ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2014 р.
Справа № 22/118/10-31/5009/1259/11

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О.,
суддя Камишева Л.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВДВС - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх.№3750З/1-8)
на ухвалу господарського суду
Запорізької області від 10 жовтня 2014
року у справі

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Луцьк, Волинська область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Бердянськ, Запорізька область

про стягнення заборгованості за
договором №04/06-2008 від 15.10.2008 р. у розмірі
71916,13 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 10.10.2014 р. у
справі №22/118/10-31/5009/1259/11 (суддя Немченко
О.І.) скаргу ФОП ОСОБА_1 на дії ВДВС
Бердянського міськрайонного
управління юстиції залишено без
розгляду.

Розпорядженням голови ВГСУ №28-р від
02.09.2014 р. визначено, що розгляд
господарських справ, які підлягають
перегляду в апеляційному порядку
Донецьким апеляційним господарським
судом здійснюється Харківським
апеляційним господарським судом

Позивач, ФОП ОСОБА_1, з ухвалою суду
першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що ухвала винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставин
справи. Просить ухвалу господарського
суду скасувати та передати справу до
господарського суду Запорізької
області для вирішення питання про
відкриття провадження у справі.

ФОП ОСОБА_1 24.11.2014 р. надав до суду
клопотання (вх. №11112), в якому просить
суд розглянути апеляційну скаргу без
його участі.

Відповідач та ВДВС Бердянського
міськрайонного управління юстиції
вимоги ухвали суду від 13.11.2014 р. не
виконали, відзиви на апеляційну скаргу,
документи в обґрунтування своїх
заперечень не надали, своїх
представників в судове засідання не
направили, про причини неявки суд не
повідомили, хоча про час та місце
розгляду апеляційної скарги були
повідомлені належним чином, про що
свідчать наявні в матеріалах справи
зворотні повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Колегія суддів вважає, що судом
виконано процесуальний обов'язок щодо
повідомлення учасників процесу про
дату, час та місце розгляду справи
відповідно до вимог пункту 3.5.11
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Вищого
господарського суду України від 10.12.2002
р. за №75.

Нез'явлення в судове засідання
представників сторін та ВДВС не
перешкоджає розгляду справи, тому
справа розглядається відповідно до
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали оскарження
ухвали, проаналізувавши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
повноту встановлення місцевим
господарським судом обставин, що мають
значення для справи, правильність
застосування норм процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду
Запорізької області від 13.04.2011 р. у
справі №22/118/10-31/5009/1259/11 позовні вимоги
задоволено частково; стягнуто з ФОП
ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 60720,00 грн.
основного боргу, 2461,62 грн. 3% річних, 7463,12
грн. втрат від інфляції, 706,74 грн.
державного мита, 231,92 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. В іншій частині
позову відмовлено.

На виконання рішення господарським
судом Запорізької області 25.04.2011 р.
видано наказ.

ВДВС Бердянського МРУЮ 27.05.2011 р. на
виконання наказу господарського суду
Запорізької області від 25.04.2011 р. у
справі №22/118/10-31/5009/1259/11 03.06.2011 р.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження №26824552.

27.04.2012 р. державним виконавцем ВДВС
винесено постанову про повернення
виконавчого документу стягувачу.

Вказану постанову та виконавчий
документ позивач не отримував, текст
постанови від 03.06.2011 р. отримав 22.09.2014 р.
з Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень.

Вважаючи, що по-перше, державним
виконавцем не було досліджено всіх
обставин справи, не вжито всіх заходів
щодо виконання рішення суду, що
призвело до винесення незаконної
постанови про повернення виконавчого
документу стягувану; по-друге,
державний виконавець, винісши
постанову про повернення виконавчого
документу стягувачу, не здійснив
фактичне повернення наказу
господарського суду, чим позбавив
стягувача права на стягнення боргу та
захист його законних інтересів, та
права на повторне пред'явлення
виконавчого документа до виконання,
позивач 29.09.2014 р. звернувся до
господарського суду із скаргою на дії
державної виконавчої служби.

В скарзі ФОП ОСОБА_1 просив суд
поновити строк на оскарження постанови
ВДВС Бердянського МРУЮ про повернення
виконавчого документа стягувачу від
27.04.2012 р. №26824552 по виконанню наказу
господарського суду Запорізької
області від 25.04.2011 р. у справі
№22/118/10-31/5009/1259/11; визнати
неправомірними дії ВДВС Бердянського
МРУЮ, які полягають у винесенні
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачу від 27.04.2012 р. №26824552
по виконанню наказу господарського
суду Запорізької області від 25.04.2011 р. у
справі №22/118/10-31/5009/1259/11; визнати
протиправною та скасувати постанову
про повернення виконавчого документа
стягувачу від 27.04.2012 р. №26824552 по
виконанню наказу господарського суду
Запорізької області від 25.04.2011 р. у
справі №22/118/10-31/5009/1259/11; зобов'язати
ВДВС Бердянського МРУЮ відновити
виконавче провадження №26824552 по
виконанню наказу господарського суду
Запорізької області від 25.04.2011 р. у
справі №22/118/10-31/5009/1259/11 шляхом
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження.

Залишаючи скаргу позивача без
розгляду, суд першої інстанції
зазначив про необґрунтованість
клопотання заявника про поновлення
пропущеного строку на оскарження
постанови.

Колегія суддів погоджується з
висновком господарського суду, з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 Господарського
процесуального кодексу України скарги
на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до ч. 4 ст. 47 Закону України
"Про виконавче провадження" про
повернення стягувачу виконавчого
документа та авансового внеску
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом. Повернення виконавчого
документа стягувачу з підстав,
передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно зі ст. 82 Закону України "Про
виконавче провадження" оскарження
рішень, дій або бездіяльності
посадових осіб державної виконавчої
служби рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби можуть бути оскаржені
стягувачем та іншими учасниками
виконавчого провадження (крім
боржника) до начальника відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
виконавче провадження" сторони
виконавчого провадження мають право
ознайомлюватися з матеріалами
виконавчого провадження, робити з них
виписки, знімати копії, заявляти
відводи у випадках, передбачених цим
Законом, оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця з
питань виконавчого провадження у
порядку, встановленому цим Законом,
подавати додаткові матеріали, заявляти
клопотання, брати участь у провадженні
виконавчих дій, давати усні та письмові
пояснення, висловлювати свої доводи та
міркування з усіх питань, що виникають
у ході виконавчого провадження, у тому
числі під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

Як вірно встановив суд першої
інстанції, зі скаргою заявник
звернувся до суду 29.09.2014 р. та 07.10.2014 р.
(повторно), про що свідчать штампи
вхідної кореспонденції суду, тобто з
пропуском встановленого законом
строку. Строк оскарження постанови
пропущено майже на два з половиною
роки.

Відповідно до приписів п. 9.7 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду від
17.10.2012 р. за № 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України",
встановлений у частині першій статті
121-2 Господарського процесуального
кодексу України десятиденний строк для
подання скарги є процесуальним і тому
відповідно до вимог статті 53
Господарського процесуального кодексу
України може бути відновлений за
наявності поважних причин його
пропуску та на підставі заяви
скаржника, яка подається одночасно зі
скаргою або викладається в останній у
вигляді клопотання.

Згідно з ч. 1 ст. 53 Господарського
процесуального кодексу України за
заявою сторони, прокурора чи з своєї
ініціативи господарський суд може
визнати причину пропуску
встановленого законом процесуального
строку поважною і відновити пропущений
строк, крім випадків, передбачених цим
Кодексом.

З урахуванням частини першої статті 53
Господарського процесуального кодексу
України підставою для такого
поновлення є поважна причина (причини)
пропуску строку, наявність якої
обґрунтовується заявником.

Зі змісту поданої скарги та з аналізу
доданих до неї документів неможливо
встановити обґрунтування причин
пропуску строку на оскарження
постанови. Поважність причин пропуску
строку належним чином не доведена та не
підтверджена.

При цьому, як вірно зазначив місцевий
господарський суд, сам скаржник є
стягувачем за наказом суду у цій
справі, сам направляв до виконавчого
органу оригінал наказу і майже три роки
(заяву та оригінал наказу стягувач
направив виконавчому органу 27.05.2011 р., а
із заявою до виконавчого органу
скаржник звернувся лише 26.03.2014 р.), не
отримавши жодного документу (як він сам
зазначає), не звертався до виконавчого
органу з метою отримання інформації
щодо виконання наказу суду, за яким є
стягувачем, оскільки доказів звернення
стягувача до виконавчого органу у
вказаний проміжок часу, скаржником не
надано. Доказів першого звернення до
виконавчого органу (як пише сам
скаржник у скарзі, 26.03.2014 р. ним
направлено повторний запит) скаржником
також не надано. Також не надано та не
вказано дат та номерів запитів, що ним
направлялись, які саме це були запити,
яким чином були оформлені, коли
направлені та який зміст та вимоги
мали. Доказів не отримання копій
постанов та не отримання оригіналу
наказу, скаржником також не надано.

Отже, скаржником не надано доказів
звернення до виконавчого органу з
метою реалізації своїх прав,
відповідно до Закону України "Про
виконавче провадження", та отримання
копій постанов та оригіналу наказу
протягом майже трьох років, тобто,
скаржник не здійснював жодних дій щодо
з'ясування питання виконання наказу
суду.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що у вирішенні питання про
відновлення пропущеного строку
подання скарги на бездіяльність органу
ДВС у вигляді невжиття заходів з
примусового виконання судового
рішення, поданої більш як через десять
днів після закінчення визначеного
законом строку здійснення виконавчого
провадження, господарський суд має, як
правило, виходити з неможливості
такого відновлення. Наведене
ґрунтується на тому, що стягувач, який
подав до відповідного органу заяву про
відкриття виконавчого провадження та
не отримав у визначений законом строк
задоволення своїх вимог, вважається
обізнаним про ймовірність порушення
його прав у виконавчому провадженні
незалежно від того, чи отримав він від
державного виконавця певні
процесуальні документи та чи
ознайомлений він з матеріалами
виконавчого провадження.

Враховуючи викладене колегія суддів
вважає, що правові підстави для
скасування ухвали господарського суду
Запорізької області від 10.10.2014 р. у
справі №22/118/10-31/5009/1259/11 про залишення
без розгляду скарги на дії державної
виконавчої служби відсутні.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський у визначеному законом
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів вважає, що ухвала
господарського суду Запорізької
області від 10.10.2014 р. у справі
№22/118/10-31/5009/1259/11 винесена при належному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи та у відповідності до норм
процесуального права і підстави для її
скасування відсутні, в зв'язку з чим,
апеляційна скарга позивача не підлягає
задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1
статті 103, статтями 105, 106,121-2
Господарського процесуального кодексу
України, судова колегія Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Ухвалу господарського суду
Запорізької області від 10.10.2014 р. у
справі №22/118/10-31/5009/1259/11 залишити без
змін.

Повна постанова складена 01.12.2014 р.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Камишева Л.М.