ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2014 р.
Справа №917/2204/14

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 25031

до Дочірнього підприємства
"Полтавський облавтодор" ВАТ "ДАК
"Автомобільні дороги України", вул.
Куйбишева, 22-а, м. Полтава, Полтавська
область,36000

про стягнення 95 516,43 грн. боргу

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні суд оголосив
вступну і резолютивну частини рішення
згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення 95 516,43 грн. боргу за
договором на транспортне
обслуговування №АМ-000116 від 03.09.2012 року .

Позивач в судове засідання не з'явився,
був належним чином повідомлений про
час та місце проведення судового
засідання (повідомлення про вручення
поштового відправлення в матеріалах
справи).

24.11.2014 року від позивача до суду
надійшло клопотання про проведення
судового засідання в режимі
відеоконференції по справі №917/2204/14.

Ухвалою суду від 25.11.2014 року у
задоволенні клопотання позивача про
проведення судового засідання в режимі
відеоконференції по справі №917/2204/14
було відмовлено, оскільки воно
надійшло до суду менше ніж за сім днів
до судового засідання, як це
передбачено ст. 74-1 ГПК України.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про місце, дату та час його
проведення був повідомлений належним
чином (повідомлення про вручення
поштового відправлення в матеріалах
справи), вимог ухвал суду від 29.10.2014 року
та від 13.11.2014 року не виконав.

В зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів наявних в
матеріалах справи достатньо,
господарський суд повідомляв належним
чином позивача та відповідача про дату,
час і місце судового розгляду, справа
розглядається без участі представника
позивача та відповідача за наявними в
ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані докази,
суд встановив:

03.09.2012 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник,
позивач) та філією "Копилянська ДЕД"
дочірнього підприємства "Полтавський
облавтодор" (замовник, відповідач) було
укладено договір на транспортне
обслуговування №АМ-000116. Згідно умов
вказаного договору замовник
зобов'язався надавати для перевезення
вантажі, а перевізник приймати їх для
перевезення (п.1.1. договору; арк. с.7-8).

Вартість транспортних послуг складає
0,96 грн. за 1 т. км (п.1.3. договору).

Відповідно до п. 3.2.. договору, замовник
здійснює оплату транспортних послуг
авансом згідно попередньо визначеної
відстані перевезення відповідно до
заявки. Строк оплати не пізніше
наступного дня після одержання
рахунку. Оплата вважається виконаною
після зарахування коштів на рахунок
перевізника.

На виконання умов договору позивачем
були надані відповідачу послуги з
перевезення вантажів на загальну суму
198 316,11 гривень. Викладене
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№АМ-0000448 від 28.09.2012 року, №АМ-0000449 від
28.09.2012 року, №АМ-0000467 від 05.10.2012 року,
№АМ-00000468 від 05.10.2014 року, №АМ-0000495 від
26.10.2012 року підписаними та скріпленими
печатками позивача та відповідача та
рахунками фактури №АМ-1521 від 28.09.2012
року, №АМ-1522 від 28.09.2012 року, №АМ-1552 від
05.10.2012 року, №АМ-1553 від 05.10.2012 року,
№АМ-1651 від 26.10.2012 року (арк.с.9-18).

Взяті на себе зобов'язання щодо оплати
наданих послуг відповідач здійснив
частково на суму 95516,43 грн. (50000,00 грн.
боргу було сплачено відповідачем
платіжними дорученнями №1021 від 19.10.2012
року, №188 від 02.11.2012 року, №169 від 12.02.2013
року, №364 від 16.05.2013 року (арк. с. 19-22), а 52
799,68 грн. боргу відповідачем була
погашена відповідачем дизельним
пальним, яке позивач зарахував в оплату
боргу, що підтверджується витратними
накладними (арк. с. 23-26)).

Однак заборгованість в частині 95 516,43
грн. за надані позивачем послуги
відповідачем залишилася не оплаченою,
що й стало підставою для звернення
позивача до суду із даним позовом.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору про
надання послуг, згідно якого, в силу ст.
901 ЦК України, одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом
(ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент пред'явлення позову та розгляду
справи, відповідач свої зобов'язання за
договором на транспортне
обслуговування №АМ-000116 від 03.09.2012 року
в частині оплати наданих послуг на суму
95 516,43 грн. не виконав.

Судом встановлено, що актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№АМ-0000448 від 28.09.2012 року, №АМ-0000449 від
28.09.2012 року, №АМ-0000467 від 05.10.2012 року,
№АМ-00000468 від 05.10.2014 року, №АМ-0000495 від
26.10.2012 року підписаними та скріпленими
печатками позивача та відповідача та
рахунками фактури №АМ-1521 від 28.09.2012
року, №АМ-1522 від 28.09.2012 року, №АМ-1552 від
05.10.2012 року, №АМ-1553 від 05.10.2012 року,
№АМ-1651 від 26.10.2012 року (арк.с.9-18)
підтверджується факт надання
позивачем відповідачу послуг на
загальну суму 198 316,11 грн.

Отже, відповідач підписавши договір на
транспортне обслуговування №АМ-000116
від 03.09.2012 року, актами здачі-прийняття
робіт (надання послуг), взяв на себе
зобов'язання з оплати наданих йому
послуг.

Також в матеріалах справи є підписаний
сторонами акт звірки
взаєморозрахунків сторін станом на
31.07.2013 року, за яким сума боргу
відповідача на той момент складала 95
516,43 грн., який відповідно до вимог
статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
приймається до уваги судом не лише в
якості доказу проведення та
відображення сторонами певних
господарських операцій, а й доказом на
підтвердження фактичного надання
послуг відповідачу та наявності у
відповідача боргу в означеній сумі.
Дані, що відображені в даному акті
звірки не спростовані відповідачем
належними доказами.

При цьому, суд вважає необхідним
зауважити, що дійсно акт звірки
бухгалтерів за своєю правовою природою
є тільки документом, по якому
бухгалтерії підприємств звіряють
бухгалтерський облік операцій. Між тим,
акт звірки має складатись виключно на
підставі даних бухгалтерського обліку
і первинних документів.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів
справи суд дійшов висновку, що позовні
вимоги обґрунтовані, підтверджуються
наявними доказами (в мат. справи),
відповідачем не заперечуються і
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 33,43,49,75,82-85 ГПК України,
суд -

В И Р
І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити .

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 25031, ) на користь
Дочірнього підприємства "Полтавський
облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні
дороги України" (вул. Куйбишева, 22-а, м.
Полтава, Полтавська область,36000,) 95 516,43
грн. основного боргу, 1910,32 грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 01.12.2014 р.

Суддя
Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.