ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.
Справа № 914/2912/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Костів Т.С.

суддів
Желік М.Б.

Мирутенко О.Л.

при секретарі Карпенко В.О.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Українсько-Польського
Спільного підприємства Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Артгос-Пласт", №АБ0021 від 27.09.2014р.
(вх.№01-05/4916/14 від 23.10.2014р.)

на рішення Господарського суду
Львівської області від 16.09.2014р.

у справі № 914/2912/14

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, м. Городок Львівської області

до відповідача: Українсько-Польського
Спільного підприємства Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Артгос-Пласт", м. Городок Львівської
області

про: стягнення 1 109 254,01 грн.
заборгованості за Договором № 020112 від
02.01.2012 року

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частину
постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду
Львівської області від 16.09.2014 р. у
справі №914/2912/14 (суддя Кидисюк Р.А.)
позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, до
Українсько-Польського Спільного
підприємства Товариства з обмеженою
відповідальністю "Артгос-Пласт", про
стягнення 1 109 254,01 грн. заборгованості
за Договором № 020112 від 02.01.2012 року
задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням
Господарського суду Львівської
області від 16.09.2014р. у справі №914/2912/14,-
Українсько-Польське Спільне
підприємство Товариства з обмеженою
відповідальністю "Артгос-Пласт"
звернулось до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, №АБ0021 від 27.09.2014р.
(вх.№01-05/4706/14 від 07.10.2014р.).

У своїй апеляційній скарзі
апелянт посилається на неповне
з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосуванням норм матеріального
права. Посилається на те, що акт звірки
не може використовуватись як письмова
форма визнання боргу. Первинні
документи повинні містити дату
здійснення господарської операції,
суму платежу або суму на яку проведено
залік, інші реквізити. Саме такі
первинні документи, а не складені на їх
підставі акти звірки взаємних
розрахунків, виступають належними
доказами у підтвердження проведення
тієї чи іншої господарської операції.
Факт підписання стороною Акту звірки
не може свідчити про визнання
заборгованості. Окрім того, на думку
апелянта, суд першої інстанції не надав
належної правової оцінки тій
обставині, що у тексті Договору №020112
від 02.01.2012 р. відсутня істотна умова
договору купівлі - продажу - ціна, а
вказує, що ціна визначається загальною
сумою вказаних у видаткових накладних,
підписаних сторонами. Підписання
Договору №020112 від 02.01.2012 р.
уповноваженим загальних зборів
Товариства - Томкевич Р. не може
свідчити про схвалення останнім інших
правочинів, укладених на виконання
вищезгаданого Договору, а також інших
дій, які можуть свідчити про схвалення
правочину. Відтак, договори
купівлі-продажу товарів здійснені на
підставі видаткових накладних №1 від 02
січня 2012 року, №4 від 01 квітня 2012 року,
№10 від 01 жовтня 2012 року, №9 від 01
вересня 2013 року, №10 від 27 вересня 2013
року скаржник вважає недійсними.

На підставі викладеного апелянт
просить скасувати рішення
господарського суду Львівської
області від 16.09.14 р. у справі №914/2912/14 та
відмовити у позові.

Автоматизованою системою
документообігу суду справу № 914/2912/14
розподілено для розгляду головуючому -
судді Марку Р.І..

Розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 08.10.2014 року у
склад колегії для розгляду
вищезазначеної справи введено суддів
Костів Т.С. та Желіка М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 09.10.14 р.
апеляційну скаргу
Українсько-Польського Спільного
підприємства Товариства з обмеженою
відповідальністю "Артгос-Пласт", №АБ0021
від 27.09.2014 року (вх. №01-05/4706/14 від 07.10.2014
року), на рішення господарського суду
Львівської області від 16.09.2014р. у справі
№ 914/2912/14 та додані до неї матеріали на 7
аркушах повернуто скаржнику, з підстав
викладених у ній.

Автоматизованою системою
документообігу суду справу №914/2912/14
розподілено для розгляду головуючому -
судді Марку Р.І..

Розпорядженням голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 24.10.2014 року у
склад колегії для розгляду
вищезазначеної справи введено суддів
Костів Т.С. та Мирутенка О.Л..

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 27.10.14 р.
відновлено строк на подання
апеляційної скарги на рішення
господарського суду Львівської
області від 16.09.14 року у справі №
914/2912/14,подані скаржником матеріали
визнано достатніми для прийняття їх до
провадження в апеляційній інстанції,
розгляд справи призначено на 17.11.14 р..

17.11.2014 року, розпорядженням
керівника апарату № 139, призначено
повторний автоматизований розподіл
справ, у зв'язку із перебуванням у
відпустці головуючого судді Марка Р.І.,
що унеможливлює участь його у розгляді
справи, що може мати наслідком
порушення строку розгляду справи.

Автоматизованою системою
документообігу суду справу № 914/2912/14
розподілено для розгляду головуючому -
судді Костів Т.С..

Розпорядженням в.о. голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 17.10.2014 року у
склад колегії для розгляду
вищезазначеної справи введено суддів
Желіка М.Б. та Мирутенка О.Л..

В судове засідання 17.11.14 року
представники сторін з'явились, надали
усні пояснення по суті спору. Апелянт в
судовому засіданні апеляційну скаргу
підтримав в повному обсязі, просив її
задоволити.

Представник позивача в судовому
засіданні 17.11.14 року проти апеляційної
скарги заперечив з підстав, викладених
у поданому ним письмовому відзиві на
неї б/н від 12.11.14 року (вх. № 01-04/6742/14 від
13.11.14 року), а також згідно поданих
письмових додаткових пояснень до
відзиву на апеляційну скаргу б/н від
17.11.2014 року ( № 01-04/6853/14 від 18.11.14 року).
Представник також зазначив що рішення
суду першої інстанції вважає законним
та обґрунтованим, просив залишити його
без змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

Ухвалою суду від 17.11.14 року
розгляд справи відкладався на 25.11.14
року.

В судове засідання 25.11.14 року
представники сторін не з'явились,
причин неявки суду не повідомили.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від
26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського
суду України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін в попередньому судовому
засіданні, дослідивши матеріали справи
та наявні в них докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
встановила наступне:

як правильно встановлено судом
першої інстанції, 02.01.2012 року між
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(продавець) та Спільним
українсько-польським підприємством
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Артгос-Пласт"
(покупець) укладено Договір №020112,
відповідно до п.1.1. якого продавець
зобов'язався передати у власність
покупця, а покупець зобов'язався
прийняти у свою власність та оплатити
товар в кількостях та за ціною
(вартістю), що наводяться у відповідних
видаткових накладних.

У відповідності до п.2.3.
вищезазначеного Договору факт
передачі Товару у власність Покупцеві
оформляється Сторонами шляхом
підписання Товару видаткової
накладної, які підписуються обома
Сторонами у момент передачі-приймання
Товару. Відповідно до п.2.4.
Договору моментом переходу права
власності на Товар від Продавця до
Покупця вважається дата підписання
Сторонами вищевказаної видаткової
накладної.

Згідно п.3.1. Договору загальна
ціна (вартість) Товару за цим Договором
визначається загальною сумою, вказаною
у видаткових накладних, підписаних
Сторонами.

Зазначеним спростовується
посилання скаржника на невизначеність
у договорі ціни, оскільки умови
договору визначають чіткий механізм її
визначення та погодження сторонами по
кожній поставці. Доказів розбіжностей
у сторін щодо ціни товару суду надано
не було. З цієї ж підстави не заслуговує
на увагу твердження скаржника про те,
що кожна видаткова накладна за своєю
суттю є окремим правочином - договором
купівлі-продажу (поставки) товарів, а
тому і кожен факт документального
оформлення такої поставки повинен був
відповідати п.19.3. Статуту скаржника.
Видаткова накладна є первинним
документом, який підтверджує факт
виконання певного правочину і лише за
відсутності правочину, укладеного в
письмовій формі, є одним із доказів,
який підтверджує факт укладення такого
правочину та його умов. Відтак,
скаржник помилково розцінює суть
зазначеного документу та його юридичне
значення.

Суд першої інстанції підставно
встановив, що на підставі видаткових
накладних, підписаних сторонами без
зауважень, за період дії договору
позивачем передано у власність
скаржника товар на загальну суму 1169254,01
грн.

Згідно з п.3.2. Договору оплата ціни
(вартості) Товару здійснюється
Покупцем в національній валюті України
безготівково шляхом банківського
переказу грошових коштів на поточний
рахунок Продавця.

Пунктом 3.3. Договору встановлено,
що оплата вартості (ціни) Товару
здійснюється Покупцем на умовах 100 %
після плати вартості (ціни) Товару
протягом 20 (двадцяти) календарних днів
від дати передачі Товару Покупцю.

Як вбачається із матеріалів
справи та правильно встановлено судом
першої інстанції скаржник здійснив
лише часткову оплату поставленого
товару на суму 60000 грн., що
підтверджується банківською випискою
від 24.04.2013 р., а 12.11.2013 р. між сторонами
було підписано акт звірки взаємних
розрахунків за договором №020112 від
02.01.2012 р., з якого вбачається, що
скаржник визнав заборгованість у
розмірі 1109254,01 грн., факт отримання
товару та факт часткової оплати 24.04.2014
р..

Колегія суддів погоджується із
висновком скаржника у тому, що акт
звірки взаєморозрахунків не є
первинним документом бухгалтерського
обліку. Однак, суд першої інстанції
підставно дійшов висновку про
відповідність змісту такого акту
первинній документації, з якої
вбачається наявність у скаржника
відповідної суми заборгованості.

Згідно ст. 175 ГК України майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.
Статтею 174 ГК України визначено, що
господарські зобов'язання виникають,
зокрема, безпосередньо з
господарського договору, інших угод,
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать, а також внаслідок
подій, з якими закон пов'язує настання
правових наслідків у сфері
господарювання. Відповідно до статті 626
ЦК України договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 712 ЦК
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Згідно з ст. 655 ЦК
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього грошову суму. Відповідно до ч.1 ст.
692 ЦК України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Відповідно до ст.610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

Суд першої інстанції дійшов
підставного висновку про
недоведеність підстав, з якими ст. ст.
203, 215 ЦК України пов'язують недійсність
договору.

Пунктом 19.3. Статуту скаржника
передбачено, що якщо вартість
договорів, що укладаються від імені
Товариства та/або розпорядження
оборотними активами, впродовж двох
тижнів перевищує 30000 грн., вони
підлягають погодженню Уповноваженим
Загальних зборів Товариства, шляхом
підписання та скріплення печаткою
останнім таких договорів чи фінансових
документів. Як вбачається з тексту
Договору №020112 від 02.01.2012 р., останній
скріплений підписом та печаткою ПП
ОСОБА_2, а також підписами колишнього
директора СП ТзОВ "Артгос-Пласт" ОСОБА_3,
уповноваженого представника Томкевича
Р. та печаткою СП ТзОВ "Артгос-Пласт".
Окрім того, про подальше визнання
правочину свідчить і факт часткового
його виконання скаржником, отримання
на його умовах товару. Доказів
перевищення повноважень посадових
осіб при укладенні та виконанні
правочину суду надано не було.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК
України, у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обгрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи, наявні в
них докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, рішення
господарського суду Львівської
області від 16.09.2014 р. у справі № 914/2912/14
слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101,
103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А
Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу
Українсько-Польського Спільного
підприємства Товариства з обмеженою
відповідальністю "Артгос-Пласт"-
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Львівської
області від 16.09.2014 р. у справі № 914/2912/14 -
без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до
господарського суду Львівської
області.

Повний текст постанови суду оформлено
і підписано відповідно до вимог статті
105 ГПК України 28.11.2014 року.

Головуючий-суддя
Костів Т.С.

Суддя
Желік М.Б.

Суддя
Мирутенко О.Л.