номер провадження справи 30/104/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2014
Справа № 905/4026/14-908/4289/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Азовзагальмаш» (87535, м.
Маріуполь Донецька обл., пл.
Машинобудівельників, 1)

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рассвет» (87010,
с.Малоянисоль Володарського району
Донецької області, вул. Леніна, 45)

про стягнення 7414494,79 грн.

Суддя Кагітіна
Л.П.

За участю представників сторін та
учасників процесу:

від позивача - Зверєва С.С., довіреність
№ 234/ЮРО-78 від 17.03.2014 р.,

від відповідача - Гедьо С.В., директор,
паспорт серія ВЕ 059235, виданий 07.06.2001 р.;

Публічним акціонерним товариством
«Азовзагальмаш» подано до
господарського суду Донецької області
позовну заяву про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рассвет» 7414494,79 грн.
заборгованості за договором
безпроцентної позики, в т.ч.: 6259501,00 грн.
основного боргу, 365762,70 грн. процентів,
152401,53 грн. - 3% річних та 636829,56 грн.
інфляційних втрат. Ухвалою
господарського суду Донецької області
порушено провадження у справі № 905/4026/14,
судове засідання призначено на 16.07.2014 р.
Зазначену справу господарським судом
Донецької області не розглянуто в
зв'язку з проведенням на території м.
Донецька активної фази анти
терористичної операції та
призупиненням роботи суду.

Згідно ч. 1, 3 ст. 1 Закону України від
12.08.2014р. № 1632-VII "Про здійснення
правосуддя та кримінального
провадження у зв'язку з проведенням
антитерористичної операції" у зв'язку з
неможливістю здійснювати правосуддя
окремими судами в районі проведення
антитерористичної операції змінено
територіальну підсудність судових
справ, підсудних розташованим в районі
проведення антитерористичної операції
таким судам, та зобов'язано забезпечити
розгляд, зокрема, господарських справ,
підсудних господарським судам,
розташованим в районі проведення
антитерористичної операції, -
господарськими судами, що визначаються
головою Вищого господарського суду
України.

Справи, розгляд яких не закінчено і які
перебувають у провадженні місцевих,
апеляційних судів, розташованих в
районі проведення антитерористичної
операції, в разі неможливості
здійснювати правосуддя передаються
судам відповідно до встановленої
згідно з цим Законом підсудності
протягом десяти робочих днів з дня
прийняття розпорядження головою
відповідного вищого спеціалізованого
суду. У разі неможливості передачі
матеріалів справи відповідно до
встановленої згідно з цим Законом
підсудності вчинення необхідних
процесуальних дій здійснюється за
документами і матеріалами, поданими
учасниками судового процесу, за умови,
що такі документи і матеріали є
достатніми для ухвалення відповідного
судового рішення.

Розпорядженням голови Вищого
господарського суду України від 02.09.14 №
28-р "Про зміну територіальної
підсудності господарських справ"
визначено, що розгляд господарських
справ, підсудних господарському суду
Донецької області здійснюється
господарським судом Запорізької
області.

Згідно інформації розміщеної на сайті
господарського суду Донецької області
у суду немає можливості направити
справи, які знаходяться в провадженні
господарського суду Донецької області
до господарського суду Запорізької
області.

Публічним акціонерним товариством
«Азовзагальмаш" позовну заяву про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю 7414494,79 грн. боргу за
договором безпроцентної позики № 4 від
05.10.2012 р. направлено до господарського
суду Запорізької області.

Враховуючи, що справа № 905/4026/14 не
передана до господарського суду
Запорізької області, суд визнав за
можливе прийняти до розгляду подані
позивачем матеріали та документи по
справі № 905/4026/14 з метою вчинення
необхідних процесуальних дій.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 23.10.2014 р.
прийнято документи та матеріали справи
№ 905/4026/14-908/4289/14 до розгляду, присвоєно
справі номер провадження № 30/104/14,
розгляд якої призначено на 27.11.2014 р. У
сторін витребувані документи, які
необхідні для всебічного та
об'єктивного розгляду і вирішення
справи.

За письмовим клопотанням
представників сторін фіксація
судового процесу технічними засобами
не здійснювалася.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав вимоги, викладені
у позові, з урахуванням поданої заяви
про збільшення розміру позовних вимог.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на приписи ст.ст.
526, 530, 611, 625,1046 ЦК України та умови
укладеного між сторонами договору. При
цьому вказує, що відповідачу на
виконання умов Договору безпроцентної
позики № 4 від 05.10.2012 року було
перераховано кошти у розмірі 629501,00 грн.
Стверджує, що всупереч умовам договору
та чинного законодавства, свої
зобов'язання щодо повернення суми
безпроцентної позики відповідачем
належним чином не виконані, станом на
дату подання позовної заяви до суду за
відповідачем існує заборгованість по
безпроцентній позиці за зазначеним
Договором в розмірі 6259501,00 грн. За
доводами позивача, невиконання
відповідачем своїх зобов'язань є
підставою для покладення на останнього
додаткової відповідальності у вигляді
передбачених договором та законом
санкцій.

24.11.2014 р. канцелярією суду було отримано
заяву про уточнення позовних вимог,
якою позивач фактично збільшив позовні
вимоги, просить стягнути з відповідача
суму заборгованості за договором в
розмірі 8099044,06 грн., в т.ч.: 6259501,00 грн.
основного боргу, 671436, грн. процентів та
1168107,00 грн. інфляційних втрат.

Заява про збільшення розміру позовних
вимог подана позивачем відповідно до
ст. 22 ГПК України, відповідає вимогам
чинного законодавства, не суперечить
правам і охоронюваним законом
інтересам сторін, прийнята судом до
розгляду та задоволена.

Судом розглядаються позовні вимоги про
стягнення з ТОВ «Рассвет» 6259501,00 грн.
основного боргу, 671436, грн. процентів та
1168107,00 грн. інфляційних втрат, всього
8099044,06 грн.

Представник відповідача у судовому
засідання підтвердив викладені
позивачем обставини та надав
витребувані судом правовстановлюючі
документи. Проти наявності
заборгованості у визначеній позивачем
сумі не заперечує.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

05.10.2012 року Публічним акціонерним
товариством «Азовзагальмаш»
(Позикодавцем, позивачем у справі) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рассвет»
(Позичальником, відповідачем у справі)
було укладено Договір безпроцентної
позики № 4 (далі - Договір), відповідно
до пункту 1.1 якого Позикодавець надає
Позичальнику грошові в розмірі,
встановленому Договором, а Позичальник
зобов'язується прийняти повернути їх
Позикодавцю.

Відповідно до пункту 2.1 Договору, сума
позики становить 6259501,00 грн.

Згідно пункту 4.1 Договору, Позичальник
зобов'язується повернути позику
Позикодавцю до 30.06.2013 р.

Днем повернення позики (її частини)
вважається день зарахування суми
позики (її частини) на поточний рахунок
Позикодавця.

Пунктом 6.1 Договору визначено, що при
простроченні повернення позики (її
частини) Позичальник сплачує відсотки
в розмірі облікової ставки НБУ,
виходячи з неповерненої суми за весь
строк прострочення.

Цей Договір набуває чинності з моменту
підписання та діє до повного виконання
Позичальником своїх зобов'язань за
Договором (п. 7.1 Договору).

Судом встановлено, що на виконання умов
Договору позивачем перераховано на
рахунок відповідача суму позики в
повному обсязі, а саме 6259501,00 грн.

В порушення умов Договору,
відповідачем взяте на себе
зобов'язання щодо повернення позики не
виконано.

Позовні вимоги про стягнення з ТОВ
«Рассвет» заборгованості за договором
в розмірі 8099044,06 грн., в т.ч.: 6259501,00 грн.
основного боргу, 671436, грн. процентів та
1168107,00 грн. інфляційних втрат (з
урахуванням прийнятої судом заяви про
збільшення розміру позовних вимог), є
предметом судового розгляду у даній
справі.

Дослідивши та проаналізувавши
матеріали та фактичні обставини
справи, оцінивши надані письмові
докази у їх сукупності, вислухавши
представників сторін, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини…
Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства. Аналогічні
положення містить ст. 174 Господарського
кодексу України, згідно з якою
господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають,
зокрема, з господарського договору та
інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні
правовідносини сторін ґрунтуються на
договорі від 05.10.2012 р., який за своєю
правовою природою є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Пунктом першим статті 193
Господарського Кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Аналогічна норма міститься і в статті
526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193
Господарського кодексу України та
статей 525, 526 Цивільного кодексу України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Пунктом 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать, що
відповідач свої зобов'язання щодо
повернення позики не пізніше належним
чином не виконав, внаслідок чого у
нього утворилася заборгованість за
Договором в розмірі 6259501,00 грн.

Слід відзначити, що наявність
заборгованості за Договором у
визначеній позивачем сумі 6259501,00 грн.
відповідачем не заперечується.
Представник відповідача у судовому
засіданні із сумою боргу у визначеному
позивачем розмірі погодився,
заборгованість пояснює відсутністю
коштів.

Доказів погашення суми боргу
відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

За умовами Договору (п. 4.1 Договору)
Позичальник повинен повернути позику
до 30.06.2013 р., тому сума позики в розмірі
5062001,00 грн., оскільки грошові кошти були
перераховані в період з 05.10.2012 р. по
26.06.2013 р., підлягала поверненню до 30.06.2013
р., сума позики в розмірі 1197500,00 грн.,
оскільки грошові кошти були
перераховано після 30.06.2013 р.,

Згідно з ч. 1 с. 1049 ЦК України, якщо
договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Оскільки грошові кошти в розмірі 1197500,00
грн. було перераховано після 30.06.2013р.,
строк повернення позики в цій частині
слід визначити відповідно до ст. 1049 ЦК
України, з моменту пред'явлення вимоги
24.03.2014 р. + 4 дні поштового перебігу + 30
днів, до 28.04.2014 р.

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України,
згідно якої зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином,
суд вважає правомірними позовні вимоги
про стягнення суми позики в розмірі
6259501,00 грн. і задовольняє їх в повному
обсязі.

Крім вищезгаданої вимоги про стягнення
основного боргу, позивачем заявлено
вимоги про стягнення з відповідача
671436,06 грн. процентів та 1168107,00 грн.
інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтями 611, 625 ЦК
України.

Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК
України, якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу…

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Пунктом 6.1 Договору сторони узгодили,
що в разі порушення строку повернення
позики (її частини) Позичальник сплачує
відсотки в розмірі облікової ставки
НБУ, виходячи з неповерненої суми за
весь строк прострочення.

Частиною третьою статті 692 ЦК України
встановлено, що у разі прострочення
оплати товару продавець має право
вимагати оплати товару та сплати
процентів за користування чужими
грошовими коштами.

Отже, зазначена норма встановлює право
продавця (постачальника) у разі
несвоєчасної оплати товару покупцем
вимагати від останнього оплати товару
та процентів за користування чужими
грошовими коштами.

Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства
(частина друга статті 536 ЦК України).

Частиною другою статті 625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Тобто, стаття 625 ЦК України, між іншим,
надає можливість кредитору боржника,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, встановити інший ніж 3%
річних розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами,
який і було визначено сторонами у
пункті 6.1 Договору подвійної облікової
ставки НБУ.

З огляду на викладене вище, враховуючи
встановлений факт прострочення
відповідачем виконання грошових
зобов'язань, вимоги про стягнення з
нього відсотків та втрат від інфляції
заявлені позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок відсотків та інфляційних
втрат за допомогою юридичної
інформаційно-пошукової системи
"Законодавство", суд вважає, що вимоги
про їх стягнення підлягають
задоволенню в заявленій сумі, а саме
671436,06 грн. відсотків та 1168107,00 грн.
інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

В даному випадку, позивачем доведено, а
відповідачем не спростовано
обґрунтованість та правомірність
заявлених вимог про стягнення
основного боргу, а також передбачених
Законом та договором санкцій.

Отже, з підстав зазначених вище, суд
знаходить позовні вимоги про стягнення
з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рассвет»» 6259501,00 грн.
основного боргу, 671436, грн. процентів та
1168107,00 грн. інфляційних втрат
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК
витрати зі сплати судового збору
покладаються на відповідача оскільки
спір виник внаслідок його неправильних
дій.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 45, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
«Азовзагальмаш» (м. Маріуполь Донецька
обл.) до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рассвет»
(с.Малоянисоль Володарського району
Донецької області) задовольнити
повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рассвет» (87010,
с.Малоянисоль Володарського району
Донецької області, вул. Леніна, 45, ) на користь Публічного
акціонерного товариства
«Азовзагальмаш» (87535, м.Маріуполь
Донецька обл., пл. Машинобудівельників,
1; код ЄДРПОУ 13504 (шість мільйонів
двісті п'ятдесят дев'ять тисяч п'ятсот
одна) грн. 00 коп. основного боргу, 671436
(шістсот сімдесят одна тисяча
чотириста тридцять шість) грн. 06 коп.
відсотків, 1168107 (один мільйон сто
шістдесят вісім тисяч сто сім) грн. 00
коп. інфляційних втрат та 73080 (сімдесят
три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.
витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання. Рішення оформлене у
повному обсязі та підписане згідно із
вимогами ст. 84 ГПК України 02.12.2014 р.