ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"04" грудня 2014 р.
Справа № 923/1742/13

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Соловйова К.В. при
секретарі Степановій Н.Д., розглянувши
у відкритому судовому засіданні скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Каховський завод
електрозварювального устаткування" на
дії головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Бойка О.М. при виконанні рішення у
справі

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк", м. Київ

до: Публічного акціонерного
товариства "Каховський завод
електрозварювального устаткування", м.
Каховка Херсонської області,

про стягнення 63 665 297, 65 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Афанасьєва Ж.Л., уповн.
представник, довіреність № 09-32/1309 від
11.11.2013р.;

від відповідача: Дулепов А.В., уповн.
представник, довіреність від 22.06.2012р.;

від ВДВС: Федоренко О.П., уповн.
представник, довіреність від 30.09.2014р.

в с т а н о в и в:

Відповідачем, Публічним акціонерним
товариством "Каховський завод
електрозварювального устаткування",
28.10.2014р. подано до господарського суду
Херсонської області скаргу на дії
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
(ВДВС) Бойка О.М.

Згідно зі скаргою відповідач просить
суд поновити строк для подання скарги,
визнати неправомірними дії цього
державного виконавця в частині
накладення арешту на один з рахунків
відповідача в АТ "УкрСиббанк" та
скасувати винесену цим державним
виконавцем при здійсненні зведеного
виконавчого провадження (ЗПВ) № 43987915
постанову від 10.07.2014р. про арешт коштів
відповідача, в частині накладення
арешту на кошти, що містяться на
цьому ж рахунку відповідача в АТ
"УкрСиббанк". Скарга
обґрунтована нормами ст.ст. 56, 85 Закону
України "Про виконавче провадження", ст.
21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням" та
твердженнями про неправомірне
накладення згідно з оскаржуваною
постановою державного виконавця від
10.07.2014р. у виконавчому провадженні ЗПВ
№ 43987915 арешту на кошти, які розміщено
на банківському рахунку відповідача
призначеному, виключно, для виплати
соціальних виплат, у випадку втрати
працездатності, працівникам
відповідача.

Ухвалою суду від 29.10.2014р. вказану скаргу
відповідача прийнято судом
до розгляду в частині, що стосується
виконання рішення суду від 25.02.2014р. у
даній (№ 923/1742/13) справі,
витребувано від ВДВС та сторін
документів, які необхідні для розгляду
скарги.

Ухвалою суду від 20.11.2014р. розгляд скарги
було відкладено на 04.12.2014р. для
витребування від ВДВС та відповідача
додаткових документів, які необхідні
для розгляду скарги, а також, для
повторного витребування від позивача
ненаданих ним на вимогу суду
документів.

ВДВС надано відзив на скаргу
відповідача, згідно з яким
стверджується про законність та
обґрунтованість оскаржуваної
відповідачем постанови державного
виконавця, відсутність фактичних та
юридичних підстав для задоволення
скарги, відповідність дій ВДВС при
здійсненні виконавчого провадження
ЗПВ № 43987915 нормам Закону України "Про
виконавче провадження".

Позивач вимоги суду згідно з ухвалами
по справі від 29.10.2014р. та 20.11.2014р.
не виконав: не надав відзиву на скаргу
відповідача на дії державного
виконавця. Про причини цього
суду не повідомлено.

В судовому засіданні представником
відповідача надано суду письмові
пояснення на додаткове обґрунтування
поважності пропуску відповідачем
строку на оскарження дій ВДВС. Разом з
цими поясненнями відповідач надав суду
копії витягів з журналу реєстрації
вхідної кореспонденції відповідача за
липень 2014 року, а також, копії трьох
супровідних листів ВДВС від 11.07.2014р., з
копіями трьох постанов ДВС від 10.07.2014р.
(дві - про стягнення виконавчого збору
при здійсненні виконавчих проваджень
№43780885 та № 43781018, а третя - про
об'єднання цих двох виконавчих
проваджень у зведене виконавче
провадження № 43987915).

В судовому засіданні представником
ВДВС надано суду витяги з журналів
реєстрації вихідної кореспонденції за
2014р. ДВС України за липень та вересень
2014 року.

Відповідач в судовому засіданні
просить суд поновити строк для подання
скарги, як пропущений з поважних
причин, та наполягає на задоволенні
скарги в повному обсязі, з зазначених у
скарзі підстав.

Представник позивача проти
задоволення скарги відповідача на дії
ВДВС заперечує, стверджуючи про
необґрунтованість цієї скарги.

Представник ДВС проти скарги
відповідача заперечує по суті скарги,
стверджуючи про необґрунтованість
цієї скарги, просить суд відмовити в її
задоволенні, з підстав вкладених у
відзиві на скаргу. Представник ДВС
заперечує, також, проти поновлення
судом строку на звернення відповідача
до суду зі скаргою на дії ВДВС, у зв'язку
із відсутністю підстав для поновлення
такого строку.

Відповідно до ст.121-2 ГПК України неявка
боржника, стягувача чи представника
органу Державної виконавчої служби в
судове засідання не є перешкодою для
розгляду скарги на дії органів
Державної виконавчої служби.

Згідно рішення господарського суду
Херсонської області від 25.02.2014р. у даній
справі належить стягнути з
відповідача на користь позивача 63 665
297,65 грн., з яких 59310 000,00 грн.
заборгованості за кредитом, 3136 456,34 грн.
заборгованості по відсотках за
кредитом, 1 218 841,31 грн. пені та 68 820,00 грн.
компенсації по сплаті судового збору.

Після набрання цим рішенням законної
сили, 15.05.2014р. господарським судом
Херсонської області видано наказ №
923/1742/13 про його примусове виконання.

24.06.2014р. головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Бойком О.М. винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 43781018 з виконання наказу
господарського суду Херсонської
області від 15.05.2014р. № 923/1742/13. Згідно з
пунктом 4 цієї постанови накладений
арешт на все рухоме та нерухоме майно,
що належить відповідачеві.

10.07.2014р. цим самим державним виконавцем
винесено постанову про об'єднання у
зведене виконавче провадження ЗВП №
43987915 двох виконавчих проваджень, а
саме, зазначеного провадження
ВП № 43781018 та провадження ВП № 43780885 з
виконання наказу господарського суду
Херсонської області від 27.05.2014р. №
923/471/14 щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 14 029 546,41 грн.
заборгованості за кредитом, 1 281 060,92 грн.
заборгованості по процентах, 78 796,08 грн.
заборгованості по комісії за
управління кредитом, 596 386,73 грн. пені та
73 080,00 грн. витрат по оплаті судового
збору.

Також, 10.07.2014р. цим самим державним
виконавцем при примусовому виконанні
зведеного виконавче провадження ЗВП №
43987915 винесено постанову про арешт
коштів, що містяться на зазначених за
текстом цієї постанові банківських
рахунках відповідача (т.2 а.с.114-115)
(надалі - оскаржувана постанова). Дану
постанову було направлено
відповідачеві поштою з супровідним
листом № 14-0-34-2433/2-492/1 від 11.07.2014р. (т.2
а.с.113).

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судові рішення є обов'язковими
до виконання на всій території
України.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про
судоустрій та статус суддів" судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання усіма
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними та юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
"Про державну виконавчу службу"
державний виконавець здійснює
примусове виконання рішень у порядку,
передбаченому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (виконавчий документ), у спосіб
та в порядку, встановленому виконавчим
документом та цим законом. Зокрема,
згідно п. 6 ч. 2 цієї ж статті державний
виконавець має право накладати арешт
на кошти та інші цінності боржника,
зокрема, кошти, які перебувають на
рахунках і вкладах у банках, інших
фінансових установах, на рахунки в
цінних паперах, а також, опечатувати
каси, приміщення і місця зберігання
грошей.

Відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України
"Про виконавче провадження" звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Згідно з ч. 2 цієї ж статті
стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах. Згідно з ч. 4 цієї ж статті на
кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт.

Згідно з ч. 4 ст. 57 Закону України "Про
виконавче провадження" копія постанови
державного виконавця про арешт коштів
чи майна боржника не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення надсилається зокрема,
боржнику та банкам. Постанова
державного виконавця про арешт коштів
чи майна боржника може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України
"Про виконавче провадження" боржник має
право оскаржувати рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби виключно в судовому
порядку.

Відповідно до ст.121-2 ГПК України скарги
на дії (бездіяльність) органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання судових рішень можуть бути
подані протягом 10 днів з дня вчинення
оскаржуваної дії або з дня, коли
заявникові стало про неї відомо.

Відповідно до ст. 53 ГПК України
встановлено, що за заявою сторони,
прокурора чи з своєї ініціативи
господарський суд може визнати причину
пропуску встановленого законом
процесуального строку поважною і
відновити пропущений строк, крім
випадків, які прямо передбачено цим
Кодексом.

У п.3 постанови Пленуму Верховного суду
України від 26.12.2003р. № 14 "Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження" роз'яснено, що у разі
відсутності спеціальної норми щодо
вирішення судами певних питань, які
виникають при розгляді скарг, на
рішення, дії (бездіяльність) посадових
осіб державної виконавчої служби, до
заяв (скарг) учасників виконавчого
провадження (при розгляді цих скарг
(заяв) в порядку господарського
судочинства) мають застосовуватися
положення ГПК України, якими
врегульовано аналогічні питання.
Зокрема, ст.ст.2, 18, 21, 22, 29 ГПК України.
Аналогічні роз'яснення надано у п.9.9.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України", із
змінами та доповненнями.

Також, у п. 5 постанови Пленуму
Верховного суду України від 26.12.2003р. № 14
"Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження" роз'яснено, що
у тому разі, коли законом встановлено
спеціальний порядок обчислення
строків звернення заявника зі скаргою
до суду (зокрема, за ст.121-2 ГПК України),
перебіг таких строків визначається,
саме, за цими нормами, а не за
загальними правилами. У разі відмови у
відновленні пропущеного строку, в
порядку ст. 53 ГПК України, суд виносить
відповідну ухвалу.

У п. 9.7. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України", із
змінами та доповненнями, роз'яснено, що
встановлений у ч. 1 ст. 121-2 ГПК України
десятиденний строк для подання скарги
є процесуальним і тому відповідно до
вимог ст. 53 ГПК України може бути
відновлений за наявності поважних
причини його пропуску та на підставі
заяви скаржника, яка подається
одночасно зі скаргою або викладається
в останній у вигляді клопотання.
Скарга, пропущений строк подання якої
не відновлений, залишається без
розгляду, про що з посиланням на ст.53 та
ст. 121-2 ГПК України судом без виклику
сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу
було подано з пропуском згаданого
строку без заяви про його відновлення,
суд без виклику сторін виносить ухвалу
про залишення скарги без розгляду, що
не перешкоджає повторному поданню
скарги із заявою про відновлення
такого подання.

Системний аналіз вказаних правових
норм та роз'яснень надає можливість
зробити висновок про те, що залишати
без розгляду скаргу на дії державної
виконавчої служби, з посиланням на
пропущення скаржником строку
звернення до суду з цією скаргою, суд
першої інстанції має право на стадії
прийняття її до розгляду, а не після
призначення скарги до розгляду. З цих
самих правових норм та роз'яснень
слідує, що залишення скарги на дії
державної виконавчої служби, з
посиланням на пропущення скаржником
строку звернення до суду з цією
скаргою, на стадії прийняття скарги до
розгляду є правом, а не
обов'язком суду, яке має бути
реалізовано з дотриманням вимог ч. 3 ст.
4-3 ГПК України (суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства) та ст. 43 ГПК України (суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розглядові в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом) стосовно вирішення
питання про відновлення пропущеного
строку на подання скарги.

Подана відповідачем 28.10.2014р. до суду
скарга на дії державного виконавця
ВДВС з винесення 10.07.2014р. оскаржуваної
постанови, містить у собі клопотання
про поновлення строку для подання цієї
скарги.

З наданих суду ВДВС відзиву на скаргу
(на стор.2 відзиву) та матеріалів
зведеного виконавчого провадження
(ЗПВ) № 43987915 слідує, що оскаржувану
постанову було надіслано
відповідачеві простим поштовим листом,
з датованим 11.07.2014р. супровідним листом
ВДВС. Згідно з нормативними строками
пересилання поштових відправлень, які
затверджено наказом від 28.11.2013р. № 958
Міністерства інфраструктури України,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 28.01.2014р. за № 173/24950, нормативний
строк пересилання простої письмової
кореспонденції (без урахування
вихідних днів об'єктів поштового
зв'язку) становить 5 днів, після дня
опускання простого листа до поштової
скриньки.

Надсилання відповідачу оскаржуваної
постанови простим поштовим листом
узгоджується з приписами ст. 31 Закону
України "Про виконавче провадження",
згідно з якими копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження, які державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін виконавчого провадження
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Виходячи з дати складання супровідного
листа ВДВС до оскаржуваної постанови
цю постанову не могло бути надіслано
відповідачеві раніше ніж 11.07.2014р. У
зв'язку із чим п'ятиденний нормативний
строк пересилання відповідачеві з м.
Києва до м. Каховка Херсонської області
простого листа з оскаржуваною
постановою розпочався 12.07.2014р. та
скінчився 16.07.2014р. З урахуванням
зазначеного 10-ти денний строк на
подання відповідачем скарги на дії
державного виконавця з прийняття
оскаржуваної постанови, з вимогами про
скасування цієї постанови, має
обраховуватися з 16.07.2014р.

Десятий день, починаючи з 16.07.2014р.,
припадає на 26.07.2014р., що є неробочим
днем. Відповідно до ч. 3 ст. 51 ГПК України
у випадках, коли останній день
процесуального строку припадає на
неробочий день днем закінчення строку
вважається перший наступний за ним
робочий день. У даному випадку таким
останнім днем строку є 28.07.2014р. Скаргу
на дії державного виконавця подано до
господарського суду Херсонської
області 28.10.2014р., тобто через три місяці,
а отже з порушенням десятиденного
строку для подачі такої скарги.

Суд зазначає про те, що твердження
відповідача про те, що відповідач
дізнався про накладення арешту на
спеціальний рахунок № 3100 в АТ
"УкрСиббанк" лише у вересні 2014 року,
після неприйняття місцевою виконавчою
дирекцією Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності заявок відповідача на
видачу коштів цього Фонду
застрахованим особам або ж отримавши
наприкінці вересня 2014 року оскаржувану
постанову від філії АТ "Укрексімбанку"
в м. Херсоні не підтверджено належними
доказами. Копії заяв-розрахунків від
08.07.2014р., 19.08.2014р., 16.09.2014р., 16.10.2014р.,
12.11.2014р. відповідача до місцевої
виконавчої дирекції вказаного Фонду
не є такими доказами. Інших доказів
відповідачем не надано.

Твердження відповідача про те, що
згідно з супровідним листом ВДВС до
оскаржуваної постанови, ця постанова
не надсилалася відповідачеві та АТ
"УкрСиббанк" спростовуються
матеріалами справи: відповідним
супровідним листом ВДВС (т.2 а.с.113).

Також, суд зазначає, що навіть при
отриманні відповідачем оскаржуваної
постанови наприкінці вересня 2014 року,
при поданні відповідачем 28.10.2014 року
скарги на дії державного виконавця
ВДВС з винесення цієї постанови, строк
для подання такої скарги був
пропущений відповідачем. Об'єктивних
причин, які мали місце наприкінці
вересня 2014 року та (або) на початку
жовтня 2014 року, й перешкоджали
відповідачеві у поданні скарги у
десятиденний строк після отримання ним
оскаржуваної постанови, відповідачем
суду не повідомлено. Таким чином,
відсутні підстави для відновлення
відповідачеві строку на подання до
суду скарги на дії державного
виконавця ВДВС з винесення
оскаржуваної постанови відсутні.

У зв'язку з пропуском відповідачем, ПАТ
"Каховський завод
електрозварювального устаткування",
строку для подання скарги на дії
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Бойка О.М. з винесення оскаржуваної
постанови від 10.07.2014р., в частині
накладення арешту на кошти на рахунку
відповідача в АТ "УкрСиббанк", що
призначений, виключно, для виплати
соціальних виплат, у випадку втрати
працездатності, працівникам
відповідача, при виконанні рішення від
25.02.2014р. у справі № 923/1742/13, дана скарга
не підлягає задоволенню. У її
задоволенні має бути відмовлено.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд -

у х в а л и в:

1. Відмовити у задоволенні скарги від
23.10.2014р. № 04/1436 Публічного акціонерного
товариства "Каховський завод
електрозварювального устаткування" на
дії головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Бойка О.М. при виконанні рішення від
25.02.2014р. у справі № 923/1742/13.

2. Копію даної ухвали надіслати
учасникам судового процесу.

Повний текст ухвали складено 09.12.2014р.

Суддя
К.В. Соловйов