ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р.
Справа № 922/2862/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Плужник О.В., суддя Барбашова С.В. ,
суддя Істоміна О.А.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Нікуліна І.В.

відповідача - Любич В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Нью
Системс АМ", м. Харків (вх. №3312Х/3-9) на
рішення господарського суду
Харківської області від 24.09.14 року у
справі № 922/2862/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нью Системс АМ", м.
Харків

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стальконструкція", м.
Харків

про визнання недійсним пункту
договору, зобов'язання виконати роботи

та зустрічний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Стальконструкція", м. Харків

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нью Системс АМ", м.
Харків

про стягнення грошових коштів в сумі
445908,19 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ТОВ "Нью Системс АМ", м. Харків,
звернувся до господарського суду з
позовом до відповідача - ТОВ
"Стальконструкція", м. Харків, в якому
просив суд:

1. Визнати недійсним положення п. 17.3.1.
Договору підряду капітального
будівництва №233 від 01.07.2009 р.,
укладеного між ТОВ "Нью Системс АМ", м.
Харків та ТОВ "Стальконструкція", м.
Харків, в частині встановлення
гарантійного строку один календарний
рік.

2. Зобов'язати ТОВ "Стальконструкція"
виконати за власний рахунок наступні
роботи по відновленню покрівлі першого
пасажирського терміналу Міжнародного
аеропорту Харків, за адресою: м. Харків,
вул. Ромашкіна, 1 (з придбанням
необхідних матеріалів за рахунок ТОВ
"Стальконструкція" ):

- установка каркасу покрівлі;

- укладка утеплювача мінеральної вати);

- укладка металопрофілю;

- встановлення ПВХ-мембрани;

- "заливка" стиків-швів мембрани;

- установка воронок, фартухів,
флюгарків.

Також господарським судом розглядався
зустрічний позов ТОВ
"Стальконструкція", м. Харків до ТОВ "Нью
Системс АМ", м. Харків про стягнення з
ТОВ "Нью Системс АМ" заборгованість за
виконані будівельні роботи в сумі 382379,33
грн., пеню в розмірі 1644,23 грн.,
інфляційні витрати в сумі 45918,98 грн., 3%
річних в сумі 15965,65 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 24.09.14 року по
справі №922/2862/14 (суддя Аюпова Р.М.) в
задоволенні первісного позову
відмовлено повністю, а зустрічний
позов задоволено повністю. Стягнуто з
ТОВ "Нью Системс АМ" на користь ТОВ
"Стальконструкція" заборгованість за
виконані будівельні роботи у сумі 382379,33
грн., пеню у сумі 1644,23 грн., інфляційні
втрати у сумі 45918,98 грн., 3% річних у сумі
15965,65 грн., судовий збір у розмірі 8918,16
грн.

Позивач за первісним позовом не
погодився з зазначеним рішенням,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права
при його прийнятті.

Просить скасувати рішення
господарського суду Харківської
області від 24.09.2014 року по справі
№922/2862/14 за первісним позовом ТОВ "Нью
Системс АМ" до ТОВ "Стальконструкція"
щодо визнання недійсним пункту
договору, зобов'язання виконати роботи
та за зустрічним позовом ТОВ
"Стальконструкція" до ТОВ "Нью Системс
АМ" щодо стягнення з ТОВ "Нью Системс
АМ" 30525,06 грн. заборгованості за
Договором підряду №499 від 08.10.2010р.; 1978,69
грн. пені; 2317,80 грн. індексу інфляції,
580,76 грн. 3% річних, 1826,44 грн. судового
збору, повністю та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги ТОВ "Нью Системс АМ" до ТОВ
"Стальконструкція" повністю, а у
задоволенні зустрічного позову ТОВ
"Стальконструкція" до ТОВ "Нью Системс
АМ" - відмовити повністю. Судові витрати
позивач за первісним позовом просить
розподілити.

Як зазначає позивач за первісним
позовом у своїй скарзі, 01.07.2009 ТОВ "Нью
Системс АМ" (далі - первісний позивач) і
ТОВ "Стальконструкція" (далі -
відповідач) було укладено Договір №233
генерального підряду (далі - Договір),
за яким Відповідач зобов'язався
здійснити будівництво першого
пасажирського терміналу в
міжнародному аеропорту Харків за
адресою: м. Харків, вул. Ромашкіна, 1.

Об'єкт будівництва, перший
пасажирський термінал, був побудований
Відповідачем і зданий в експлуатацію
26.08.2010 року, що підтверджується
сертифікатом відповідності №ХК000189,
виданим інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області.

Регулювання відносин сторін щодо
капітального будівництва здійснюється
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України, іншими
нормативно-правовими актами.

Загальними умовами укладання
договорів, що породжують господарські
зобов'язання, викладеними у ч. 7 статті
179 Господарського кодексу України,
передбачено, що "Господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів".

Стаття 323 Господарського кодексу
України закріпляє, що "Договори підряду
(субпідряду) на капітальне будівництво
укладаються і виконуються на загальних
умовах укладання та виконання
договорів підряду в капітальному
будівництві, затверджених Кабінетом
Міністрів України, відповідно до
закону".

Постановою Кабінету Міністрів України
№668 від 01.08.2005 року затверджені
Загальні умови укладення та виконання
договорів підряду в капітальному
будівництві (далі - Загальні умови), які
є спеціальною нормою, що регулює
взаємовідносини сторін у сфері
укладення та виконання договорів
підряду в капітальному будівництві.

У судових засіданнях 02.09.14 р., 09.09.2014 р.,
11.09.2014 р., 18.09.2014 р., 19.09.2014 р. представник
Позивача неодноразово звертав увагу
суду усно та у письмовому вигляді
(письмові пояснення №34.8.1-6 від 18.09.2014 р.,
відзив на зустрічний позов №34.8.1-2 від
29.08.2014 р.) на те, що саме Загальні умови є
спеціальною нормою, що підлягає
застосуванню до спірних
взаємовідносини сторін.

У п. 2 Загальних умов зазначено, що вони
є "обов'язковими для врахування під час
укладення та виконання договорів
підряду в капітальному будівництві
незалежно від джерел фінансування
робіт, а також: форми власності
замовника та підрядника".

Відповідно суд при винесенні рішення
повинен був врахувати положення, які
містяться у Загальних умовах, як
нормативно-правовому акті щодо окремих
видів договорів, та відповідно
застосувати їх до спірних відносин
сторін, однак суд цього не зробив.

Суд у своєму рішенні зазначає, сторони
передбачили шістнадцять календарних
років гарантійного строку об'єкту:

Гарантійний строк експлуатації - один
календарний рік (п. 17.3.1 договору)

Та ще п'ятнадцять календарних років
гарантійного строку об'єкту (п. 17.10
договору), що не обмежує
відповідальність виконавця робіт та
права позивача за первісним позовом.

Також суд зазначає, що ч. 1 ст. 884 ЦК
України не забороняє сторонам договору
поділяти гарантійний строк виконаних
робіт за договором будівельного
підряду на частини, пов'язуючи з їх
спливом самостійні правові наслідки.

До того ж суд зазначає, що "оспорюваний
позивачем пункт 17.3.1 договору
встановлює строк користування
позивачем додатковими гарантіями
(правом утриманням коштів гарантійного
фонду) порівняно з імперативно
передбаченими законодавством
комплексом прав замовника та за своїм
змістом не порушує прав та законних
інтересів позивача" та відсутні
підстави для визнання п. 17.3.1 Договору
недійсним.

Зазначені висновки суду, на думку
апелянта, є помилковим, хибними і
такими, що не відповідають вимогам
чинного законодавства.

Відповідно до п. 5 Загальних умов,
істотною умовою договору підряду є
гарантійні строки якості закінчених
робіт (експлуатації об'єкта
будівництва).

Гарантійний строк щодо зобов'язань
підрядника стосовно об'єкту
будівництва закріплений статтею 884
Цивільного кодексу України (параграф 3
"Будівельний підряд") а саме: "підрядник
гарантує досягнення об'єктом
будівництва визначених у
проектно-кошторисній документації
показників і можливість експлуатації
об'єкта відповідно до договору
протягом гарантійного строку, якщо
інше не встановлено договором
будівельного підряду. Гарантійний
строк становить десять років від дня
прийняття об'єкта замовником, якщо
більший гарантійний строк не
встановлений договором або законом.
Підрядник відповідає за дефекти,
виявлені у межах гарантійного строку,
якщо він не доведе, що вони сталися
внаслідок: природного зносу об'єкта або
його частин; неправильної його
експлуатації або неправильності
інструкцій щодо його експлуатації,
розроблених самим замовником або
залученими ним іншими особами;
неналежного ремонту об'єкта, який
здійснено самим замовником або
залученими ним третіми особами".

Мінімальний гарантійний строк
експлуатації об'єкта будівництва в 10
(десять) років також встановлений
Загальними умовами. Ці Загальні умови
відповідно до Цивільного кодексу
України визначають порядок укладення
та виконання договорів підряду на
проведення робіт з нового будівництва,
реконструкції будівель і споруд та
технічного переоснащення діючих
підприємств, а також комплексів і видів
робіт, пов'язаних із капітальним
будівництвом об'єктів.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погодження ними та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою, третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу.

Таким чином, на думку апелянта, суд
повинен був керуватися положеннями ч. І
ст. 203, ч. 1 ст. 884 ЦК України і п. 103
Загальних умов, та звернути увагу на
невідповідність вимогам закону пункту
17.3.1 Договору. Звідси, оскільки умови п.
17.3.1 Договору суперечать вимогам ч. 1 ст.
884 ЦК України і п. 103 Загальних умов,
умови цього пункту, якими
встановлюється гарантійний строк
експлуатації в 1 (один) рік, підлягають
визнанню судом недійсними на підставі
ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

З огляду на недійсність умови у пункті
17.3.1 Договору, якою встановлено
однорічний гарантійний строк
експлуатації, а також враховуючи умови
п. 3.4.5 цього Договору, згідно якого
решта суми гарантійного фонду
сплачується протягом 30 календарних
днів з моменту закінчення Гарантійного
строку експлуатації, відсутні підстави
для задоволення зустрічних вимог ТОВ
"Стальконструкція" щодо стягнення
решти суми гарантійного фонду в
розмірі 382379,33 грн., пені, 3% річних,
інфляційних втрат, оскільки строк по
оплаті цієї частини гарантійного фонду
наступає після закінчення 10-річного
гарантійного строку експлуатації, а
саме після 26.08.2020 р.

Відповідач (позивач за зустрічним
позовом) з обставинами, викладеними в
апеляційній скарзі не погоджується,
подав заперечення на апеляційну
скаргу, вважає рішення суду
обґрунтованим, законним, прийнятим з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Як зазначає відповідач (позивач за
зустрічним позовом) в своєму відзиві на
апеляційну скаргу пунктом 17.3.1 Договору
дійсно погоджено певний 1-річний строк,
названий сторонами Гарантійним
Строком Експлуатації, протягом якого
Генпідрядник (ТОВ "Стальконструкція") в
силу п. 17.4 зобов'язався негайно усувати
всі недоліки та дефекти робіт за першою
вимогою Замовника (ТОВ "Нью Системс АМ"),
а по закінченні якого Замовник
відповідно до п. 3.4.5 зобов'язався
виплатити Генпідряднику другу
половину коштів Гарантійного фонду.

При цьому, п. 17.10 Договору сторони
передбачили, що після закінчення
Гарантійного Строку Експлуатації
Генпідрядник гарантує досягнення
Об'єктом визначених у Проектній
документації показників і можливість
експлуатації Об'єкта згідно з
Договором протягом гарантійного
строку. Гарантійний строк Об'єкту
становить 15 (п'ятнадцять) календарних
років з дати закінчення Гарантійного
Строку Експлуатації.

Пунктом 17.12 Договору встановлено
обов'язок підрядника у випадку
виявлення замовником в межах
гарантійного строку недоліків у
виконаних роботах ліквідувати їх за
власний рахунок.

Як зазначає Відповідач, відповідно до
ч. 1 ст. 884 Цивільного кодексу України,
якому повністю кореспондують
положення абзацу 1 п. 103 Загальних умов,
підрядник гарантує досягнення об'єктом
будівництва визначених у
проектно-кошторисній документації
показників і можливість експлуатації
об'єкта відповідно до договору
протягом гарантійного строку.

Відтак на підставі системного аналізу
положень Договору, з урахуванням
приписів ст. 884 ЦК України та п. 103
Загальних умов судом першої інстанції
було правильно встановлено, що
погодженими сторонами умовами
Договору фактично було встановлено
16-річний гарантійний строк об'єкту
будівництва, який складається з
Гарантійного Строку Експлуатації - 1
рік (п. 17.3.1 Договору) та ще 15 календарних
років Гарантійного Строку Об'єкту (п.
17.10 Договору), що в свою чергу не тільки
не суперечить вимогам ч. 1 ст. 884 ЦК
України щодо встановлення 10-річного
гарантійного строку виконаних робіт за
договором будівельного підряду, а ще й
за погодженням сторін збільшений на 6
років, а отже, не обмежує
відповідальність виконавця робіт та
права позивача за первісним позовом,
(абз. 6 арк. 9 рішення суду).

В силу п. 17.6 Договору Замовник має право
використовувати кошти Гарантійного
фонду протягом дії гарантійного строку
експлуатації для усунення недоліків та
дефектів робіт Генпідрядника у разі,
якщо Генпідрядник не усуває такі
недоліки за власний рахунок протягом
встановленого Замовником строку. У
разі використання Замовником коштів
Гарантійного фонду, він поінформує
Генпідрядника про обсяг витрат та
надасть відповідні документальні
підтвердження. Розмір Гарантійного
фонду, а також відповідно Ціни Договору
та суми, що залишається до виплати
Генпідряднику за Договором,
зменшується на суму коштів, які були
витрачені Замовником на усунення
недоліків виконаних за Договором
робіт.

Таким чином, у разі виявлення недоліків
у виконаних за Договором роботах,
Замовник протягом першого року
гарантійного строку має право усунути
їх власними силами за рахунок
утримуваних коштів Гарантійного фонду
у випадку не вчинення відповідних дій
Генпідрядником, не чекаючи
компенсації.

Таке право замовника відповідає
положенням пункту 37 Загальних умов,
яким передбачено, що сторони на власний
розсуд можуть погодити у Договорі
право замовника під час проведення
розрахунків за виконані роботи
утримувати частину коштів. Зазначені
кошти використовуються для
забезпечення виконання договірних
зобов'язань підрядника. У договорі
підряду сторони визначають порядок
використання та повернення підряднику
утриманих коштів. За згодою сторін
частина цих коштів може бути повернена
після закінчення робіт та їх прийняття
замовником, друга частина - після
закінчення гарантійного строку якості
робіт (експлуатації об'єкта
будівництва) чи протягом цього строку
(у разі відсутності недоліків).

Таким чином, саме право замовника
утримувати під час проведення
розрахунків за виконані роботи кошти
Гарантійного фонду є диспозитивним, не
передбачене жодною імперативною
нормою чинного законодавства та
здійснюється виключно у випадку
погодження сторонами відповідної
умови у Договорі. Сторони є вільними у
виборі та визначенні порядку та
строків перерахування Підряднику
утримуваних коштів Гарантійного фонду.

Судова колегія, в межах вимог
передбачених ст.101 ГПК України,
повторно розглянувши справу та
перевіривши повноту, законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, приходить до висновку про
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення господарського
суду першої інстанції з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом першої інстанції, 01
липня 2009 року між позивачем - ТОВ "Нью
Системc АМ" (замовником) та відповідачем
- ТОВ "Стальконструкція"
(генпідрядником) було укладено договір
генерального підряду №233 (договір),
відповідно до умов якого відповідач
(генпідрядник) прийняв на себе
зобов'язання на умовах, визначених цим
Договором та чинним законодавством
України на свій ризик виконати та здати
позивачеві (замовнику) в установлений
договором строк всі роботи з
будівництва об'єкту, а позивач
(замовник) прийняв на себе зобов'язання
надати генпідряднику (відповідачу),
будівельний майданчик, прийняти від
генпідрядника (відповідача) належним
чином та у відповідності до умов цього
договору, проектної документації та
вимог чинного законодавства України
збудований та введений в експлуатацію
об'єкт та оплатити виконані належним
чином та у відповідності до умов цього
договору роботи у строк та в порядку,
передбаченими в цьому договорі.

Відповідно до п. 17.3.1 та 17.4 договору
гарантійний строк експлуатації за
договором починається з моменту
виконання всіх умов, викладених у п. 3.4.3
договору і триває 1 (один) календарний
рік. Протягом дії гарантійного строку
експлуатації генпідрядник
зобов'язаний негайно усувати всі
недоліки та дефекти робіт за першою
вимогою замовника.

Пунктом 17.10 договору сторони погодили,
що після закінчення гарантійного
строку експлуатації генпідрядник
гарантує досягнення об'єктом
визначених у проектній документації
показників і можливість експлуатації
об'єкта згідно з договором протягом
гарантійного строку. Гарантійний строк
об'єкту становить 15 (п'ятнадцять)
календарних років з дати закінчення
гарантійного строку експлуатації.

Згідно з пунктом 17.5 договору замовник
протягом виконання робіт за договором
формує гарантійний фонд шляхом та на
умовах, викладених в договорі.
Повернення коштів гарантійного фонду
замовник здійснює на умовах.
Викладених в п. 3.4 Договору.

Відповідно до пункту 17.6 договору
замовник має право використовувати
кошти гарантійного фонду протягом дії
гарантійного строку експлуатації для
усунення недоліків та дефектів робіт
генпідрядника у разі, якщо
генпідрядник не усуває такі недоліки
за власний рахунок протягом
встановленого замовником строку. У
разі використання замовником коштів
гарантійного фонду, він поінформує
генпідрядника про обсяг витрат та
надасть відповідні документальні
підтвердження. Розмір гарантійного
фонду, а також відповідно ціни договору
та суми, що залишається до виплати
генпідряднику за договором,
зменшується на суму коштів, які були
витрачені замовником на усунення
недоліків виконаних за договором
робіт.

Згідно з пунктом 17.7 Договору - у разі
повного використання гарантійного
фонду замовником, генпідрядник
зобов'язаний усувати усі недоліки, які
будуть виявлені під час гарантійного
строку експлуатації, за власний кошт
протягом строку, який встановить
замовник. У разі, якщо генпідрядник не
виконує цього зобов'язання, замовник
має право самостійно ліквідувати такі
недоліки, а генпідрядник зобов'язаний
відшкодувати всі відповідні витрати
замовника.

Пунктом 17.12 договору сторони погодили,
що якщо в межах гарантійного строку
будуть виявлені недоліки (дефекти), то
генпідрядник повинен ліквідувати їх за
власний рахунок.

Як свідчать матеріали справи, об'єкт
будівництва, перший пасажирський
термінал, був побудований відповідачем
і зданий в експлуатацію 26.08.2010 року, що
підтверджується сертифікатом
відповідності №Ж000189, виданим
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області.

Проте, як зазначив позивач, в ході
експлуатації були виявлені недоліки
будівництва, які унеможливлювали
нормальну експлуатацію першого
пасажирського терміналу. Зокрема,
внаслідок дефектів будівництва і
матеріалів, покрівля першого
пасажирського терміналу зазнала
пошкоджень і стала непридатною для
нормальної експлуатації.

Листами №1.20-1025 від 27.07.2011 р., №1.20-1067 від
02.08.2011 р. позивач неодноразово
звертався до відповідача із вимогою
усунути недоліки будівництва і
відновити цілісність покрівлі першого
пасажирського терміналу.

Листом №494 від 10.10.2013 р. відповідач у
відповідь на претензії позивача
наполягав на тому, що гарантійний строк
за договором встановлено у 1 рік (згідно
пункту 17.3.1. Договору) і вже закінчився,
а відтак, обов'язок усунути недоліки
будівництва у відповідача відсутні.

Таким чином, звертаючись до
господарського суду з відповідним
позовом позивач вважає, що
встановлений пунктом 17.3.1. Договору
гарантійний строк 1 (один) календарний
рік не відповідає вимогам чинного
законодавства, а відтак підлягає
визнанню недійсним і не може
застосовуватися до правовідносин
сторін.

Вимоги за зустрічним позовом ТОВ
"Стальконструкція" до ТОВ "Нью Системс
АМ" обґрунтовані наступним.

Пунктом 2.1. ст. 2 договору генерального
підряду №233 від 01.07.2009 р., генеральний
підрядник зобов'язується на умовах
договору та згідно вимог чинного
законодавства, за завданням замовника,
на свій ризик, виконати та здати
замовникові в установлений договором
строк всі роботи з будівництва об'єкту -
привокзальна площа та перший
пасажирський термінал аеровокзалу за
адресою: м. Харків, вул. Ромашкіна, 1.

Відповідно до пп. 13.4.5 п.13.4 ст. 13
договору, перерахування замовником на
рахунок генерального підрядника решти
коштів гарантійного фонду
здійснюється протягом 30 календарних
днів після закінчення одного
календарного року з моменту приймання
об'єкту будівництва в експлуатацію, та
отримання замовником від генерального
підрядника відповідного
рахунку-фактури.

Відповідно до п.16.6. договору,
передача-прийняття виконаних робіт та
підписання актів виконаних робіт
можливі за умови їх повного та
остаточного завершення генпідрядником
на належному рівні якості, наявності
пакету виконавчої документації та
відсутності недоліків у відповідності
до стандартів та вимог договору та
чинного законодавства.

Позивачем (за первісним позовом) були
виконані роботи за даним договором на
загальну суму 178189702,00 грн., що
підтверджується підписаними без
будь-яких зауважень актами приймання
виконаних будівельних робіт за формою
КБ-2в та довідкою про вартість
виконаних будівельних робіт за формою
КБ-3.

Згідно із п.7 Акту готовності об'єкту до
експлуатації, на об'єкті всі роботи
передбачені проектною документацією
виконанні згідно з держаними
будівельними нормами.

Оригінали рахунків-фактур на оплату
були направлені на адресу відповідача
та отримані відповідачем 15.02.2013 р.

Однак, як зазначив позивач (за
зустрічним позовом), виконані ним
роботи були оплачені відповідачем
частково. Неоплаченими залишаються
роботи на суму 382379,33 грн.

Враховуючи невиконання відповідачем
умов договору генерального підряду №233
від 01.07.2009 р. щодо вчасної оплати за
виконані роботи, позивач (за зустрічним
позовом), звертаючись до
господарського суду з зустрічним
позовом, просить суд стягнути з ТОВ "Нью
Системс АМ" на свою користь
заборгованість за виконані будівельні
роботи в сумі 382379,33 грн., пеню в сумі 1644,23
грн., інфляційні витрати в сумі 45918,98
грн., 3% річних в сумі 15965,65 грн.

Як правомірно зазначив суд першої
інстанції у своєму рішенні, відповідно
до ст. 1 ГПК України підприємства,
установи, організації, інші юридичні
особи (у тому числі іноземні),
громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням. Угода про
відмову від права на звернення до
господарського суду є недійсною.

Судовий захист майнових інтересів
осіб, названих у ст. 1 ГПК України,
відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України та
ч. 2 ст. 20 ГК України здійснюється шляхом
розгляду справ, зокрема, за позовами
про визнання правочину недійсним.

Згідно з частиною 1 статті 207 ГК України,
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону може бути на
вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним.

Вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

Стаття 215 ЦК України містить підстави
для визнання правочину недійсним,
зокрема, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається, проте у випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Вирішуючи по суті переданий на розгляд
господарського суду спір про визнання
недійсним договору, суд повинен
з'ясувати, зокрема, підстави для
визнання недійсним договору, оскільки
недійсність правочину може наступати
лише з певним порушенням закону.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову суд першої інстанції зазначає
про те, що він дійшов до висновку,
оспорюваний позивачем пункт 17.3.1
договору, котрий був узгоджений
сторонами, відповідає вимогам чинного
законодавства, не порушує права
позивача, а отже відсутні підстави для
визнання його недійсним.

Судова колегія не може погодитись з
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Як правомірно зазначає скаржник у свій
апеляційній скарзі, регулювання
відносин сторін що капітального
будівництва здійснюється Цивільним
кодексом України, Господарським
кодексом України, іншими
нормативно-правовими актами.

Загальними умовами укладання
договорів, що породжують господарські
зобов'язання, викладеними у ч. 7 статті
179 Господарського кодексу України,
передбачено, що "Господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів".

Стаття 323 Господарського кодексу
України закріпляє, що "Договори підряду
(субпідряду) на капітальне будівництво
укладаються і виконуються на загальних
умовах укладання та виконання
договорів підряду в капітальному
будівництві, затверджених Кабінетом
Міністрів України, відповідно до
закону".

Постановою Кабінету Міністрів України
№668 від 01.08.2005 року затверджені
Загальні умови укладення та виконання
договорів підряду в капітальному
будівництві (далі - Загальні умови), які
є спеціальною нормою, що регулює
взаємовідносини сторін у сфері
укладення та виконання договорів
підряду в капітальному будівництві.

У п. 2 Загальних умов зазначено, що вони
є "обов'язковими для врахування під час
укладення та виконання договорів
підряду в капітальному будівництві
незалежно від джерел фінансування
робіт, а також: форми власності
замовника та підрядника".

Відповідно, суд при винесенні рішення
повинен був врахувати положення, які
містяться у Загальних умовах, як
нормативно-правовому акті щодо окремих
видів договорів, та відповідно
застосувати їх до спірних відносин
сторін, однак не зробив цього.

Суд у своєму рішенні зазначає, що
сторони передбачили шістнадцять
календарних років гарантійного строку
об'єкту. Гарантійний строк
експлуатації - один календарний рік (п.
17.3.1 договору), та ще п'ятнадцять
календарних років гарантійного строку
об'єкту (п. 17.10 договору), що не обмежує
відповідальність виконавця робіт та
права позивача за первісним позовом.

Також, суд першої інстанції зазначає в
своєму рішенні, що ч. 1 ст. 884 ЦК України
не забороняє сторонам договору
поділяти гарантійний строк виконаних
робіт за договором будівельного
підряду на частини, пов'язуючи з їх
спливом самостійні правові наслідки.

До того ж суд зазначає, що "оспорюваний
позивачем пункт 17.3.1 договору
встановлює строк користування
позивачем додатковими гарантіями
(правом утриманням коштів гарантійного
фонду) порівняно з імперативно
передбаченими законодавством
комплексом прав замовника та за своїм
змістом не порушує прав та законних
інтересів позивача" та відсутні
підстави для визнання п. 17.3.1 Договору
недійсним.

Судова колегія апеляційного суду
вважає зазначені висновки суду першої
інстанції помилковим і такими, що не
відповідають вимогам чинного
законодавства, з наступних підстав.

Відповідно до п. 5 Загальних умов,
істотною умовою договору підряду є
гарантійні строки якості закінчених
робіт (експлуатації об'єкта
будівництва).

Гарантійний строк щодо зобов'язань
підрядника стосовно об'єкту
будівництва закріплений статтею 884
Цивільного кодексу України (параграф 3
"Будівельний підряд") а саме: "підрядник
гарантує досягнення об'єктом
будівництва визначених у
проектно-кошторисній документації
показників і можливість експлуатації
об'єкта відповідно до договору
протягом гарантійного строку, якщо
інше не встановлено договором
будівельного підряду. Гарантійний
строк становить десять років від дня
прийняття об'єкта замовником, якщо
більший гарантійний строк не
встановлений договором або законом.
Підрядник відповідає за дефекти,
виявлені у межах гарантійного строку,
якщо він не доведе, що вони сталися
внаслідок: природного зносу об'єкта або
його частин; неправильної його
експлуатації або неправильності
інструкцій щодо його експлуатації,
розроблених самим замовником або
залученими ним іншими особами;
неналежного ремонту об'єкта, який
здійснено самим замовником або
залученими ним третіми особами".

Статтею 884 Цивільного кодексу України
не передбачено, що сторони договору
можуть поділяти гарантійний строк
виконаних робіт за договором
будівельного підряду на частини,
пов'язуючи з їх спливом самостійні
правові наслідки.

Окрім зазначених вище положень
Цивільного кодексу України, п. 103-104
Загальних умов також встановлено, що
"Гарантійний строк експлуатації
об'єкта будівництва становить десять
років від дня його прийняття
замовником, якщо більший гарантійний
строк не встановлений договором
підряду або законом", "Початком
гарантійних строків вважається день
підписання акта про приймання-передачу
закінчених робіт (об'єкта будівництва".

Чинність правочину означає визнання за
ним якостей юридичного факту, який
породжує правовий результат, настання
якого бажали суб'єкти правочину.

З аналізу ст. 203 Цивільного кодексу
України вбачається, що дійсність
правочину визначається встановленою
законодавцем системою умов, а саме:
законністю змісту, можливістю фізичних
та юридичних осіб до участі у
правочині, відповідність волі та
волевиявлення, дотримання форми
правочину.

Законність змісту правочину означає
його відповідність вимогам
законодавства.

Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Так, відповідно частини 1 статті 884 ЦК
України гарантійний строк виконаних
робіт за договором будівельного
підряду становить десять років від дня
прийняття об'єкта замовником, якщо
більший гарантійний строк не
встановлений договором або законом.

Тобто, якщо такий строк встановлений у
законі, то сторони своєю угодою не
можуть ні скоротити його, ні, тим
більше, усунути його дію шляхом
поділення його на частини, пов'язуючи з
їх спливом самостійні правові
наслідки.

Натомість, всупереч даній нормі,
сторони в пункті 17.3.1. Договору
генерального підряду №233 від 01.07.2009 р.
передбачили гарантійний термін один
рік з дня здачі об'єкту на всі види
робіт, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 884
Цивільного кодексу України і обмежує
відповідальність виконавця робіт та
права позивача.

Зазначене обмеження прав позивача та
відповідальності відповідача
підтверджено саме матеріалами справи
та доданими доказами.

Як встановлено судом першої інстанції
і підтверджено матеріалами справи,
листами №1.20-1025 від 27.07.2011 р., №1.20-1067 від
02.08.2011 р. позивач неодноразово
звертався до відповідача із вимогою
усунути недоліки будівництва і
відновити цілісність покрівлі першого
пасажирського терміналу.

Листом №494 від 10.10.2013 р. відповідач у
відповідь на претензії позивача
наполягав на тому, що гарантійний строк
за договором встановлено у 1 рік (згідно
пункту 17.3.1. Договору) і вже закінчився,
а відтак, обов'язок усунути недоліки
будівництва у відповідача відсутні.

При таких обставинах, судова колегія
апеляційного суду вважає про наявність
підстав для визнання пункту 17.3.1
Договору генерального підряду №233 від
01.07.2009 р. недійсним в порядку
передбаченому ст. 207 ЦК України, в
зв'язку із чим рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає
скасуванню, а апеляційна скарга
задоволенню.

Аналогічну праву позицію підтримує і
Вищий господарський суд України в
постанові від 23 квітня 2009 року у справі
№9/118-2642.

В зв'язку із тим, що пункт 17.3.1. Договору
генерального підряду №233 підлягає
визнанню недійсним, не підлягає
задоволенню і зустрічний позов ТОВ
"Стальконструкція" про стягнення з ТОВ
"Нью Системс АМ" заборгованості за
виконані будівельні роботи в сумі 382379,33
грн., пені в розмірі 1644,23 грн.,
інфляційних витрат в сумі 45918,98 грн. та 3%
річних в сумі 15965,65 грн., оскільки
гарантійний строк, що передбачений
законом (ст. 884 Цивільного кодексу
України) не сплинув, а відповідачем
(позивачем за зустрічним позовом) не
надано відповідних доказів того, що
недоліки у виконаних роботах в межах
гарантійного строку виникли не з його
вини.

На підставі вищевикладеного, рішення
господарського суду Харківської
області від 24.09.14 року у справі №922/2862/14
прийнято без урахування фактичних
обставин справи та діючого
законодавства, тому підлягає
скасуванню, а апеляційна скарга
задоволенню.

Таким чином, керуючись ст.ст. 525, 526, 853, 882,
892-900 Цивільного кодексу України, ст.ст.
33, 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, ст.ст. 104-105
Господарського процесуального кодексу
України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 24.09.14 року у
справі №922/2862/14 скасувати та прийняти
нове, яким первісний позов
задовольнити.

Визнати недійсним пункт 17.3.1 Договору
генерального підряду №233 від 01.07.2009 р.

В задоволенні зустрічного позову
відмовити. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Стальконструкція" (61106, Україна, м.
Харків, просп. Московський, буд. 283, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Нью
Системс АМ" (61115, м. Харків, проспект
Косіора, 81, ) 2436,00 грн.
судового збору за подання позову та 914,00
грн. судового збору за подання
апеляційної скарги.

Накази доручити видати господарському
суду Харківської області.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено 05.12.14

Головуючий суддя
Плужник О.В.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Істоміна О.А.