ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"08" грудня 2014 р.Справа № 916/525/13-г

За скаргою: Публічного акціонерного
товариства "Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" на дії
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України у
справі №916/525/13-г

За позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України";

До відповідача: Публічного
акціонерного товариства "ОДЕСЬКА ТЕЦ";

про стягнення 16 145 688 грн.

СуддяЩавинська Ю.М.

Представники сторін:

від ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
(скаржника): Єгоров В.С. - довіреність
№14-137 від 13.05.2014р.

від ПАТ "ОДЕСЬКА ТЕЦ": Орлова О.В. -
довіреність №24/07-23 від 01.07.2014р.

від суб'єкта оскарження: Шевченко Д.В. -
довіреність №4.4-03/4.1/1138 від 29.09.2014р.

СУТЬ СПОРУ: розглядається в порядку ст.
121-2 ГПК України.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 25.03.2013р. (суддя Меденцев П.А.)
у справі №916/525/13-г позов задоволено,
стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "ОДЕСЬКА ТЕЦ" на користь
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" 16 000 000 грн. основного
боргу, 62 400 грн. пені, суму на яку
збільшився борг внаслідок інфляційних
процесів 32 000 грн., три відсотки
річних 51 288 грн. та суму судового
збору у розмірі 68 820 грн.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 14.05.2013р.
рішення господарського суду Одеської
області від 25.03.2013р. у справі №916/525/13-г
залишено без змін.

20.05.2013р. на примусове виконання рішення
господарського суду Одеської області
від 25.03.2013р. був виданий відповідний
наказ.

09.10.2014р. Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду Одеської області
зі скаргою (вх.ГСОО №2-4433/14) на дії
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України у
справі №916/525/13-г, в якій просить суд
визнати неправомірними дії відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України,
які полягають у винесенні постанови
про зупинення виконавчого провадження
від 23.09.2014р. ВП№38760199 з примусового
виконання наказу господарського суду
Одеської області від 20.05.2013р. №916/525/13-г;
визнати недійсною постанову про
зупинення виконавчого провадження від
23.09.2014р. ВП№38760199 з примусового
виконання наказу господарського суду
Одеської області від 20.05.2013р. №916/525/13-г;
зобов'язати державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
вчинити дії відповідно до чинного
законодавства.

В обґрунтування зазначеної скарги
скаржник вказує на те, що на виконанні у
відділі примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
знаходиться наказ господарського суду
Одеської області від 20.05.2013р. №916/525/13-г
про стягнення з ПАТ "ОДЕСЬКА ТЕЦ" на
користь НАК "Нафтогаз України" 16 000 000
грн. основного боргу за договором
поворотної фінансової допомоги, 62 400
грн. пені, суму на яку збільшився борг
внаслідок інфляційних процесів 32 000
грн., три відсотки річних 51 288 грн. та
суми судового збору у розмірі 68 820
грн.

При цьому, як зазначає скаржник,
постановою головного державного
виконавця відділі примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 23.09.2014р., яка
надійшла на адресу ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" 26.09.2014р., на підставі п.15 ч.1 ст.37
Закону України "Про виконавче
провадження" виконавче провадження
зупинено у зв'язку із внесенням ПАТ
"ОДЕСЬКА ТЕЦ" до Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України від 23.06.2005р. №2711-IV "Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу".

Разом з тим, на думку скаржника, вказана
постанова про зупинення виконавчого
провадження винесена з порушенням
вимог чинного законодавства України, з
огляду на відсутність підстав для
зупинення виконавчого провадження,
оскільки згідно висновків
Конституційного Суду України,
викладених у рішенні №18-рп/2012 від
13.12.2012р., обов'язкове зупинення
виконавчого провадження та заходів
примусового виконання судових рішень
на підставі п.15 ч.1 ст.37 Закону України
"Про виконавче провадження"
здійснюється лише щодо стягнення
заборгованості, яка виникла через
неповні розрахунки за енергоносії та
щодо учасників розрахунків, визначених
Законом України "Про заходи, спрямовані
на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу", а
внесення юридичної особи до Реєстру
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
процедурі погашення заборгованості, не
є підставою для зупинення виконавчого
провадження та заходів примусового
виконання судових рішень щодо
стягнення з неї заборгованості, яка не
стосується неповних розрахунків за
енергоносії і не визначена Законом
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу", дія якого не поширюється на
стягнення боргу за договором
поворотної фінансової допомоги.

Розпорядженням керівника апарату суду
від 09.10.2014р., у зв'язку із закінченням
повноважень судді Меденцева П.А., що
може мати наслідком порушення строку
розгляду скарги, призначено повторний
автоматичний розподіл скарги
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" на дії відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України у
справі №916/525/13-г, за результатами якого
вказану скаргу розподілено судді
Щавинській Ю.М.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 13.10.2014р. суддею Щавинською
Ю.М. скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
на дії відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України у справі №916/525/13-г прийнято із
призначенням до розгляду у судовому
засіданні.

23.10.2014р. Публічним акціонерним
товариством "ОДЕСЬКА ТЕЦ" подано до
суду відзив на скаргу (т.1 а.с.117-119),
згідно якого товариство просило суд
відмовити скаржнику у задоволенні
скарги.

В обґрунтування зазначеного відзиву
ПАТ "ОДЕСЬКА ТЕЦ" зазначає, що дії
Державної виконавчої служби щодо
винесення постанови про зупинення
виконавчого провадження цілком
законні, оскільки заборгованість за
договором поворотної фінансової
допомоги у ПАТ "ОДЕСЬКА ТЕЦ" перед ПАТ
"НАК "Нафтогаз України" виникла саме з
причин неповних розрахунків за спожиту
теплову енергію.

Так відповідач зазначає, що єдиним
споживачем теплової енергії ПАТ
"ОДЕСЬКА ТЕЦ" є КП "Теплопостачання
міста Одеси", заборгованість якого
перед відповідачем підтверджується
бухгалтерською довідкою від 20.10.2014р. та
складає 317 215 321,54 грн.

Крім того, у відзиві на скаргу ПАТ
"ОДЕСЬКА ТЕЦ" звертає увагу суду на те,
що ухвалою суду від 15.06.2001р. було
порушено провадження у справі
№17-2-18/01-5010 за заявою ВАТ "Одесагаз" до ДП
"Одеська ТЕЦ" про визнання банкрутом, в
рамках якої було введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів.

Представник скаржника у судовому
засіданні 08.12.2014р. підтримав скаргу у
повному обсязі, просив суд
задовольнити її.

Представник ПАТ "ОДЕСЬКА ТЕЦ" у
судовому засіданні 08.12.2014р. проти
скарги заперечував з підстав,
викладених у відзиві на скаргу, просив
суд відмовити у її задоволенні.

Представник відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України у судовому засіданні
08.12.2014р. наполягав на відмові у
задоволенні скарги, з огляду на
наведені доводи представника
відповідача та виходячи з матеріалів
виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши наявні докази у
сукупності та надавши їм відповідну
правову оцінку, суд дійшов наступних
висновків:

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України скарги
на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

За результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, яка надсилається
стягувачеві, боржникові та органові
виконання судових рішень. Ухвалу може
бути оскаржено у встановленому цим
Кодексом порядку.

При цьому, відповідно до п. 9.13 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 9 від 17.10.2012р. "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" за результатами розгляду
скарги виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконання дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

При цьому, за змістом ст.2 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів", завданням суду при здійсненні
правосуддя, є, зокрема, захист
гарантованих Конституцією України та
законами, прав і законних інтересів
юридичних осіб. Таким чином, підставою
для задоволення скарги на дії
державного виконавця є, в будь-якому
випадку, факт порушення вказаними
діями прав та охоронюваних законом
інтересів скаржника.

Оцінюючи твердження скаржника щодо
визнання дії державного виконавця
неправомірними, а постанови про
зупинення виконавчого провадження
недійсною, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 13
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" судові рішення, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими та
службовими особами, фізичними і
юридичними особами та їх об'єднаннями
на всій території України.

Виконання судового рішення є
невід'ємною складовою права кожного на
судовий захист і охоплює, зокрема,
законодавчо визначений комплекс дій,
спрямованих на захист і відновлення
порушених прав, свобод, законних
інтересів фізичних та юридичних осіб,
суспільства, держави; невиконання
судового рішення загрожує сутності
права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, визначених у ньому,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до законів
України, а також рішеннями, що
підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до частини другої
статті 2 Закону України "Про виконавче
провадження" примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу".

Як вбачається з матеріалів справи,
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Валявським О.А. 08.07.2013р. на підставі
заяви стягувача, керуючись статтями 17,
19, 20, 25 Закону України "Про виконавче
провадження", було винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
(т.2 а.с.6).

В подальшому, 23.09.2014р. головним
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Селезньовим М.О., керуючись п.15 ч.1 ст.37
Закону України "Про виконавче
провадження", прийнято постанову про
зупинення виконавчого провадження, у
зв'язку із внесенням ПАТ "ОДЕСЬКА ТЕЦ"
до Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу" (т.2 а.с.54).

Відповідно до п.15 ст.37 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження підлягає обов'язковому
зупиненню у випадках внесення
підприємства паливно-енергетичного
комплексу до Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу".

Частиною 2 ст.2 Закону України "Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу"
передбачено, що його дія поширюється на
підприємства паливно-енергетичного
комплексу, а також інших учасників
розрахунків, які мають або перед якими
є заборгованість, що виникла внаслідок
неповних розрахунків за енергоносії.

Згідно п.1.4 ст.1 вказаного Закону
заборгованість - це підтверджена
учасниками розрахунків на
розрахункову дату сума коштів, яка:
підлягає сплаті за товари, роботи
(послуги), спожиті у процесі
виробництва (видобутку), передачі
(транспортування) та/або постачання
енергоносіїв, відповідно до укладених
договорів або з інших підстав,
передбачених законом, у тому числі суми
пені, штрафних та фінансових санкцій,
але не сплачена; є податковим боргом та
підлягає сплаті, але не сплачена, до
бюджетів усіх рівнів та державних
цільових фондів, у тому числі
ліквідованих; підлягає сплаті, але не
сплачена, до цільового галузевого
фонду створення ядерно-паливного циклу
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики в паливно-енергетичному
комплексі; передбачена видатками
бюджетів усіх рівнів, але не отримана
суб'єктами господарської діяльності, у
тому числі за пільгами та субсидіями,
для сплати за спожиті енергоносії;
підлягає сплаті і виникла внаслідок
відсутності у Державному бюджеті
України минулих років видаткових
статей або передбачення видатковими
статтями часткового фінансування
видатків для розрахунків за
енергоносії, у тому числі за пільгами
та субсидіями (трансфертами), спожиті
підприємствами, організаціями,
закладами та установами, які
фінансуються з бюджетів усіх рівнів; є
заборгованістю казенних підприємств, у
тому числі тих, які були казенними
станом на 1 січня 2011 року, за
зобов'язаннями з оплати електричної
енергії у розмірі станом на 1 липня 2011
року, що є непогашеними на дату
набрання чинності Законом України "Про
внесення змін до деяких законів
України з питань врегулювання
заборгованості за електричну енергію"

Наведеними положеннями встановлено
вичерпний перелік сум коштів, що
підпадають під визначення
заборгованості при застосуванні цього
Закону, на які поширюються положення
п.15 ст.37 Закону України "Про виконавче
провадження" щодо обов'язкового
зупинення виконавчого провадження.

При цьому, згідно висновків
Конституційного суду України,
викладених у рішенні №18рп/2012 від
18.12.2013р., обов'язкове зупинення
виконавчого провадження та заходів
примусового виконання судових рішень
здійснюється лише щодо стягнення
заборгованості, яка виникла через
неповні розрахунки за енергоносії, та
щодо учасників розрахунків, визначених
Законом України "Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу".
Внесення юридичної особи, незалежно
від форми власності, до Реєстру
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
процедурі погашення заборгованості, не
є підставою для зупинення виконавчого
провадження та заходів примусового
виконання судових рішень щодо
стягнення з неї заборгованості, яка не
стосується неповних розрахунків за
енергоносії і не визначена Законом
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу".

Відповідно до ст.ст. 67, 69 Закону України
"Про Конституційний Суд України"
рішення і висновки Конституційного
Суду України офіційно оприлюднюються
та є обов'язковими для виконання.

Враховуючи зазначене, суд доходить
висновку, що відносини сторін, які
виникли на підставі договору
поворотної фінансової допомоги
знаходяться поза сферою регулювання
Закону України "Про заходи, спрямовані
на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу", а
виконавче провадження з примусового
виконання наказу №916/525/13-г від 20.05.2013р.
не стосується неповних розрахунків за
енергоносії, а отже і не підлягає
обов'язковому зупиненню на підставі п.15
ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче
провадження".

З урахуванням викладеного, суд
доходить висновку про неправомірність
дії державного виконавця щодо
зупинення виконавчого провадження у
зв'язку з чим постанова головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Селезньова М.О від 23.09.2014р. ВП №38760199
підлягає визнанню недійсною.

При цьому, заперечення відповідача
стосовно того, що заборгованість за
договором поворотної фінансової
допомоги у ПАТ "ОДЕСЬКА ТЕЦ" перед ПАТ
"НАК "Нафтогаз України" виникла саме
причин неповних розрахунків за спожиту
теплову енергію КП "Теплопостачання
міста Одеси" перед ПАТ "ОДЕСЬКА ТЕЦ"
судом до уваги не приймаються, оскільки
такі відносини стосуються лише КП
"Теплопостачання міста Одеси" та ПАТ
"ОДЕСЬКА ТЕЦ", та не мають жодного
відношення до обов'язків сторін
договору поворотної фінансової
допомоги.

Посилання відповідача на введення
ухвалою суду від 15.06.2001р. у справі
№17-2-18/01-5010 про порушення провадження у
справі про банкрутство мораторію на
задоволення вимог кредиторів також не
приймаються судом як обґрунтовані,
оскільки вимоги за договором
поворотної фінансової допомоги від
20.10.2011р. виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство
ДП "Одеська ТЕЦ", а отже вони не є
конкурсними.

Стосовно вимог скаржника про
зобов'язання державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
вчинити дії відповідно до чинного
законодавства, суд зазначає наступне.

У відповідності до п.5 ст. 39 Закону
України "Про виконавче провадження"
після усунення обставин, які стали
підставою для зупинення виконавчого
провадження, державний виконавець
протягом трьох днів з моменту, коли
йому стало про це відомо, зобов'язаний
своєю постановою поновити виконавче
провадження за власною ініціативою або
за заявою стягувача. Копії постанови
надсилаються сторонам у триденний
строк.

При цьому, відповідно до абзацу 2 пункту
7 постанови Пленуму Верховного суду
України "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження" від
26.12.2003р. № 14, суд не вправі зобов'язувати
зазначених осіб до вчинення тих дій,
які згідно із Законом України "Про
виконавче провадження" можуть
здійснюватися тільки державним
виконавцем або відповідною посадовою
особою державної виконавчої служби.

Натомість, як зазначалося судом вище,
згідно з позицією Вищого
господарського суду України,
викладеній у постанові пленуму № 9 від
17.10.2012р. "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" за
результатами розгляду скарги судом
виноситься ухвала, в якій
господарський суд може зобов'язати
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав.

Враховуючи зазначене, суд доходить
висновку про відмову у задоволенні
вимог скаржника щодо зобов'язання
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
вчинити дії відповідно до чинного
законодавства, а саме поновити
виконавче провадження та виконувати
рішення суду, з огляду на відсутність
жодних доказів ухилення державного
виконавця від поновлення виконавчого
провадження після визнання недійсною
відповідної постанови про зупинення
виконавчого провадження. При цьому,
слід зазначити, що захисту підлягає вже
порушене право, а не таке, яке може бути
порушено у майбутньому, і щодо якого
невідомо, буде воно порушено чи ні.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного
товариства "Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" на дії
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України у
справі №916/525/13-г задовольнити частково.

2. Визнати дії головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Селезньова М.О. щодо
винесення постанови про зупинення
виконавчого провадження від 23.09.2014р. ВП
№38760199 незаконними.

3. Визнати недійсною постанову
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Селезньова М.О щодо винесення
постанови про зупинення виконавчого
провадження від 23.09.2014р. ВП №38760199.

4. У задоволенні решти скарги відмовити.

Суддя
Ю.М. Щавинська