ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року Справа № 909/694/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого, Жаботиної
Г.В., Ковтонюк Л.В.,розглянувши
матеріали касаційноїскаргидочірньої
компанії "Газ України" національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України"напостанову Львівського
апеляційного господарського суду від
02.10.2014у справігосподарського суду
Івано-Франківської області № 909/694/14за
позовомдочірньої компанії "Газ
України" національної акціонерної
компанії "Нафтогаз
України"докомунального підприємства
"Водотеплосервіс"простягнення 41 483,43
грнза участі представників сторін:

від позивача - Ткаченко Р.Ю.;

від відповідача - Яценко У.Б.

У С Т А Н О В И В:

23.06.2014р. дочірня компанія "Газ України"
національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулися до
господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
про стягнення з комунального
підприємства "Водотеплосервіс" 41 483,43
грн, з яких 29 591,88 грн 3% річних,
нарахованих на суму основного боргу за
неналежне виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань відповідно
до договору № 06/10-2284БО-15 від 20.12.2010р., 5
630,83 грн інфляційних втрат та 6 260,72 грн 3%
річних, нарахованих на суму пені за
невиконання комунальним підприємством
"Водотеплосервіс" рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 27.03.2012р.
у справі № 5010/148/2012-5/12.

04.08.2014р. рішенням господарського суду
Івано-Франківської області (суддя
Соботник В.В.), залишеним без змін
02.10.2014р. постановою Львівського
апеляційного господарського суду
(судді: Орищин Г.В., Галушко Н.А., Новосад
Д.Ф.) у задоволенні позову відмовлено,
мотивуючи безпідставністю його вимог.

У касаційній скарзі дочірня компанія
"Газ України" національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" не
погоджуючись з висновками попередніх
судів, посилалися на неправильне
застосування господарськими судами
норм матеріального права, зокрема ст.
ст. 509, 550,625 ЦК України, тому просили
скасувати судові рішення та ухвалити
нове про задоволення позовних вимог в
повному обсязі.

Проаналізувавши касаційну скаргу на
предмет її обґрунтованості у
сукупності з іншими матеріалами
справи, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення вимог скарги
виходячи з наступного.

Судами обох інстанцій установлено, що
27.03.2012р. рішенням господарського суду
Івано-Франківської у справі №
5010/148/2012-5/12 задоволено позов дочірньої
компанії "Газ України" національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" до комунального підприємства
"Водотеплосервіс", присуджено до
стягнення 1 223 310,56 грн основного боргу
за поставлений природний газ, 95 437,80 грн
пені, 11 734,08 грн інфляційних втрат та 31
375,83 грн 3% річних за неналежне виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором № 06-10-2284БО-15
від 20.12.2010р. про закупівлю природного
газу за державні кошти за період з
01.08.2011р. по 01.02.2012р.

26.10.2012р. між територіальним органом
казначейства в Івано-Франківській
області, головним фінансовим
управлінням Івано-Франківської ОДА,
фінансовим управлінням Калуської
міської ради, комунальним
підприємством "Водотеплосервіс"
Калуської міської ради, дочірньою
компанією "Газ України" національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України", національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" укладено
договір № 210/517-ГУ про організацію
взаєморозрахунків за договором №
06/10-2284БО-15 від 20.12.2010р.

На виконання цього договору, 23.11.2012р.
комунальне підприємство
"Водотеплосервіс" за рахунок коштів
субвенції з державного бюджету
погасили основний борг перед
дочірньою компанією "Газ України"
національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України".

Посилаючись на несвоєчасне виконання
відповідачем своїх грошових
зобов'язань за договором поставки,
позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення 3% річних та інфляційних,
нарахованих суму основного боргу і
пені відповідно до судового рішення.

Надавши належної правової оцінки усім
доводам сторін, попередні судові
інстанції мотивовано виходили з того,
що згідно п.п.1-9 договору про
організацію взаєморозрахунків, його
предметом була організація проведення
сторонами взаєморозрахунків
відповідно до ст.23 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2012 рік" та
постанови Кабінету Міністрів України
№ 517 від 11.06.2012р., яким сторони погодили
погасити заборгованість комунального
підприємства перед компанією за
договором №06/10-2284БО-15 від 20.12.2010р. за
рахунок коштів субвенції з державного
бюджету.

За змістом підпунктів 2, 3 пункту 11
договору про організацію
взаєморозрахунків сторони
зобов'язалися не вчиняти до проведення
взаєморозрахунків дій з погашення
заборгованості відповідно до договору;
перерахувати кошти наступній стороні,
а сторона остання - як сплату
дивідендів (доходу), нарахованих на
акції (частки, паї) за результатами
фінансово-господарської діяльності за
2011 рік НАК "Нафтогаз України", до
спеціального фонду державного бюджету
не пізніше наступного дня після
зарахування коштів на рахунок.

Зазначений договір не є новацією в
розумінні ч.2 ст. 604 ЦК України та не
припиняв первісні зобов'язання за
договором поставки газу. Уклавши
договір про організацію
взаєморозрахунків, сторони тим самим
змінили порядок і строк проведення
розрахунків за природний газ,
поставлений відповідно до договору
поставки природного газу.

Отже, для застосування наслідків за
порушення грошового зобов'язання,
передбачених ч.2 ст.625 ЦК України,
необхідно, щоб оплата була здійснена
поза межами порядку і строків,
встановлених договором про
організацію взаєморозрахунків, який
діяв на момент розгляду справи і
відповідно до пункту 16 якого сторони
погодили, що після виконання договору
вони не мають одна до одної жодних
претензій стосовно предмета договору.
Відповідна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
09.09.2014 у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012.

Установивши, що розрахунок за
поставлений природний газ відбувся у
порядку та строки, передбачені
договором про організацію
взаєморозрахунків, попередні судові
інстанції правомірно відмовили у
стягненні 3% річних, нарахованих на
суму основного боргу.

Обґрунтовано відмовили суди обох
інстанцій і в іншій частині позовних
вимог, оскільки установлені частиною 2
статті 625 ЦК України наслідки
прострочення виконання боржником
грошового зобов'язання у вигляді
відшкодування інфляційних втрат та 3%
річних, що нараховуються на суму
основного боргу, є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора,
що полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
грошовими коштами, що підлягають до
сплати кредиторові. При цьому слід мати
на увазі, що у разі коли судовим
рішенням з боржника стягнуто суму
неустойки (штрафу, пені), то правова
природа відповідної заборгованості
саме як неустойки у зв'язку з
прийняттям такого рішення залишається
незмінною, тому на неї в силу припису
частини другої статті 550 ЦК України
проценти не нараховуються (постанова
Верховного Суду України від 18.02.2014 у
справі №905/909/13-г).

Належних обґрунтувань, які б
спростовували висновки попередніх
судових інстанцій, заявником не
наведено, у зв'язку з чим колегія суддів
не вбачає підстав для зміни чи
скасування оскаржуваних рішень, при
ухваленні яких здійснено всебічний,
повний та об'єктивний розгляд у
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, надано належну правову
оцінку всім наявним у матеріалах
справи доказам й твердженням сторін,
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу дочірньої компанії
"Газ України" національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" залишити
без задоволення, а постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 02.10.2014 у справі
господарського суду
Івано-Франківської області № 909/694/14 -
без змін.

Головуючий суддяВ.Я. КарабаньСуддяГ.В.
Жаботина СуддяЛ.В. Ковтонюк