КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2014 р. Справа№ 910/13183/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські молочні
продукти"

на рішення Господарського суду м.
Києва від 04.09.2014 р.

у справі № 910/13183/14 (суддя: Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лубенський молочний
завод"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські молочні
продукти"

про стягнення 10 560,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лубенський молочний
завод" (далі - позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські молочні
продукти" (далі - відповідач) про
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості в розмірі 10
560,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 04.09.2014р. позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Лубенський молочний завод" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські молочні
продукти" про стягнення заборгованості
в розмірі 10 560,00 грн. задоволено
повністю. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українські молочні продукти" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лубенський молочний
завод" заборгованість у сумі 10 560,00 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські молочні
продукти" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Лубенський молочний завод" витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1 827,00
грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українські молочні
продукти" звернулося до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
Київський апеляційний господарський
суд скасувати рішення Господарського
суду міста Києва від 04.09.2014р. у справі
№910/13183/14 та прийняти нове рішення, яким
відмовити у позові повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
Господарський суд міста Києва неповно
з'ясував обставини справи, визнав
обставини встановленими, які є
недоведеними і мають значення для
справи, неправильно застосував норми
матеріального права.

Крім того, апелянт зазначив, що у
видаткових накладних відсутні будь-які
відомості стосовно осіб, які передали
та отримали товар, а у матеріалах
справи відсутні довіреності від імені
ТОВ «Українські молочні продукти» на
одержання товарно-матеріальних
цінностей, що видана уповноваженій
особі.

Ухвалою Київського апеляційного
Господарського суду від 29.09.2014 р.
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українські молочні продукти" було
прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
Господарського суду від 06.11.2014 р.,
розгляд справи було відкладено на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Представник сторін в засідання
Київського апеляційного
господарського суду27.11.2014р. не
з'явилися, були належним чином
повідомлені про місце та час розгляду
апеляційної скарги, що підтверджується
відміткою відділу діловодства на
зворотному боці ухвали Київського
апеляційного господарського суду від
06.11.2014р.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено
до вимог Інструкції з діловодства в
господарських судах України, є
підтвердженням належного надсилання
копій процесуального документа
сторонам та іншим учасникам судового
процесу (Інформаційний лист Вищого
господарського суду України від
13.08.2008р. № 01-8/482 «Про деякі питання
застосування норм господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у першому
півріччі 2008 року»).

Крім того, враховуючи, що судом явка
уповноважених представників сторін в
судове засідання обов'язковою не
визнавалася, сторони не скористалися
належними їм процесуальними правами
приймати участь в судовому засіданні
27.11.2014р., Київський апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
можливість розгляду справи у
відсутності представників сторін за
наявними в ній матеріалами на підставі
ст. 101 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
Київський апеляційний господарський
суд вважає, що рішення Господарського
суду міста Києва від 04.09.2014р. підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські молочні
продукти" - без задоволення, з
наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

16.12.2011р. між Приватним акціонерним
товариством "Лубенський молочний
завод", правонаступником якого є
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лубенський молочний
завод" (продавець), та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Українські молочні продукти"
(покупець), був укладений договір
купівлі-продажу № 245 (далі - договір),
предметом якого відповідно до умов
договору є зобов'язання продавця
передати у власність покупцю молочну
сироватку, згідно накладних у
відповідності до замовлення покупця, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і оплатити його вартість на умовах
даного договору.

Згідно п. 3.2 договору, перехід права
власності відбувається в момент
передачі товару, що оформляється
видатковою накладною, підписаною
сторонами.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору ціна за
одну тонну товару та ціна договору
становить 30,00 грн.

Кошти згідно умов договору мають бути
перераховані продавцю по факту
завантаження товару на транспорт
відповідно до розділу 3 даного договору
покупця в повному обсязі відповідно до
видаткової накладної.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, позивач умови
договору виконав у повному обсязі,
поставив відповідачу товар на загальну
суму 13 860,00 грн., що підтверджується
видатковими накладними № 35369 від 20.12.2011
р., 35990 від 26.12.2011 р., № 36317 від 26.12.2011 р., №
840 від 08.01.2012 р., № 1093 від 10.01.2012 р., № 1322
від 12.01.2012 р., № 2729 від 23.01.2012 р., № 3251 від
26.01.2012 р., № 3495 від 29.01.2012 р., № 3740 від
30.01.2012 р., № 4001 від 01.02.2014 р., № 4315 від
03.02.2012 р., № 4528 від 05.02.2012 р., № 5025 від
08.02.2012 р., № 5307 від 10.02.2012 р., № 5650 від
13.02.2012 р., № 6151 від 18.02.2012 р., підписаними
сторонами довіреностями на отримання
товару № 4174 від 01.12.2011 р., № 7 від 16.12.2011 р.

Відповідач в свою чергу умови договору
в частині оплати товару виконав
частково - сплатив вартість товару на
суму 3 300,00 грн., що підтверджується
випискою з банківського рахунку
позивача.

16.04.2014 р. позивач звертався до
відповідача із вимогою за вих. 449 про
досудове врегулювання спору та
стягнення заборгованості за договором
купівлі-продажу у розмірі 10 560,00 грн.
Вказана вимога була залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Тобто, у відповідача наявна
заборгованість за поставлений товар у
сумі 10 560,00 грн., що підтверджується
випискою з рахунку відповідача,
видатковими накладними, довіреностями
на отримання товару № 4174 від 01.12.2011 р., №
7 від 16.12.2011 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу
України визначено, що кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд не приймає як
належні доводи скаржника, що у
видаткових накладних відсутні будь-які
відомості стосовно осіб, які передали
та отримали товар.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Частина 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначає перелік
основних реквізитів первинних
бухгалтерських документів, які є
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій. Такими
реквізитами є: назва документа (форми);
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиниця виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Наявні в матеріалах справи видаткові
накладні містять підписи осіб, які
передавали товар та приймали його.

Крім того, відповідач вчиняв дії з
оплати спірного товару, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи банківською випискою з рахунку
позивача, що також підтверджує факт
поставки товару.

Будь-яких доказів про підроблення
підписів на спірних накладних
відповідач ані суду першої інстанції,
ані суду апеляційної інстанції не
надав.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
сама тільки відсутність у спірній
накладній посилань на посаду та
прізвище одержувача товару не звільняє
відповідача від виконання грошового
зобов'язання в разі придбання та
фактичного одержання продукції за
спірним договором купівлі-продажу.

Враховуючи викладене, видатковими
накладними було зафіксовано факт
здійснення господарської операції та
факт встановлення договірних
правовідносин, які є документальним
підтвердженням передачі відповідачу
продукції та доказом права вимоги щодо
оплати грошових коштів за поставку
цього товару.

Крім того, отримання товару
здійснювалось представниками ТОВ
"Українські молочні продукти", що
підтверджується виданими ТОВ
"Українські молочні продукти" та
довіреностями № 4174 від 01.12.2011 р.
та № 7 від 16.12.2011 р. на ім'я Архиповича
П.А. та Федорченко Я.А. відповідно (а.с.
53,54).

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд не
приймає як належне посилання
скаржника, що у матеріалах справи
відсутні довіреності від імені ТОВ
«Українські молочні продукти» на
одержання товарно-матеріальних
цінностей, що видана уповноваженій
особі.

При цьому, Київський апеляційний
господарський суд відзначає, що
довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей не є
документами, що підтверджують факт
поставки товару.

Такої ж позиції дотримується Вищий
господарський суд України, який у своїй
Постанові від 17.09.2009 р. у справі №21/105 та
Постанові від 09.04.2013 р. у справі
№5023/5085/12, де зазначає, що довіреність на
одержання матеріальних цінностей є
документом, що лише фіксує рішення
уповноваженої особи (керівника)
підприємства про уповноваження
конкретної фізичної особи одержати для
підприємства визначені перелік та
кількість цінностей. Тобто довіреність
не є документом, що підтверджує факт
господарської операції по передачі чи
прийняттю товару.

Передача (прийняття) матеріальних
цінностей без довіреності може бути
порушенням ведення бухгалтерського
обліку, але не є достатньою обставиною,
що заперечує факт передачі або
прийняття товарів.

Накладні - це первинні бухгалтерські
документи, що підтверджують існування
факту здійснення господарської
операції.

З огляду на викладене, Київський
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
місцевим господарським судом повно і
всебічно з'ясовані всі обставини
справи та надано їм належну правову
оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку про те, що прийняте
господарським судом рішення
відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
вимогам щодо законності та
обґрунтованості, підстав для
скасування чи зміни рішення, в тому
числі, з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення
Господарського суду міста Києва від
04.09.2014р. у справі №910/13183/14 підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські молочні
продукти" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українські молочні продукти"
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 04.09.2014р. у справі №910/13183/14 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13183/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя
В.В. Сулім

Судді
О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк