ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.12.14р. Справа № 904/7908/14

За позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Запоріжжя

до публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПРИВАТБАНК", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 159 120,80 грн.

Суддя Кармазіна Л.П.

Представники:

від позивача - представник не з'явився

від відповідача - Багрова Є.О.,
представник, дов. № 855-О від 07.03.2014 року

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особи-підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПРИВАТБАНК" про
стягнення основного боргу у розмірі 159
120,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за договором про інкасацію
коштів №LGН0000049 від 15.05.2012 року.

Ухвалою господарського суду від
13.10.2014р. порушено провадження у справі,
а розгляд справи відкладено на 30.10.2014р.

30.10.2014р. в судове засідання з'явився
представник позивача без належним
чином оформлених повноважень на
представництво інтересів фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1.

Представник відповідача в судовому
засіданні зазначив, що не отримував
позовної заяви, у зв'язку з чим, для
надання часу на ознайомлення з
матеріалами справи та підготування
відзиву на позовну заяву, просив суд
розгляд справи відкласти.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 30.10.2014р.,
розгляд справи відкладено на 06.11.2014р.

06.11.2014р. представник позивача в
судовому засіданні підтримав позовні
вимоги у повному обсязі, просив суд
позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні надав відзив на позовну
заяву, яким просив у задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

В судовому засіданні в присутності
представників сторін оголошено
перерву до 09.12.14р.

09.12.2014р. представник відповідача в
судовому засіданні заперечив проти
позовних вимог у повному обсязі,
просив суд в позові відмовити.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
проведення судового засідання
повідомлені належним чином, про що
свідчить протокол судового засідання
господарського суду
Дніпропетровської області від 06.11.2014р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Вищого
господарського суду України від 26.12.11р.
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. У разі присутності сторони або
іншого учасника судового процесу в
судовому засіданні протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 811 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

Суд вважає, що позивач не скористався
своїм правом на участь у судовому
засіданні та вважає можливим
розглянути справу за відсутності
представника позивача, оскільки
останній повідомлений про час та місце
судового засідання належним чином, а
матеріали справи містять достатньо
документів необхідних для вирішення
спору по суті та прийняття
обґрунтованого рішення.

09.12.2014р. в порядку ст. 85 ГПК України, у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(клієнт -позивач) та публічним
акціонерним товариством комерційним
банком "ПРИВАТБАНК" (банк-відповідач)
укладено договір про інкасацію коштів
№LGН0000049 від 15.05.2012 року, відповідно до
умов якого банк власними силами і
засобами здійснює інкасацію коштів
клієнта, проводить прийом коштів,
виконує їх перерахування та зараховує
з урахуванням умов, визначених п.5.4
цього договору, на поточний рахунок
клієнта на наступний операційний день
після проведення інкасації, а у разі
підключення клієнта до послуги
миттєвого зарахування торговельної
виручки в день проведення інкасації
(миттєве зарахування - зарахування
протягом 10 хвилин після отримання
інкасаторської сумки на підтвердження
цього інкасатором через POS -термінал,
далі - "online - інкасація") Дні і час
грошового виторгу (графік)
встановлюються банком з урахуванням
режиму роботи клієнта і його
структурних одиниць, планового розміру
грошової виручки та інших умов і
вказується в явочній картці, що
підписується уповноваженою особою
банку. Банк проводить доставку
розмінних монет (банкнот) на умовах
цього договору, а клієнт здійснює
оплату за надані послуги в розмірі та
строки, що передбачені цим договором.
(а.с.6-9)

Відповідно до п.2.1 договору, банк
зобов'язується здійснювати збирання,
переведення і доставку коштів до банку
в інкасаторських сумках (мішках).

Інкасація коштів банком проводиться
шляхом збору сумок з готівкою
інкасаторами безпосередньо на
підприємствах або через об'єднані каси
клієнтів за затвердженим графіком та
за адресою, що наведена у додатку 1. Час
проведення інкасації, наведений у
додатку 1, може по узгодженню сторін. (п.
2.2 договору).

Пунктом 2.3 договору, встановлено, що для
інкасації коштів банк закріплює за
кожним підприємством клієнта потрібну
кількість сумок. Сумки є власністю
банку і, в разі розірвання договору
підлягають поверненню банку.

Банк зараховує інкасовану виручку у
національній валюті на поточний
рахунок клієнта (баланс 5846) згідно
з додатком 1. (п. 2.4 договору).

Пунктом 6.1 договору встановлено, що
банк несе відповідальність перед
клієнтом за цілісність сумки та
цінності, які знаходяться в сумці з
часу прийняття її в установленому
порядку інкасаторами від клієнта і до
часу її передавання касиру банку.

Відповідно до п. 6.3. договору, у разі
втрати інкасаторами сумки з коштами, а
також приймання дефектної сумки, у якій
виявиться недостача, банк несе
матеріальну відповідальність перед
клієнтом згідно із законодавством
України в розмірі, зазначеному в копії
супровідної відомості, що залишається
в здавача готівки, але не вище
фактичного розміру втрати цінностей.

Відповідно до додатку №1 до договору,
сторонами було погоджено адреси
торгівельних точок, а саме: - 69096, м.
Луганськ, Северодонецьк, вул.
Заводська, 2к, - 91000, м. Луганськ, пр-д
Лугитинський, 5. (а.с.10)

Як зазначає позивач, 19.06.2014р. об 18-20 год.
позивачем було передано відповідачу
опломбовану сумку з сумою 159 120,80 грн.
для інкасації в банк та зарахування
даної суми на розрахунковий рахунок
позивача, відкритий у даній
банківській установі-5846, про що
свідчить наявний в матеріалах справи
чек. (а.с.13)

Проте, в строки встановлені в договорі,
відповідач інкасовану грошову суму в
розмірі 159 120,80 грн. на рахунок позивача
не перерахував, у зв'язку з чим позивач
звернувся до відповідача з листом, яким
просив у найкоротші строки зарахувати
інкасовану суму в розмірі 159 120,80 грн.
(а.с.14)

У відповідь на звернення позивача,
листом від 14.07.2014р. відповідач
повідомив, що за зазначеним фактом
проводиться перевірка, та по її
закінченню позивачу буде надано
необхідну інформацію. (а.с.15)

Таким чином, оскільки відповідач свої
зобов'язання за договором не виконав,
позивач звернувся до господарського
суду з позовною заявою, якою просив суд
стягнути з відповідача 159 120 грн. 80 коп.
основного боргу, що і є предметом
даного спору.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши представника відповідача,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню з наступних
підстав:

Сторони є суб'єктами господарювання,
тому відповідно до положень ст.ст. 4,
173-175 і 193 ГК України до прав і обов'язків
сторін, що виникли на підставі
зазначеного договору і є
господарськими зобов'язаннями, мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

За своєю правовою природою та
положеннями договір про інкасацію
коштів є договором про надання послуг.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується на
замовлення іншої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі здійснення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник - оплатити надані послуги,
якщо інше не встановлено умовами
договору.

Відповідно до п.5 розділу І Інструкції з
організації інкасації коштів та
перевезення валютних цінностей у
банківських установах України,
затвердженої постановою Правління НБУ
№ 45 від 14.02.2007 (далі - "Інструкція"),
інкасація коштів - це збирання та
доставка інкасаторами згідно з
укладеними з клієнтами договорами
валютних цінностей клієнтів до каси
банківської установи та у зворотному
напрямку.

Згідно з абз. 2 п. 2 розділу ІІ Інструкції
до компетенції банків віднесено
визначення порядку перевезення
валютних цінностей до власних
підрозділів (філій, відділень) та їх
вивезення у зворотному напрямку,
перевезення валютних цінностей до/від
банкоматів, пунктів обміну валют,
перевезення валютних цінностей від
каси банківської установи до клієнтів
банку та між клієнтами банку,
проведення інкасації коштів, у тому
числі ПТКС, на підставі укладених угод,
зберігання та здавання сумок (мішків) з
готівкою, що доставлені з маршруту
інкасації, виконання інших завдань,
передбачених Положенням про підрозділ.

У відповідності до п. 3 глави 1 розділу
ІІІ Інструкції перевезення валютних
цінностей між банком і його
територіально відокремленими
підрозділами (філіями, відділеннями) та
до пунктів обміну валют, банкоматів і у
зворотному напрямку здійснюється з
урахуванням вимог додатка 2 до цієї
Інструкції власними силами банку або
підрозділами інкасації інших
банківських установ згідно з вимогами
Положення з використанням визначених
відповідно до цього порядку окремих
документів, серед яких
прибутково-видатковий касовий ордер,
опис цінностей, доручення на
перевезення валютних цінностей,
супровідна відомість до сумки з
готівкою (додаток 7), супровідний
касовий ордер до сумки з валютними
цінностями (додаток 8). Допускається
додаткове використання інших
документів, розроблених банком для
виконання визначених у Положенні про
підрозділ завдань щодо
внутрішньобанківських перевезень
цінностей.

Згідно з п. 1 главу 5 розділу ІІІ
Інструкції інкасація коштів
здійснюється підрозділом інкасації
банківської установи з дотриманням
вимог цієї Інструкції, Положення та на
підставі договорів, укладених
відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, згідно договору,
відповідач зобов'язався надати
позивачу послуги щодо інкасування
грошових коштів і зарахуванню таких
коштів на рахунок позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК грошовим є
зобов'язання, яке виражається в
грошовій одиниці України (або
грошовому еквіваленті в іноземній
валюті).

Не є грошовими зобов'язання, в яких
грошові знаки використовуються не як
засіб погашення грошового боргу, а
виконують роль товару: зобов'язання
передачі грошей, що випливають з угод
обміну валюти, опціону, купівлі-продажу
монет і банкнот, зобов'язання повернути
грошові знаки, які перебували на
зберіганні, передати перевізником
банкноти за договором перевезення та
ін.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
встановлено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
Інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб (частина 2 статті 16
Цивільного кодексу України).

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом
(частина 3 статті 16 Цивільного кодексу
України).

Частиною 3 ст.20 Господарського кодексу
України встановлено, що порядок
захисту прав суб'єктів господарювання
та споживачів визначається цим
Кодексом, іншими законами.

Згідно із статтею 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Отже, зі змісту вищезазначених норм
законодавства випливає, що під
способами захисту прав слід розуміти
заходи, прямо передбачені законом або
договором, за допомогою яких особа може
здійснити захист своїх суб'єктивних
прав та (або) усунення наслідків такого
порушення. При цьому, суд може
захистити право або інтерес лише у той
спосіб, що встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 129 Конституції
України, одним з основних принципів
судочинства, є законність. Принцип
законності визначається тим, що суд у
своїй діяльності при вирішенні справ
повинен правильно застосовувати норми
матеріального права до взаємовідносин
сторін.

Таким чином, господарський суд дійшов
висновку про те, що обраний спосіб
захисту позивача, а саме стягнення
основного боргу у розмірі 159 120,80 грн. за
договором про інкасацію коштів №LGН0000049
від 15.05.2012 року, не відповідає
встановленим законом способом захисту
прав.

Відповідач не має перед позивачем
грошових зобов`язань щодо сплати на
його користь певної суми, у зв`язку з
чим, відсутні правові підстави для
застосування такого способу захисту,
як стягнення такої суми в судовому
порядку.

Порушеним є право позивача (клієнта) на
отримання послуг банку щодо виконання
договором про інкасацію коштів №LGН0000049
від 15.05.2012 року. Тому, виходячи із змісту
укладеного між сторонами договору, а
також умов договору, які порушені збоку
банку, належним способом захисту в
даному випадку може бути спосіб,
встановлений пунктом 5 частини 1 статті
16 Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги про стягнення основного
боргу, у вигляді грошових коштів, в
даному випадку, є неналежним способом
захисту. Обрання невірного способу
захисту є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Оскільки, обраний позивачем спосіб
захисту своїх прав не є належним,
господарський суд не вбачає підстав
для задоволення позову.

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові
витрати у справі покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскаржене протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя Л.П. Кармазіна

Повне рішення складено 11.12.2014р.