номер провадження справи 7/27/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2014
Справа № 908/2181/14

За позовом: Прокурора Шевченківського
району м. Києва в інтересах держави,

- орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції в
спірних відносинах (позивач) Аграрний
фонд України, м. Київ.

до відповідача: Фермерського
господарства "Маслянка", с. Удачне,
Мелітопольський район,

Запорізька область.

Головуючий Н.С. Кутіщева - Арнет

Судді Р.А Ніколаєнко

С.С. Дроздова

Представники:

Від прокуратури: Красних О.О., посв. №
013462 від 03.12.2012р.

Від позивача: Аннінко О.А., дов. № 397 від
31.07.2014р.

Від відповідача: Дуда С.В., дов. № 4669 від
04.12.2013р.

Заявлено позов про стягнення
неповернутої суми авансового платежу
за форвардним біржовим контрактом № 253
Ф від 19.02.2013р. в розмірі 403269 грн. 03коп., 20%
штрафу у сумі 153545 грн. 26 коп., пені 132048
грн. 93 коп., 62273 грн. 75коп. боргу за
користування коштами у сумі, 7% штрафу
у сумі 53740 грн. 84 коп.

Ухвалою суду від 25.06.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду, присвоєно
провадженню № 7/27/14, судове засідання
призначено на 14.07.2014р.

Судове засідання відкладалось до
13.08.2014р., 26.08.2014р., 29.09.2014р. За
клопотаннями сторін продовжувався
строк розгляду спору, на підставі ст. 69
ГПК України.

Розпорядженням голови господарського
суду Запорізької області від 29.09.2014р.,
справу № 908/2181/14 було передано на
розгляд колегії у складі: головуючий
Кутіщева-АрнетН.С., судді Дроздова С.С.,
Ніколаєнко Р.А.

Ухвалою суду від 29.09.2014р. справа №
908/2181/14 була прийнята до колегіального
розгляду, судове засідання призначено
на 27.10.2014р.

Ухвалою суду від 27.10.2014р. судове
засідання відкладалось до 19.11.2014р. з
метою надання сторонам додаткового
часу для належного виконання вимог
суду та надання всіх витребуваних
документальних доказів для повного та
всебічного розгляду спору по суті.

Ухвала суду була направлена в
установленому законом порядку на
адреси, зазначені позивачем у позовній
заяві.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму
ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування ГПК України",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК (1798-12 ).

Відповідно до п. п. 3.9.2, 3.9.3 Постанови
Пленуму ВГС України від 26.12.2011р.
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування ГПК України", у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їх
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 4-5 ГПК України,
невиконання вимог рішень, ухвал,
постанов господарських судів тягне
відповідальність, встановлену цим
кодексом та іншими законами України.

Прокурор та представник позивача у
судовому засіданні продовженому
19.11.2014р., підтримали позовні вимоги,
викладені в позовній заяві, з
урахуванням заяви від 20.05.2014 р., які
мотивовано наступним: за умовами
укладеного між позивачем та
відповідачем форвардного біржового
контракту № 253Ф від 19.02.2013 р.,
відповідач зобов'язався, в термін до
01.12.2013р., передати Аграрному фонду у
власність товар (пшеницю м'яку 2 класу у
кількості 600,000 тонн). Аграрний фонд, на
виконання п. 5.1 контракту, перерахував
на рахунок відповідача авансовий
платіж у сумі 572700,00 грн. Відповідач
умови контракту не виконав та не
передав у власність позивача товар в
визначеній в договорі кількості в
установлений строк, внаслідок чого
позивач просить суд стягнути з
відповідача - авансовий платеж за
форвардним біржовим контрактом № 253 Ф
від 19.02.2013р. в розмірі 403269 грн. 03коп., 20%
штрафу у сумі 153545 грн. 26 коп., пені 132048
грн. 93 коп., 62273 грн. 75коп. боргу за
користування коштами у сумі, 7% штрафу
у сумі 53740 грн. 84 коп.

Позов обґрунтовано ст. 121 Конституції
України, ст. 36-1 Закону України "Про
прокуратуру", ст. 193 ГК України, ст.ст. 526,
611, ч. 2 ст. 693 ЦК України, умовами
форвардного біржового контракту № 253Ф
від 19.02.2013 р.

Відповідач по суті заявленого предмету
спору належних заперечень не надав. В
судовому засіданні 19.11.2014р.
представником відповідача надані
заперечення, в яких відповідачем
заявлено клопотання про припинення
провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1
ст. 80 ГПК України. Клопотання
мотивовано тим, що 26.11.2013р. приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу був вчинений
виконавчий напис про стягнення з ФГ
«Маслянка» на користь Аграрного фонду
України згідно форвардного біржового
контракту № 253Ф від 19.02.2013р.
заборгованості в розмірі 403269грн. 03коп.
З метою примусового виконання
зазначеного виконавчого напису
12.12.2013р., ВДВС Мелітопольського
міськрайонного управління юстиції
Запорізької області відкрито
виконавче провадження. Таким чином,
провадження у справі повинно бути
припинене, оскільки є рішення іншого
органу (нотаріусу), який в межах своєї
компетенції вирішив господарський
спір між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав.

Прокурор та позивач в судовому
засіданні заперечили проти клопотання
відповідача, вважають його таким, що
суперечить нормам діючого
законодавства.

Позивач надав суду письмове пояснення,
де зазначено про підтримання позивачем
позову прокурора, зазначено, зокрема,
що відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень",
використання позасудових способів
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження не
позбавляє права боржника, обтяжувача
або третіх осіб звернутися до суду.
Наявність виконавчого напису, за
відсутності належного виконання
грошового зобов'язання (повернення
авансового платежу) у добровільному чи
примусовому порядку, не свідчить про
відсутність спірних матеріальних
правовідносин між сторонами контракту
та не позбавляє права кредитора на
судовий захист.

Судовий процес вівся без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу, за клопотанням представників
сторін.

Судовий процес завершено оголошенням
вступної та резолютивної частини
рішення в присутності представників
сторін.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення прокурора та
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

19.02.13 між Аграрним фондом України
(покупець за договором, позивач у
справі) та ФГ «Маслянка» (продавець за
договором, відповідач у справі) було
укладено форвардний біржовий контракт
№ 253 Ф на закупівлю Аграрним фондом
зерна, за умовами якого, продавець
передає покупцю у власність товар:
пшениця м'яка 2 класу в кількості 600,000
тонн, що відповідає ДСТУ 3768:2010 (далі -
товар), а покупець приймає товар та
оплачує його (п.п. 1.1., 1.2. контракту).

Відповідно до п.п. 1.3., 1.4., 2.1., 2.2.
контракту: місяць поставки: в термін до
01.10.2013р., базис поставки: Желєв С.С. і
компанія Комиш Зорянського елеватора,
КТ. Поставка вважається здійсненою в
момент підписання акта
передавання-приймання товару на базисі
поставки відповідно до умов контракту.

Ціна контракту, згідно з п. 1.5., складає 1
145 400,00 грн., у т.ч. ПДВ 190 900,00 грн. з
подальшим коригуванням шляхом
укладення додаткових угод.

Відповідно до п. 1.8. контракту авансовий
платіж: 572 700,00 грн.

В розділі 5 контракту сторони узгодили
порядок розрахунків.

Так, відповідно до п. 5.1 контракту,
покупець, упродовж п'яти робочих днів з
моменту укладання контракту на торгах
Аграрної біржі, зобов'язується
перерахувати кошти (авансовий платіж) у
розмірі 50 відсотків вартості зерна,
розрахованої на підставі мінімальної
інтервенційної ціни на момент
укладення контракту на поточний
рахунок продавця.

Позивач, на виконання умов контракту,
перерахував на рахунок відповідача
кошти (авансовий платіж), що
підтверджується платіжним дорученням
№ 7672 від 25.02.13 р. на суму 572 700,00 грн.

Однак свої зобов'язання, згідно умов
контракту, відповідач виконав
неналежним чином, поставив позивачу
товару на загальну вартість 169 430,97 грн.,
а також не повернув суму авансового
платежу.

Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
правових актів, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено,
що підставою виникнення цивільних
прав і обов'язків (зобов'язань), які
мають виконуватися належним чином і в
установлений строк, відповідно до
вказівок закону і умов договору.

За приписами ст. 629 ЦК України - договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України також
передбачено, що, якщо у зобов'язанні
встановлено строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За своєю правовою природою форвардний
біржовий контракт на закупівлю
Аграрним фондом зерна № 253Ф від 19.02.2013 р.
є договором купівлі-продажу, до якого
застосовуються приписи параграфу
першого глави 54 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 663 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України
якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу. Якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до приписів ст. 33 ГПК
України обов'язок доказування і
подання доказів покладається на
сторони. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачем порушені взяті за
умовами контракту зобов'язання
стосовно поставки товару. Відповідач
товар, визначений форвардним біржовим
контрактом № 253Ф від 19.02.2013 р., позивачу
передав частково, щодо отримання від
позивача суми 403269,03 попередньої оплати
за контрактом не заперечив.

На момент розгляду справи в суді,
відповідач не надав доказів повернення
позивачу попередньої оплати
(авансового платежу) в сумі 403269,03 грн. За
таких обставин, вимога про стягнення
неповернутої суми 403269,03 грн.
авансового платежу обґрунтована і
підлягає задоволенню.

Також позивач просить стягнути з
відповідача штраф у розмірі 20% вартості
недопоставленого товару в сумі 153545,26
грн., пеню у розмірі 0,1% вартості
недопоставленого товару в сумі 132048,93
грн., штраф у розмірі 7% вартості
недопоставленого товару в сумі 53740,84
грн.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України,
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), є його
порушенням, у разі, якого настають
правові наслідки, зокрема, сплата
неустойки.

Пунктом 2 ст. 193 ГК України, встановлено,
що порушення зобов'язання є підставою
для застосування господарських
санкцій, передбачених ГК України,
іншими законами або договором.

Статтею 230 ГК України визначено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано, що передбачено ч. 6 ст. 232
ГК України.

Статтею 231 ГК України врегульовано
розмір штрафних санкцій. Відповідно до
частини 2 даної статті, у разі, якщо
порушено господарське зобов'язання, в
якому хоча б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах: за порушення умов
зобов'язання щодо якості
(комплектності) товарів (робіт, послуг)
стягується штраф у розмірі двадцяти
відсотків вартості неякісних
(некомплектних) товарів (робіт, послуг);
за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 7.2. контракту, за
невиконання продавцем умов контракту
щодо обсягів поставки, ним сплачується
штраф у розмірі 20 відсотків вартості
недопоставленого товару, виходячи з
вартості товару за ціною фіксингу, що
діяла на останній день поставки.

Сума штрафу (20%), яку прокурор та
позивач просять стягнути, становить
153545,26грн. Факт порушення відповідачем
обсягів поставки товару є доведеним і
вимоги про стягнення штрафу (20%)
заявлено обґрунтовано, розрахунок
штрафу здійснений вірно.

Позовні вимоги в цій частині слід
задовольнити.

У пункті 7.6. контракту сторони, зокрема,
визначили, що у разі невиконання
продавцем пункту 2.1. цього контракту з
продавця стягується пеня у розмірі 0,1
відсотків вартості недопоставленого
товару, з якого допущено прострочення
виконання за кожен день прострочення, а
за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі 7
відсотків указаної вартості.

Пунктом 2.1. контракту, встановлено
термін поставки товару - до 01.10.2013р.

Товар у встановлений термін
відповідачем поставлений не був, строк
прострочення виконання становить
понад 30 днів.

Перевіривши розрахунок заявлених до
стягнення суми 132048,93 грн. пені 0,1%, суми
153545,26 грн. штрафу 20% та суми 53740,84 грн.
штрафу 7%, судом встановлено, що
розрахунок здійснений вірно,
відповідно до умов контракту № 253Ф,
пред'явлені до стягнення обґрунтовано
та підлягають задоволенню.

Крім того, заявлено позовну вимогу про
стягнення з відповідача боргу за
користування коштами у сумі 62273,75 грн.

У судовому засіданні прокурор та
позивач усно зазначили, що стягнення
даної суми обґрунтовується п. 1.6.
контракту № 253Ф, сума є сталою (62273,75
грн.) та визначена контрактом.

У пункті 1.6. контракту зазначено: ціна
за одиницю товару (тонну) (Цт) на базисі
поставки:

Цф - Вк = Цт, де:

Цф - середньозважена ціна рівноваги
(фіксингу), що склалася протягом
останніх трьох торгових сесій на
Аграрній біржі та сертифікованих нею
акредитованих товарних біржах на
момент поставки;

Вк - вартість користування коштами
(авансовим платежем), визначена
Національним банком України.

Вартість користування коштами
(авансовим платежем) (Вк) для окремих
об'єктів державного цінового
регулювання на відповідний
маркетинговий період становить:

- за одиницю товару - 129,81 грн.;

- за контрактом - 77886,00 грн.

Тобто, в пункті 1.6. контракту наведено
лише формулу розрахунку ціни за
одиницю товару (Цт = Цф - Вк), при
розрахунку якої враховується вартість
користування коштами (авансовим
платежем) (Вк).

Умовами контракту не визначено коли,
яким саме чином, на підставі чого та за
яких саме умов (обставин) настає
зобов'язання відповідача з оплати
вартості користування коштами
(авансовим платежем) у сумі 62273,75 грн.

Сума 62273,75 грн. також не може бути
розцінена судом в якості процентів, які
нараховуються на попередню оплату,
виходячи з наступного.

- частиною 3 статті 693 ЦК визначено, що на
суму попередньої оплати нараховуються
проценти, відповідно до статті 536 цього
Кодексу, від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

В п. 6.1., п. 6.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" визначено, що
проценти, зазначені у статті 536 ЦК, - це
плата за користування чужими коштами, в
тому числі безпідставно одержаними,
збереженими грішми (ст. 1214 ЦК).
Підставами для застосування до
правовідносин сторін статті 536 ЦК
України є, по-перше, факт користування
чужими коштами, по-друге - встановлення
розміру відповідних процентів
договором або чинним законодавством.

Тобто обов'язковим є встановлення
розміру процентів та нарахування їх за
певний період (від дня, коли товар мав
бути переданий, до дня фактичного
передання товару покупцеві або
повернення йому суми попередньої
оплати).

Як було зазначено вище, контрактом не
визначено розміру процентів за
користування чужими грошовими коштами,
які нараховуються на суму попередньої
оплати (авансового платежу), порядку
нарахування таких процентів. Сума 77886,00
визначена в контракті як вартість
користування коштами (авансовим
платежем), яка є складовою визначення
ціни за одиницю товару (п. 1.6. контракту).

Окремого положення стосовно оплати
відповідачем вартості користування
коштами (авансовим платежем) в сумі
62273,75 грн. в контракті сторонами не
визначено. Прокурором та позивачем не
доведено, що сума 62273,75 грн. за
користування коштами підлягає до
сплати відповідачем за умовами
контракту № 253Ф, терміни нарахування
та на якій підставі.

Враховуючи вищевикладене, в
задоволенні позовної вимоги про
стягнення з відповідача боргу за
користування коштами в сумі 62273,75 грн.
слід відмовити за недоведеністю та
необґрунтованістю.

Відповідач по суті позовних вимог не
заперечив, натомість через канцелярію
суду надав письмове заперечення з
клопотанням про припинення
провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1
ст. 80 ГПК України, оскільки у даний час
є рішення органу (нотаріуса), який в
межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Суд, розглянувши зазначене клопотання
позивача про припинення провадження по
справі, відмовляє в його задоволенні з
наступних підстав:

- відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Із матеріалів справи вбачається, що
26.11.2013р. приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу Огороднік Ж.А. був вчинений
виконавчий напис щодо стягнення з
відповідача суми заборгованості 403269
грн. 03 коп.

12.12.2013 року Постановою ВП № 41158620 ВДВС
Мелітопольського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області відкрите виконавче
провадження.

Отже, як зазначає відповідач,
заборгованість перед позивачем вже
стягується в безспірному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", використання
позасудових способів звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження не
позбавляє права боржника, обтяжувача
або третіх осіб звернутися до суду.

Відповідно до п. 8.5. Роз'яснень президії
Вищого арбітражного суду України від
24.12.1999р. № 02-5/602 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних"
із застосуванням Закону України "Про
заставу", звернення стягнення на
заставлене майно є правом, а не
обов'язком заставодержателя. Тому
справи зі спорів, пов'язаних з
невиконанням боржником
(заставодавцем) забезпеченого
заставою зобов'язання (наприклад, за
позовами про стягнення відповідних
коштів з боржника або поручителя чи
гаранта) повинні бути розглянуті по
суті незалежно від того, чи
реалізував кредитор (заставодержатель)
це право.

У відповідності до ст. ст. 15,16, 20 ЦК
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, на захист свого інтересу,
який не суперечить загальним засадам
цивільного законодавства, шляхом
звернення до суду. Право на захист
особа здійснює на свій розсуд.
Нездійснення особою права на захист не
є підставою для припинення цивільного
права, що порушене, крім випадків,
встановлених законом.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК
України).

Як було встановлено судом, відповідач
зобов'язання за контрактом № 253Ф не
виконав, по суті позовних вимог не
заперечив, доказів оплати сум,
заявлених до стягнення, суду не надав.
Тому, наявність виконавчого напису за
відсутності належного виконання
грошового зобов'язання (повернення
авансового платежу) у добровільному чи
примусовому порядку не свідчить про
відсутність спірних матеріальних
правовідносин між сторонами контракту
та не позбавляє права позивача на
судовий захист.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги, заявлені прокурором
Шевченківського району м. Києва, слід
задовольнити частково.

В решті позову відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з
відповідача на користь Державного
бюджету України слід стягнути суму
14852,08 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 3, 22, 28, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 87
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути Фермерського
господарства «Маслянка», 72383,
Запорізька область, Мелітопольський
район, с. Удачне, вул. Линьова, 7 (, п/р 4269 ПАТ «Укрсоцбанк», МФО
300023) на користь Аграрного фонду
України (01001, м. Київ, вул.Б.Грінченка, 1,
код ЄДПОУ 33642855) 403269 (чотириста три
тисячі двісті шістдесят дев'ять) грн. 03
коп. неповернуту суму авансового
платежу за форвардним біржовим
контрактом №253Ф від 19.02.2013р., 153545 (сто
п'ятдесят три тисячі п'ятсот сорок
п'ять) грн. 26 коп. 20% штрафу, 132048 (сто
тридцять дві тисячі сорок вісім) грн. 93
коп. пені, 53740 (п'ятдесят три тисячі
сімсот сорок) грн. 95 коп. 7%.штрафу.

Видати наказ.

Стягнути з Фермерського
господарства «Маслянка», 72383,
Запорізька область, Мелітопольський
район, с. Удачне, вул. Линьова, 7 (, п/р 4269 ПАТ «Укрсоцбанк», МФО
300023) на користь Державного бюджету
України (р/р № 3007, отримувач:
Державний бюджет Орджонікідзевського
району, банк отримувача: Головне
управління Державного казначейства
України у Запорізькій області, МФО 813015,
) суму 14852 (чотирнадцять
тисяч вісімсот п'ятдесят вісім) грн. 08
коп. судового збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10
днів з дня його підписання.

Дата підписання рішення « 26» листопада
2014р.

Присутнім в судовому засіданні
представником сторін роз'яснена ст. 87
ГПК України.

Головуючий суддя
Н.С. Кутіщева - Арнет

Судді Р.А. Ніколаєнко

С.С. Дроздова