ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року Справа № 925/916/14
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Добролюбової Т.В.
(доповідач)суддівГоголь Т.Г., Швеця
В.О.розглянувши матеріали касаційної
скаргиДержавного підприємства
"Золотоніське лісове господарство"на
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 09.10.14у
справі№925/916/14 Господарського суду
Черкаської областіза
позовомДержавного підприємства
"Одеська залізниця" в особі
відокремленого структурного
підрозділу "Одеська дирекція
залізничних перевезень"доДержавного
підприємства "Золотоніське лісове
господарство"простягнення 31 450,00 грнВ
судовому засіданні взяли участь
представники:

від позивача: Агєєва О.М. - за дов. від
01.08.14;

від відповідача: Сторчоус О.В. - за дов.
від 03.01.14.

Державним підприємством "Одеська
залізниця" в особі відокремленого
підрозділу "Одеська дирекція
залізничних перевезень" у червні 2014
року заявлений позов про стягнення з
Державного підприємства "Золотоніське
лісове господарство" 31 450,00 грн штрафу
за невірно вказану масу вантажу у
накладній від 17.01.14 №40005431. При цьому,
позивач посилався на приписи статей 6,
24, 118, 122, 129 Статуту залізниць України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.98 №457, пунктів
1.1, 1.3 Правил оформлення перевізних
документів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
21.11.00, пункту 3.15 Роз'яснення президії
Вищого господарського суду України від
29.05.02 №644.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 06.08.14, ухваленим
суддею Боровиком С.С., позовні вимоги
задоволені шляхом стягнення з
відповідача на користь позивача 31 450,00
грн штрафу. Суд першої інстанції
установив факт невірного відображення
відповідачем маси вантажу у накладній.
Судове рішення обґрунтовано приписами
статті 307 Господарського кодексу
України, статей 6, 24, 37, 118, 122, 129 Статуту
залізниць України, пунктів 1.2, 1.3, 2.1, 5.5
Правил оформлення перевізних
документів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
21.11.2000 №644, пункту 10 Правил складення
актів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
28.05.02 №334, пунктом 28 Правил приймання
вантажів до перевезення, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 21.11.2000, статті 26 Закону
України "Про залізничний транспорт".

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів: Гаврилюка
О.М. - головуючого, Майданевича А.Г.,
Коротун О.М., повторно розглянувши
справу, установивши ті ж обставини
справи, постановою від 09.10.14, перевірене
рішення у справі залишив без змін, а
апеляційну скаргу Державного
підприємства "Золотоніське лісове
господарство" залишив без задоволення.

Державне підприємство
"Золотоніське лісове господарство"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить судові рішення у справі
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник
вказує на порушення апеляційним судом
приписів статті 101 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки суд відмовивши у задоволенні
клопотання відповідача про проведення
судової експертизи у справі,
необґрунтовано відхилив і заяву
відповідача про залучення до справи
висновку Навчально - наукового
інституту лісового і садово - паркового
господарства Національного
університету біоресурсів і
природокористування України. Скаржник
наголошує на порушенні судами пункту 22
Правил видачі вантажів, адже залізниця
повинна перевіряти масу вантажу тим же
способом, яким ця маса була визначена
відповідачем, тобто не шляхом
застосування зважування, а шляхом
вирахування маси вантажу умовним
способом, як це було здійснено
відповідачем у відповідності до пункту
37 Статуту залізниць України, пункту 9
Правил приймання вантажів до
перевезення. При цьому, скаржник
зауважує на тому, що постанови Вищого
господарського суду України не можуть
бути прийняті до уваги як практика у
даному випадку, оскільки при вирішенні
тих спорів не застосовувався такий
спосіб зважування, як умовний.
Водночас, від скаржника надійшли
додаткові пояснення, в яких
підприємство наводить практику Вищого
господарського суду України з
аналогічних спорів, рішення в яких
прийняті на користь залізниці та
вважає, що перелічені постанови не
повинні братись до уваги, позаяк
просить врахувати висновок Навчально -
наукового інституту лісового і садово -
паркового господарства НУБіП України
наданий ним у даній справі. Окрім цього,
на виконання вимог ухвали Вищого
господарського суду України від 13.11.14
скаржник надав доказ направлення
касаційної скарги Державному
підприємству "Одеська залізниця".

Від Державного підприємства
"Одеська залізниця" в особі
відокремленого структурного
підрозділу "Одеська дирекція
залізничних перевезень" отримано
відзив на касаційну скаргу, в якому
останній просить судові рішення у
справі залишити без змін, а касаційну
скаргу залишити без задоволення.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді
Добролюбової Т.В. та пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників сторін, переглянувши
матеріали справи і доводи касаційної
скарги, перевіривши правильність
застосування господарськими судами
приписів чинного законодавства,
відзначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судами норм
матеріального та процесуального права.
Судами попередніх інстанцій
установлено, і це підтверджується
матеріалами справи, що за накладною від
17.01.14 №40005431 зі станції Золотоноша-1
Одеської залізниці Державним
підприємством "Золотоніський лісгосп"
відправлено вагон № 60443983 з вантажем
"Пиловочник всяких пород дерева",
станція призначення Одеса-Застава-1
Одеської залізниці, одержувач
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Транс Конкорд".
Судами також установлено, що 18.01.14
станцією ім. Т. Шевченка Одеської
залізниці складено комерційний акт АА
№ 053651, в якому засвідчено, що при
контрольному зважуванні на
тензометричних вагах виявлено у вагоні
№ 60443983 брутто 78 300 кг, тара з документа 23
100 кг, нетто 55 200 кг, що складає різницю
ваги проти зазначеній в накладній в бік
збільшення на 1 200 кг. Як убачається з
матеріалів справи, предметом судового
розгляду є вимога Державного
підприємства "Одеська залізниця"
заявлена в особі відокремленого
підрозділу "Одеська дирекція
залізничних перевезень" про стягнення
з Державного підприємства
"Золотоніське лісове господарство" 31
450,00 грн штрафу за невірно зазначену
масу вантажу у накладній від 17.01.14
№40005431. Відносини пов'язані з
діяльністю транспорту, у тому числі
залізничного, регулюються Законом
України "Про транспорт", іншими актами
законодавства України. Відповідно до
статті 908 Цивільного кодексу України,
статті 307 Господарського кодексу
України умови перевезення вантажів
окремими видами транспорту, а також
відповідальність сторін за цими
перевезеннями визначаються
транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно - правовими актами та
правилами. За приписами статті 12 Закону
України "Про транспорт", підприємства
транспорту мають право вимагати від
відправників і одержувачів вантажів
виконання вимог цього Закону, кодексів,
статутів, окремих видів транспорту та
інших нормативних актів України, що
регулюють діяльність транспорту.
Статут залізниць України згідно зі
статтею 3 Закону України "Про
залізничний транспорт", затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 06.04.98 №457, з подальшими змінами та
доповненнями. Цим Статутом визначено
обов'язки, права і відповідальність
залізниць, а також підприємств,
організацій, установ і громадян, які
користуються залізничним транспортом.
Згідно з пунктом 6 названого Статуту
накладна - основний перевізний
документ встановленої форми,
оформлений відповідно до Статуту та
Правил і наданий залізниці
відправником разом з вантажем.
Накладна є обов'язковою двосторонньою
письмовою формою угоди на перевезення
вантажу, яка укладається між
відправником та залізницею, накладна
супроводжує вантаж на всьому шляху
перевезення до станції призначення.
Відповідно до статті 24 Статуту
вантажовідправники несуть
відповідальність за усі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ним у
накладній. Залізниця має право
перевіряти правильність цих
відомостей, а також періодично
перевіряти кількість та масу вантажу,
що зазначаються у накладній. За
приписами статті 37 Статуту залізниць
України під час здавання вантажів для
перевезення відправником має бути
зазначена у накладній їх маса. Маса
вантажів визначається відправником, з
відображенням способу визначення у
накладній. Частиною 1 статті 26 Закону
України "Про залізничний транспорт"
унормовано, що обставини, які можуть
служити підставою для майнової
відповідальності перевізників,
відправників і одержувачів вантажу,
багажу, вантажобагажу, пасажирів
засвідчуються актами. Аналогічну норму
містить і стаття 129 Статуту, відповідно
до якої, обставини, що можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності вантажовідправника
під час залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць. Комерційний акт
складається для засвідчення, зокрема,
невідповідності маси вантажу з
даними, зазначеними у транспортних
документах. За приписами статті 122
Статуту вантажовідправники несуть
відповідальність за всі
неправильності, неточності відомостей
зазначених ними в накладній, зокрема,
за неправильно зазначені у накладній
масу, кількість місць вантажу з
відправника стягується штраф у розмірі
згідно із статтею 118 цього Статуту.
Відправник несе перед залізницею
відповідальність за наслідки, які
виникли. Відповідно до статті 118
Статуту залізниць України, штраф
підлягає стягненню у п'ятикратному
розмірі перевізної плати за всю
відстань перевезення. Окрім цього,
згідно з пунктом 5.5 розділу 5 "Правил
оформлення перевізних документів",
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 21.11.2000 № 644, якщо
під час перевезення вантажу або на
станції його призначення буде виявлено
неправильне зазначення у накладній
відомостей, зокрема щодо маси вантажу,
кількості місць вантажу, то з
відправника стягується штраф у розмірі
визначеного статтею 118 Статуту
залізниць. Факт неправильного
зазначення відправником указаних
відомостей засвідчується актом
загальної форми, якщо за цим фактом не
складався комерційний акт. Відповідно
до пункту 10 Правил складення актів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 28.05.02 № 334,
комерційний акт підписує начальник
станції, його заступник, начальник
вантажного району, завідувач
вантажного двору, складу,
контейнерного відділу, контейнерного
майданчику, сортувальної платформи, і
працівник станції, який особисто
здійснював перевірку, а також
одержувач, якщо він брав участь у
перевірці. Крім того, у разі
необхідності, до перевірки вантажу і
підписання акта можуть бути залучені
також інші працівники залізниці. За
приписами частини 1 пунктів 1.2, 1.3
"Правил оформлення перевізних
документів" накладна є обов'язковою
двосторонньою письмовою формою угоди
на перевезення вантажу, яка
укладається між відправником та
залізницею на користь третьої сторони -
одержувача. Накладна одночасно є
договором застави вантажу для
забезпечення гарантії внесення
належної провізної плати та інших
платежів за перевезення. Накладна
супроводжує вантаж на всьому шляху
перевезення до станції призначення, де
видається одержувачу разом з вантажем.
Заповнення накладної здійснюється
відправником, залізницею, одержувачем
згідно з поясненнями, наведеними у
додатку 3 до цих Правил. Усі відомості,
передбачені формою бланка перевізного
документа, повинні бути внесені
відправником у відповідні графи.
Виправлення не допускаються; у разі
необхідності зміни відомостей,
унесених до перевізного документа,
відправник зобов'язаний заповнити
новий перевізний документ. Зміни, які
вносяться до перевізного документа
залізницею, засвідчуються посадовою
особою залізниці із зазначенням дати
та найменування станції, на якій
внесено зміни. Згідно з пунктом 2.1
Правил оформлення перевізних
документів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
21.11.2000 №644, на вантажовідправника
покладається обов'язок заповнити
відповідні графи накладної згідно з
додатком 3 до цих правил. Згідно з
пунктом 28 Правил приймання вантажів до
перевезення, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
21.11.2000 №644, вантажі, завантажені
відправником у вагони відкритого типу,
платформи, напіввагони тощо,
приймаються залізницею до перевезення
шляхом візуального огляду вагонів,
вантажу, їх маркування, у т.ч. захисного,
та кріплення у вагонах без перевірки
маси та кількості вантажу. За пунктом 4
Правил складання актів, комерційні
акти на місцях загального користування
складаються у день вивантаження або в
день видачі вантажу одержувачу. Отже,
за приписами наведених норм штраф
підлягає стягненню за самий факт
допущення вантажовідправником
вказаного порушення, незалежно від
того, чи завдано залізниці у зв'язку з
цим збитків, а підставою для
покладення на відправника
відповідальності за неправильне
зазначення ним відомостей, зокрема
щодо маси, є акт загальної форми або
комерційний акт. Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками процесу.
Дослідивши усі обставини справи та
надавши оцінку зібраним у справі
доказам, суди попередніх інстанцій
установили факт невірного зазначення
відповідачем відомостей щодо маси
вантажу у накладній. При цьому суди
визнали, що комерційний акт форми АА №
053651 складений у відповідності до вимог
законодавства. Щодо доводів скаржника
про те, що залізниця повинна перевіряти
масу вантажу тим же способом, яким ця
маса була визначена відповідачем, то
приписи пункту 22 Правил видачі
вантажів, згідно з якими перевірка маси
вантажу на станції призначення
провадиться, як правило, таким самим
способом, яким цю масу було визначено
на станції відправлення, не є
імперативними та допускають
можливість використання іншого
способу визначення вантажу на станції
призначення, ніж той, що
використовується відправником. При
цьому зважування є більш точним
способом визначення маси вантажу,
тобто відправник може визначати вагу у
спосіб передбачений Правилами, проте,
вага повинна відповідати дійсній.
Стосовно посилань скаржника на
порушення апеляційним судом приписів
статті 101 Господарського
процесуального кодексу України та
безпідставне відхилення клопотання
відповідача про залучення до справи
висновку Навчально - наукового
інституту лісового і садово - паркового
господарства Національного
університету біоресурсів і
природокористування України, то
відповідно до частини першої статті 101
Господарського процесуального кодексу
України апеляційний суд переглядає
справу за наявними у ній і додатково
поданими доказами. Додаткові докази
приймаються апеляційним судом, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
подання суду першої інстанції з причин,
що не залежали від нього. При цьому
обґрунтування неможливості подання
доказів суду першої інстанції згідно
із зазначеною нормою покладається
саме на заявника, а апеляційний
господарський суд лише перевіряє та
оцінює їх поважність і не зобов'язаний
самостійно з'ясовувати відповідні
причини. Як убачається з матеріалів
справи, суд апеляційної інстанції
розглянув клопотання відповідача від
06.10.14 та відхилив його, при цьому
вказане клопотання не містить
обґрунтованих причин неможливості
подання такого висновку до суду першої
інстанції, а відхилення місцевим судом
клопотання відповідача про
призначення судової експертизи не
відноситься до таких причин, оскільки
за приписами статті 41 Господарського
процесуального кодексу України
призначення судової експертизи є
правом господарського суду, яке він
використовує для роз'яснення питань, що
виникають при вирішенні спору і
потребують спеціальних знань. Виходячи
з того, що судами установлений факт
невірного визначення відповідачем
маси вантажу у накладній, висновок
судів про наявність підстав для
покладання на відповідача
відповідальності у вигляді штрафу
визнається правомірним. Інші доводи,
викладені в касаційній скарзі також не
можуть бути підставою для скасування
постанови у справі, оскільки не
спростовують установлених апеляційним
судом обставин справи та ґрунтуються
на переоцінці доказів, яка за приписами
статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
знаходиться поза межами компетенції
суду касаційної інстанції Відтак,
підстав для скасування постанови суду
апеляційної інстанції та задоволення
касаційної скарги не вбачається.
Витрати за розгляд касаційної скарги
покладаються на скаржника.

Враховуючи викладене та
керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського
апеляційного господарського суду від
09.10.14 у справі №925/916/14 залишити без
змін.

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Золотоніське лісове
господарство" залишити без
задоволення.

Головуючий суддя
Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

В.Швець