номер провадження справи 19/118/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2014
Справа № 908/3803/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІК» (69006, м.
Запоріжжя, вул. Північне
шосе, 69-А)

до Приватного акціонерного товариства
«Донецький електрометалургійний
завод» (83062, м. Донецьк, вул. І.
Ткаченка, 122)

про стягнення 72708,14 грн.

Суддя Давиденко І.В.

Представники:

Від позивача: Харцизова Т.В. -
представник за довіреністю № б/н від
20.05.14.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Запорізької
області 03.10.14. звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю «МІК» з
позовною заявою до Приватного
акціонерного товариства «Донецький
електрометалургійний завод» про
стягнення 68222,67 грн. заборгованості за
Договором поставки № від 25.10.13., з
яких: 18163,13 грн. - сума основного боргу,
4904,05 грн. - інфляційних втрат, 354,18 грн. - 3%
річних, 1936,32 грн. - пені, 42864,99 грн. -
штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач в порушення умов Договору
та вимог чинного законодавства України
не виконав свої зобов'язання перед
позивачем по сплаті поставленого
товару, внаслідок чого у Приватного
акціонерного товариства «Донецький
електрометалургійний завод» виникла
заборгованість перед Товариством з
обмеженою відповідальністю «МІК».

Ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 06.10.14. порушено
провадження у справі № 908/3803/14, справі
присвоєно номер провадження 19/118/14,
судове засідання призначено на 06.11.14. о
12-00.

Від позивача через канцелярію
господарського суду 06.11.14. надійшли
документи на виконання вимог ухвали
суду від 06.10.14.

Від позивача через канцелярію
господарського суду 06.11.14. на підставі
ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України надійшла заява про
збільшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої позивач просить суд
стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Донецький
електрометалургійний завод» на свою
користь 72708,14 грн., з яких: 18163,13 грн. -
сума основного боргу, 2615,49 грн. -
інфляційних втрат, 407,86 грн. - 3% річних,
1936,32 грн. - пені, 49585,34 грн. - штрафу.

Судом розглядаються збільшені позовні
вимоги.

Представник позивача в судовому
засіданні 06.11.14. підтримав збільшені
позовні вимоги, просив суд позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІК» задовольнити
повністю.

Представник відповідача в судове
засідання 06.11.14. не з'явився, письмового
відзиву на позов не надав, про поважні
причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 06.11.14. на
підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи № 908/3803/14
відкладено на 26.11.14. о 11-00.

Представник позивача в судовому
засіданні 26.11.14. підтримав позовні
вимоги, просив суд позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «МІК»
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 26.11.14. повторно не з'явився,
про поважні причини неявки суд не
повідомив.

Відповідно до пунктів 3.9.1 та 3.9.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» № 18
від 26.12.11. зазначено, що в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Ухвали суду від 06.11.14. та 26.11.14. були
надіслані відповідачу на адресу, яка
зазначена в позовній заяві.

Таким чином, відповідач вважається
належним чином повідомленим про час і
місце розгляду справи і його неявка не
перешкоджає вирішенню даного спору.

За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
ухвалив рішення у справі № 908/3803/14.

Розглянувши подані матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

25.10.13. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «МІК» (далі -
Постачальник) та Приватним акціонерним
товариством «Донецький
електрометалургійний завод» (далі -
Покупець) укладено Договір поставки №
(далі - Договір).

У відповідності до умов Договору,
Постачальник зобов'язується поставити,
а Покупець прийняти та оплатити
продукцію на умовах, викладених в
даному Договорі (п. 1.1 Договору).

Позивач посилається на те, що ним
належним чином та в строки виконано
зобов'язання за Договором, а саме,
поставлено товар відповідачу на
загальну суму 18163,13 грн., що
підтверджується двосторонньо
підписаними видатковими накладними:№
РН-12/26/38 від 26.12.13. на суму 5981,52 грн. та №
РН-12/26/39 від 26.12.13. на суму 12181,61 грн., які
були надані відповідачу разом з
переданим товаром, належним чином
засвідчені копії яких містяться в
матеріалах справи.

Товар був прийнятий відповідачем без
зауважень та заперечень, але Приватне
акціонерне товариство «Донецький
електрометалургійний завод» належним
чином свої зобов'язання в частині
оплати вартості товару в повному
обсязі не виконало.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач вказує на те, що відповідач
вартість поставленого товару в повному
обсязі не оплатив, чим порушив умови
Договору та вимоги чинного
законодавства України, в зв'язку з чим
заборгованість відповідача перед
позивачем станом на день звернення
позивача до суду з даним позовом склала
18163,13 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до вимог закону, умов
договору. Одностороння відмова від
виконання зобов`язання не допускається
крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
закріплено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно у
власність другій стороні (покупцю), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно і сплатити за нього
певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Відповідно до п. 5.1 Договору визначено,
що продукція поставляється на умовах,
визначених в специфікаціях до даного
Договору та які є невід'ємною його
частиною.

Приписами п. 5.2 Договору встановлено, що
Постачальник поставляє продукцію
відповідно до письмової заявки
Покупця, але не пізніше строку та на
умовах, вказаних в специфікаціях до
даного Договору, які є невід'ємною його
частиною.

Зобов'язання Постачальника в частині
виконання строків поставки вважаються
виконаними з моменту передачі
продукції Покупцю у відповідності до
умов поставки, які вказані в
специфікаціях до даного Договору (п. 5.3
Договору).

Відповідно до п. 2 Специфікації № 1 до
Договору визначено, що продукція
поставляється на умовах DDP (м. Донецьк,
вул. І. Ткаченко, 122, Центральний
заводський склад Покупця, якщо інше не
зазначено в письмовій заявці Покупця)
при поставці автотранспортом
відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010.

Моментом переходу права власності на
продукцію, зазначену в даній
Специфікації, від Постачальника до
Покупця є передача продукції на складі
Покупця, що підтверджується
підписанням видаткової накладної (п. 3
Специфікації № 1 до Договору).

Згідно з п. 4 Специфікації № 1 до
Договору передбачено, що Постачальник
поставляє продукцію на склад Покупця
відповідно до письмової заявки
Покупця, але не пізніше 14 календарних
днів з моменту підписання цієї
специфікації.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що
Покупець здійснює оплату на поточний
рахунок Постачальника на умовах,
зазначених в специфікаціях до даного
Договору.

Покупець здійснює оплату вартості
поставленої продукції на поточний
рахунок Постачальника протягом 30
банківський днів після поставки
продукції, але не раніше надання
документів, передбачених п. 8.1 Договору.

Згідно з п. 8.1 Договору визначено, що
разом з продукцією Постачальник
зобов'язується надати наступні
документи: сертифікат якості (паспорт),
завірений печаткою виробника,
сертифікат (копія) виробника товару
(при поставці імпортної продукції)
рахунок-фактуру на оплату,
товарно-транспортні документи,
видаткову накладну, податкову
накладну.

Судом встановлено, що свої зобов'язання
за Договором позивачем виконано у
повному обсязі, а саме, позивач передав
у власність відповідачу товар на
загальну суму 18163,13 грн., що
підтверджується двосторонньо
підписаними видатковими накладними: №
РН-12/26/38 від 26.12.13. на суму 5981,52 грн. та №
РН-12/26/39 від 26.12.13. на суму 12181,61 грн., які
були надані відповідачу разом з
переданим товаром, належним чином
засвідчені копії яких містяться в
матеріалах справи.

Однак, відповідачем вартість
поставленого товару в повному обсязі
оплачена не була.

Судом встановлено, що відповідач, в
порушення умов Договору, оплату за
отриманий товар у встановлений
Договором строк, у повному обсязі не
здійснив, в зв'язку з чим
заборгованість відповідача перед
позивачем за Договором поставки №
від 25.10.13. становить 18163,13 грн.

Згідно з п. 12.1 Договору встановлено, що
строк дії Договору з моменту його
підписання уповноваженими
представниками обох сторін та
скріплення печатками обох сторін по
31.12.14.

Таким чином, з наведеного вбачається,
що Договір, на час виконання
зобов'язань та на даний час є діючим.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Таким чином, з наведеного вбачається,
що заборгованість відповідача перед
позивачем за неналежне виконання умов
Договору становить 18163,13 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Доказів повної оплати заборгованості,
про яку заявлено в позовній заяві,
відповідачем до матеріалів справи не
надано.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по платежах,
позивач на підставі ст. 625 Цивільного
кодексу України просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 2615,49 грн. -
інфляційних втрат, 407,86 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо іншій розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи вищевикладене, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 2615,49 грн. -
інфляційних втрат (за обґрунтованим
розрахунком позивача).

При перевірці розрахунку позивача щодо
нарахування 3% річних, судом
встановлено, що позивачем здійснено
арифметичну помилку.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 407,56 грн. - 3%
річних (за обґрунтованим розрахунком
суду).

Крім того, позивач на підставі п. 4.4
Договору просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 1936,32 грн. -
пені.

Відповідно до п. 4.4 Договору, включеного
до Договору протоколом розбіжностей
від 25.10.13. визначено, що у випадку
порушення строків оплати товару
Покупець сплачує Постачальнику пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період, за який
нараховується пеня, від вартості
вчасно несплаченого товару за кожен
день прострочки та штраф у розмірі 1%
від вартості вчасно несплаченого
товару за кожен день прострочки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

При перевірці правильності розрахунку
суми пені, судом встановлено, що
позивачем невірно визначено період
такого нарахування, що суперечить
вимогам п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України щодо шестимісячного
періоду нарахування штрафних санкцій
від дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 1573,97 грн. -
пені (за обґрунтованим розрахунком
суду).

Також на підставі зазначеного вище п. 4.4
Договору позивач просить суд стягнути
на свою користь 49585,34 грн. - штрафу.

Відповідно до п. 4.4 Договору, включеного
до Договору протоколом розбіжностей
від 25.10.13. визначено, що у випадку
порушення строків оплати товару
Покупець сплачує Постачальнику пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період, за який
нараховується пеня, від вартості
вчасно несплаченого товару за кожен
день прострочки та штраф у розмірі 1%
від вартості вчасно несплаченого
товару за кожен день прострочки.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного
кодексу України встановлено, що
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

З викладеного вище вбачається, що
штраф, який за умовами п. 4.4 Договору
нараховується за кожен день
прострочення виконання зобов'язання за
своєю правовою природою, враховуючи
спосіб його обчислення за кожен день
прострочення, підпадає під визначення
пені, яка вже нарахована відповідно до
п. 4.4 Договору в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період, за який нараховується пеня, від
вартості вчасно несплаченого товару за
кожен день прострочки за цей самий
період, що суперечить приписам ст. 61
Конституції України, відповідно до
якої ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Зазначена вище позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
01.07.14. у справі № 11/5026/1925/2012.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, суд відмовляє в
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «МІК» в
частині стягнення 49585,34 грн. - штрафу.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІК» є таким, що
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на сторони, пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІК» задовольнити
частково.

2. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Донецький
електрометалургійний завод» (83062, м.
Донецьк, вул. І. Ткаченка, 122, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІК» (69006, м.
Запоріжжя,
вул. Північне шосе, 69-А, )
18163 (вісімнадцять тисяч сто шістдесят
три) грн. 13 коп. - суми основного боргу,
2615 (дві тисячі шістсот п'ятнадцять) грн.
49 коп. - інфляційних втрат, 407 (чотириста
сім) грн. 56 коп. - 3% річних, 1573 (одну
тисячу п'ятсот сімдесят три) грн. 97 коп. -
пені, 571 (п'ятсот сімдесят одну) грн. 91
коп. - судового збору.

3. В іншій частині в позові -
відмовити.

4. Після вступу рішення в законну
силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 01.12.14.

Суддя
І.В.
Давиденко