номер провадження справи 30/82/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2014
Справа № 908/3423/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мелітопольські
теплові мережі» (72312, м. Мелітополь
Запорізької області, вул.
Луначарського, 61)

про стягнення 1 089 237,07 грн.

Суддя
Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін:

від позивача - Остапенко В.М.,
довіреність № 14-109 від 18.04.2014 р.;

від відповідача - Стожко О.О.,
довіреність № 14 від 09.01.2014 р.;

Публічне акціонерне товариство
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» звернулося до
господарського суду Запорізької
області з позовною заявою про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мелітопольські
теплові мережі» 1089237,07 грн., в т.ч.: 180983,74
грн. - 3% річних та 908253,33 грн. інфляційних
нарахувань.

Обґрунтовуючи позов позивач
посилається на те, що у зв'язку із
невиконанням відповідачем рішення
господарського суду Запорізької
області від 16.12.2013 р. у справі №908/3655/13,
відповідачу на підставі ст. 625 ЦК
України нараховано суму 180983,74 грн. - 3%
річних та суму 908253,33 грн. втрат від
інфляції. Посилаючись на приписи ст.ст.
599, 612 та 625 ЦК України позивач просить
позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 16.09.2014 р.
порушено провадження у справі № 908/3423/14,
присвоєно справі номер провадження №
30/82/14, розгляд якої призначено на 16.10.2014
р. У сторін витребувані документи, які
необхідні для всебічного та
об'єктивного розгляду і вирішення
справи по суті.

В судовому засідання, відкритому 16.10.2014
р., оголошувалася перерва до 05.11.2014р. та
до 11.11.2014р.

Ухвалою суду від 11.11.2014 р. строк
розгляду справи продовжено за
клопотання позивача, яке підтримано
відповідачем, розгляд справи
відкладено до 27.11.2014 р.

В судовому засіданні оголошувалася
перерва до 01.12.2014 р.

За письмовим клопотанням
представників сторін фіксація
судового процесу технічними засобами
не здійснювалася.

Представник позивача у судовому
засіданні в повному обсязі підтримав
доводи, викладені у позовній заяві, та
надав усні пояснення щодо заявленої до
стягнення суми.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтримав заперечення,
викладені у відзиві на позов та наданих
суду додаткових поясненнях.

За доводами відповідача, період
нарахування 3% річних визначений
позивачем невірно. Вказує, що згідно з
п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" нарахування 3%
річних на заборгованість можуть
здійснюватися на загальних підставах
відповідно до частини другої ст. 625 ЦК
України з дня, наступного за днем
набрання законної сили відповідним
судовим рішенням. Вважає, що оскільки
рішення № 908/3655/13 набрало законної сили
31.12.2013р., то період нарахування 3% річних
повинен починатися з 01.01.2014 р. На
підставі викладеного просить суд
зменшити 3% річних на суму 84113,36 грн.
Також вказує, що здійснюючи розрахунок
інфляційних втрат, позивач нараховує
суми інфляційних без врахування оплат,
здійснених в кінці місяця, тобто, за
періоди прострочки менші місяця, в той
час як інфляція є помісячним процесом,
її індекс офіційно встановлюється за
підсумками кожного місяця і
нарахування за період менше ніж місяць
суперечить діючому законодавству. Крім
того, зазначає, що при розрахунку
інфляційних втрат позивачем їх розмір
визначається з урахуванням сум, які
відповідачем було фактично сплачено у
відповідних місяцях.

В судовому засіданні 01.12.2014 р. справу
розглянуто, прийнято і оголошено на
підставі ст. 85 ГПК України вступну і
резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 16.12.2013р. у
справі №908/3655/13 позов ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» задоволено частково. Стягнуто
з ТОВ «Мелітопольські теплові мережі»
на користь ПАТ «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» основний
борг за поставлений природний газ у
сумі 11097721 (одинадцять мільйонів
дев'яносто сім тисяч сімсот двадцять
одна) грн. 17 коп., пеню за прострочення
виконання грошового зобов'язання у
розмірі 974902 (дев'ятсот сімдесят чотири
тисячі дев'ятсот дві) грн. 59 коп., штраф у
розмірі 981094 (дев'ятсот вісімдесят одна
тисяча дев'яносто чотири) грн. 11 коп., 3 %
річних у розмірі 314116 (триста
чотирнадцять тисяч сто шістнадцять)
грн. 90 коп., інфляційні втрати у розмірі
35548 (тридцять п'ять тисяч п'ятсот сорок
вісім) грн. 66 коп. та 68820 (шістдесят вісім
тисяч вісімсот двадцять) грн. 00 коп.
судового збору.

31.12.2013 р. господарським судом, на
виконання зазначеного рішення, видано
відповідний наказ.

За твердженням позивача, зобов'язання
по оплаті заборгованості, визначеної
рішенням суду відповідачем належним
чином не виконано, що надає йому право
на нарахування відповідачу
інфляційних втрат та 3% річних на
підставі ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мелітопольські
теплові мережі» 1089237,07 грн., в т.ч.: 180983,74
грн. - 3% річних та 908253,33 грн. втрат від
інфляції, нарахованих у зв'язку з
неналежним виконанням останнім
рішення господарського суду
Запорізької області від 16.12.2013 р. у
справі № 908/3655/13, є предметом судового
розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали та фактичні обставини
справи, оцінивши надані письмові
докази у їх сукупності, вислухавши
представника сторін, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Згідно положень ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини. Цивільні
права та обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства. У випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішень
суду.

Нормами статті 509 цього ж Кодексу
встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Як зазначалось вище, рішенням
господарського суду Запорізької
області від 16.12.2013 р. у справі № 905/3655/13 з
ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» на
користь ПуАТ «НАК «Нафтогаз України»
стягнуто 11097721,17 грн. основного боргу,
974902,59 грн. пені, 35548,66 грн. втрат від
інфляції, 314116,90 грн. - 3 % річних.

Обов'язковість судових рішень до
виконання закріплена Конституцією
України та іншими законодавчими
актами.

Так, статтею 124 Конституції
встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Відповідно до положень ст. 11 Закону
України "Про судоустрій", ст. 4
Господарського процесуального кодексу
України судові рішення, які набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання всіма <…> юридичними особами
на всій території України.

В силу приписів ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання, згідно статті
610 ЦК України є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом (ст. 611 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що свої
зобов'язання щодо сплати на користь
ПуАТ «НАК «Нафтогаз України» грошових
коштів, стягнутих рішенням
господарського суду Донецької області
від 16.12.2013 р. у справі № 908/3655/13 у вигляді
суми 11097721,17 грн. основного боргу, ТОВ
«Мелітопольські теплові мережі» не
виконано.

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтею 625
Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Тобто, передбачені ст. 625 ЦК відсотки
річних та інфляційні втрати можуть
нараховуватись кредитором до моменту
фактичного виконання грошового
зобов'язання боржником.

При цьому суд зазначає, що у
відповідності до Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
зобов'язань", зобов'язання, в тому числі
й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(ст. 599 ЦК України). Саме лише прийняття
господарським судом рішення про
задоволення вимог кредитора, якщо таке
рішення не виконане у встановленому
законом порядку, не припиняє
зобов'язальних відносин сторін і не
позбавляє кредитора права на отримання
передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України сум.
Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

За таких обставин, враховуючи
встановлений факт несвоєчасного
виконання відповідачем грошових
зобов'язань по сплаті суми 11097721,17 грн.
основного боргу, вимоги про стягнення з
нього трьох відсотків річних та
інфляційних втрат є правомірними.

Судом перевірено правильність
нарахування 3% річних та встановлено, що
позивачем не вірно визнано кількість
днів прострочення, на які
нараховується 3 % річних, помилково
вважаючи день здійснення оплати
відповідачем днем прострочки
виконання грошового зобов'язання в
повному обсязі, без врахування
оплаченої ним суми.

Відповідно до п. 1.9 постанови пленуму
ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені.

Аналогічна правова позиція міститься в
постанові Вищого господарського суду
України № 908/2195/13 від 21.11.2013 р.

Таким чином, судом за допомогою
юридичної інформаційно-пошукової
системи "Законодавство" встановлено, що
правильною сумою до стягнення 3 % річних
є 178199,48грн., яка підлягає задоволенню. В
іншій частині стягнення 3 % річних слід
відмовити.

При цьому, судом враховується, що 3%
річних стягнуто рішенням суду по
справі №908/3655/13 за період до 07.10.2013 р., а
втрати від інфляції за період - до
травня 2013 р. Наведені підтверджується
наданої позивачем копією позовної
заяви та доданими до неї розрахунками,
за якою прийнято рішення.

Крім того, судом перевірено розрахунок
інфляційних втрат та встановлено, що
правильною сумою до стягнення
інфляційних втрат є сума в розмірі
905775,98 грн., виходячи з наступного.

Суд виходив з того, що розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається з суми боргу, що існувала
на останній день місяця, в якому платіж
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції, визначений Державною
службою статистики України, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
включаються й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена в п. 3
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань".

Також, судом були враховані
рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ, викладені в
листі Верховного Суду України від
03.04.1997 № 62-97р, згідно якого, при
застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки. Розрахунки індексу
інфляції за квартал, період з початку
року і т. п. проводяться "ланцюговим"
методом, тобто шляхом множення
місячних (квартальних і т. д.) індексів
(наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 "Про
затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін").

Позивач у своїх розрахунках виходив із
такої ж методики, проте, судом виявлено
неточності у вказаних позивачем сумах
заборгованості, що призвело до
розбіжностей.

Відносно доводів відповідача про
безпідставність включення позивачем
сум, які були сплачені у відповідному
місяці, до суми заборгованості, з якої
визначається розмір інфляційних втрат,
суд звертає увагу, що вказані оплати
було здійснено відповідачем у кінці
місяців, тому не має підстав виключати
їх із суми заборгованості
(заборгованість більш ніж 15 днів). В
Рекомендаціях Вищого господарського
суду України, на які посилається
відповідач, йде мова про те, з якого
моменту виникнення заборгованості
нараховувати інфляційні втрати, тобто,
якщо сплата була до 15 числа місяця, цей
місяць включається в розрахунок.

За таких обставин, враховуючи
вищевикладене, вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню, а
саме: в сумі 905775,98 грн. інфляційних
втрат та 178199,48 грн. - 3% річних. В решті
заявлених позовних вимог суд відмовляє
з огляду на їх необґрунтованість.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (м. Київ) до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мелітопольські теплові мережі» (м.
Мелітополь Запорізької області)
задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мелітопольські
теплові мережі» (72312, м. Мелітополь
Запорізької області, вул.
Луначарського, 61, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ) 905775 (дев'ятсот п'ять тисяч сімсот
сімдесят п'ять) грн. 98 грн. втрат від
інфляції, 178199 (сто сімдесят вісім тисяч
сто дев'яносто дев'ять) грн. 48 коп. - 3%
річних та 21679 (двадцять одна тисяча
шістсот сімдесят дев'ять) грн. 51 коп.
витрат зі сплати судового збору. Видати
наказ після набрання рішенням законної
сили.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя
Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання. Рішення оформлене у
повному обсязі та підписане згідно із
вимогами ст. 84 ГПК України 05.12.2014 р.