КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р. Справа№ 910/12404/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання:
Товстенку О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Аграрно- промислова
група ,,Південь"

на рішення господарського суду
Київської області від 12.09.2014р.

у справі № 910/12404/14 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства ,,РЕАЛ БАНК"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Аграрно - промислова
група ,,Південь"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Приватне акціонерне
товариство ,,Київський страховий дім"

про стягнення 5 241 644,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство ,,РЕАЛ
БАНК" (далі - позивач) звернулось в
господарський суд міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Аграрно - промислова
група ,,Південь" (далі - відповідач) про
стягнення 5 241 644,83 грн., з яких: 5 000 000,00
грн. заборгованість за кредитом; 55 567,12
грн. прострочена заборгованість за
нарахованими процентами; 186 077,71 грн.
пеня нарахована за неналежне виконання
зобов'язань за договором № 482/09-2-08 про
надання кредитної лінії від 29.03.2013р.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 26.06.2014р. справа № 910/12404/14
направлена за територіальною
підсудністю до господарського суду
Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 28.08.2014р. залучено до участі
у справі в якості третьої особи без
самостійних вимог на предмет позову на
стороні відповідача - Приватне
акціонерне товариство ,,Київський
страховий дім".

Рішенням господарського суду
Київської області від 12.09.2014р. у справі
№ 910/12404/14 позов задоволено повністю.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 5 000 000,00 грн. заборгованості по
поверненню кредитних коштів, 55 567,12 грн.
простроченої заборгованості за
процентами, 183 835,62 грн. пені на суму
простроченого кредиту, 2 242,09 грн. пені
на суму прострочених процентів та 73 080,00
грн. судового збору.

Мотивуючи своє рішення, суд першої
інстанції послався на положення ЦК
України та ГК України, та дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та наявність підстав для їх
задоволення, оскільки наявність
заборгованості за кредитним договором
підтверджується матеріалами справи.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить рішення господарського
суду Київської області від 12.09.2014р. у
справі № 910/12404/14 скасувати і прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Зокрема, скаржник зазначає про те, що
при винесенні оскаржуваного рішення
суд першої інстанції допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права та безпідставно
не застосував положення Закону України
,,Про платіжні системи та переказ
грошей в Україні", Інструкцію про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженій
постановою Правління НБУ від 21.01.2004р. №
22. Так, скаржник вказує, що ним на
підтвердження виконання зобов'язань за
кредитним договором надано платіжні
доручення, з яких вбачається
перерахування коштів за кредитним
договором позивачу. Дані платіжні
доручення повернуті позивачем без
виконання, з відміткою банку ,,в зв'язку
з запровадженням тимчасової
адміністрації". З огляду на наведені
обставини, скаржник вважає, що з
незалежних від нього обставин, позивач,
з посиланням на положення Закону
України ,,Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" відмовився
приймати виконання, як від відповідача,
так і від іншої особи, на яку було
покладено виконання обов'язку -
Приватного акціонерного товариства
,,Київський страховий дім", що свідчить
про відсутність порушень прав позивача
з боку відповідача. Крім того, на думку
скаржника, судом першої інстанції
взято до уваги невірний розрахунок
позивача в частині нарахування пені.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
зазначає про її необґрунтованість та
просить залишити оскаржуване рішення
без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу третя
особа зазначає про обґрунтованість
доводів скарги та просить її
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.10.2014р. у
справі № 910/12404/14 апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Аграрно- промислова
група ,,Південь" на рішення
господарського суду Київської області
від 12.09.2014р. прийнято до провадження та
призначено розгляд скарги на 04.11.2014р.

В судовому засіданні 04.11.2014р.
оголошувалась перерва до 25.11.2014р.

Ухвалою суду від 25.11.2014р. розгляд скарги
у справі № 910/12404/14 відкладено на 08.12.2014р.
за клопотанням представника позивача
на підставі ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 08.12.2014р.
представник відповідача, яка є
одночасно представником третьої особи,
підтримала доводи апеляційної скарги.
Представник позивача не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, про
час та місце розгляду справи
повідомлений своєчасно та належним
чином ухвалою суду від 25.11.2014р.

Представник відповідача, яка є
представником третьої особи не
заперечував проти розгляду справи у
відсутності представника позивача.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від
26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського
суду України ,,Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Заяв про відкладення розгляду справи
від позивача не надходило, у зв'язку з
цим колегія суддів, враховуючи його
належне повідомлення про час та місце
розгляду скарги, вважає за можливе
здійснювати апеляційний перегляд за
наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, дослідивши наявні у справі
докази, заслухавши пояснення
представника відповідача та третьої
особи, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів встановила таке.

29.03.2013р. між Публічним акціонерним
товариством ,,РЕАЛ БАНК" (далі - банк,
позивач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю ,,Аграрно-промислова
група ,,Південь" (далі - позичальник,
відповідач) укладено договір № 482/09-2-08
про надання кредитної лінії (далі -
кредитний договір, т. 1, а.с. 12-15),
відповідно до п.1.1 якого банк надає
позичальнику у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти,
на умовах, визначених цим договором та
додатковими угодами до нього, що
складають невід'ємну частину договору.

Пунктом 1.2 кредитного договору сторони
погодили, що кредит надається у формі
поновлювальної кредитної лінії з
максимальним лімітом в сумі 5 000 000 грн.
Термін остаточного повернення кредиту
- 28.03.2014р. (п.1.3), фіксована процентна
ставка за користування кредитом на
момент укладання договору 7,5% річних.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що
нараховані проценти за користування
кредитом сплачуються позичальником
щомісячно у валюті наданого кредиту
платіжним дорученням не пізніше 5-го
числа місяця, наступного за місяцем
нарахування процентів.

29.03.2013р. між сторонами укладено
додаткову угоду № 485/09-2-08 до договору
про надання кредитної лінії,
відповідно до п.1 якої банк надає
позичальнику частину кредитних коштів
на поповнення оборотних коштів у сумі 5
000 000,00 грн., шляхом перерахування
кредитних коштів на поточний рахунок
позичальника.

Пунктом 2 додаткової угоди сторони
погодили, що банк надає кредитні кошти
строком з 29 березня 2013р. до 28 березня
2014р. зі сплатою 7,5% процентів річних.

За змістом п.6.6 кредитного договору, у
разі, якщо позичальник построчив свої
зобов'язання щодо повернення кредиту
та/або сплати процентів за
користування кредитом щонайменше на
один календарний місяць, банк має право
вимагати від позичальника (незалежно
від настання кінцевого терміну
погашення кредиту) сплати у повному
обсязі заборгованості за кредитом
та/або процентами за користування ним,
суму пені і штрафів, передбачених цим
договором.

29.03.2013р. в забезпечення виконання
зобов'язань ТОВ ,,Аграрно - промислова
группа ,,Південь" за договором про
надання кредитної лінії № 482/09-2-08
від 29.03.2013р. між Публічним акціонерним
товариством ,,РЕАЛ БАНК"
(заставодержатель) та Приватним
акціонерним товариством ,,Київський
страховий дім" (заставодавець) укладено
договір № Д-483/09-2-08 застави майнових
прав, за умовами якого заставодавець
передає в заставу майнові права на
грошові кошти в сумі 5 000 000,00 грн., які
знаходяться на депозитному рахунку в
ПАТ ,,РЕАЛ БАНК", термін повернення яких
28.03.2014р., у відповідності з договором №
64/29-19/БТ про залучення на строковий
депозит грошових коштів суб'єкта
господарювання (з щомісячною сплатою
відсотків) від 29.03.2013р. та додатковими
угодами до нього, укладеним між
заставодавцем та ПАТ ,,РЕАЛ БАНК" (п. 1.1
договору).

Відповідно до п. 2.2 договору застави
майнових прав заставодавець набуває
право звернення на предмет застави в
разі, якщо кредит, забезпечений
заставою, не буде погашено в строк,
передбачений кредитним договором, або
проценти за користування кредитом не
буде сплачено в строк, передбачений
кредитним договором. В першу чергу
проводиться звернення стягнення на
прострочені проценти, потім на
прострочену суму кредиту.

Згідно п. 2.3 договору застави майнових
прав, реалізація заставлених майнових
прав здійснюється шляхом укладання
сторонами договору відступлення права
вимоги або на підставі рішення суду.

На виконання умов договору застави
майнових прав 29.03.2013р. між Приватним
акціонерним товариством ,,Київський
страховий дім" (далі - первісний
кредитор, третя особа) та Публічним
акціонерним товариством ,,РЕАЛ БАНК"
(далі - новий кредитор, позивач)
укладено договір № 484-09-2-08
відступлення права вимоги, за умовами
якого первісний кредитор відступає
новому кредитору право вимоги за
договором про залучення на строковий
депозит грошових коштів суб'єктів
господарювання у національній валюті
(з щомісячною сплатою відсотків)
№64/29-19/БТ від 29.03.2013р. та додаткових угод
до нього (надалі депозитний договір), що
укладений між Приватним акціонерним
товариством ,,Київський страховий дім"
та Публічним акціонерним товариством
,,РЕАЛ БАНК" на суму 5 000 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.2 договору
відступлення сторони визначили, що
договір укладено для виконання
зобов'язань за договором про надання
кредитної лінії №482/09-2-08 від 29.03.2013р.,
який укладено між Публічним
акціонерним товариством ,,РЕАЛ Банк" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю ,,Аграрно-промислова
група ,,Південь".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначає про те, що він належним чином
та в повному обсязі виконав взяті на
себе зобов'язання згідно з умовами
договору, перерахувавши відповідачу 5
000 000,00 грн., що підтверджується наявними
в матеріалах справи банківськими
виписками з позичкового рахунку
останнього.

Позичальник, в свою чергу, в порушення
умов договору, не виконав належним
чином свої зобов'язання в частині
повернення кредиту та сплати
процентів, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість по кредиту у сумі 5 000
000,00 грн., заборгованість за
нарахованими процентами у сумі 55 567,12
грн., а також позивачем нарахована пеня
за неналежне виконання зобов'язань за
договором в розмірі 186 077,71 грн., які він
просить стягнути з відповідача.

Суд першої інстанції повністю
задовольнив позовні вимоги, зазначаючи
про те, що заборгованість за кредитним
договором підтверджується матеріалами
справи, розрахунки позивача є вірними.

Колегія суддів, з огляду на встановлені
у даній справі обставини та наявні у
справі докази, погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині наявності заборгованості за
договором, але вважає, що розмір такої
заборгованості судом встановлено
невірно з огляду на таке.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 2
Цивільного кодексу України, якщо інше
не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та також
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором (ст. ст. 1049, 1050
Цивільного кодексу України).

Позивач належним чином та в повному
обсязі виконав взяті на себе
зобов'язання згідно з умовами договору,
перерахувавши відповідачу 5
000 000,00 грн., що підтверджується наявними
в матеріалах справи банківськими
виписками з позичкового рахунку
останнього.

Проте, позичальник не виконав належним
чином свої зобов'язання в частині
повернення кредиту та сплати процентів
за вказаним кредитним договором.

Як зазначалось вище, за умовами
договору про відступлення права вимоги
від 29.03.2013р., який укладено між
Приватним акціонерним товариством
,,Київський страховий дім" та Публічним
акціонерним товариством ,,РЕАЛ БАНК"
для виконання зобов'язань за договором
про надання кредитної лінії №482/09-2-08
від 29.03.2013р., первісний кредитор (третя
особа) відступає новому кредитору
(банку) право вимоги за договором про
залучення на строковий депозит
грошових коштів суб'єктів
господарювання у національній валюті
(з щомісячною сплатою відсотків)
№64/29-19/БТ від 29.03.2013р., що укладений між
Приватним акціонерним товариством
,,Київський страховий дім" та Публічним
акціонерним товариством ,,РЕАЛ БАНК" на
суму 5 000 000,00 грн.

За змістом п. 2.3 договору відступлення,
новий кредитор за рахунок отриманих
після відступлення права вимоги коштів
відшкодовує заборгованість
позичальника, яка виникла внаслідок
несвоєчасного виконання останнього за
кредитним договором, самостійно
проводячи перерахування кредитних
коштів з депозитного рахунку на
рахунки, які зазначені в кредитному
договорі.

Пунктом 4.5 даного договору погоджено,
що він набирає чинності в разі
невиконання позичальником умов
кредитного договору.

З огляду на викладені положення
договору, слід дійти висновку, що він
набирає чинності автоматично, у разі
виникнення заборгованості
позичальника за кредитним договором, а
заборгованість позичальника
погашається в порядку, закріпленому п.
2.3 договору, шляхом самостійного
проведення перерахування відповідних
коштів з депозитного рахунку на
рахунки, зазначені в кредитному
договорі.

Заборгованість за кредитним договором
виникла з 06.03.2014р. по сплаті процентів,
оскільки п. 4.2 договору сторонами
погоджено, що нараховані проценти за
користування кредитом сплачуються
позичальником щомісячно у валюті
наданого кредиту платіжним дорученням
не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем нарахування процентів.

Як вбачається з розрахунку позивача,
сума нарахованих процентів за лютий
2014р. становить 28 767,12 грн., яка погашена
частково позичальником 03.03.2014р. в
розмірі 1 967,12 грн., а тому з 06.03.2014р.
виникла заборгованість по процентам у
розмірі 26 800 грн.

Відповідно до п. 4.6 кредитного договору
погашення заборгованості за договором
здійснюється в наступній черговості:
прострочена заборгованість за
нарахованими процентами, строкова
заборгованість за нарахованими
процентами, прострочена
заборгованість за кредитом, пеня за
порушення строків повернення кредиту
та сплати процентів, штрафи.

Таким чином, оскільки договір
відступлення права вимоги набрав
чинності з 06.03.2014р. (в день невиконання
позичальником умов договору по сплаті
процентів), то в цей день до банку
перейшло право вимоги на суму 5 000 000
грн., що має наслідком припинення
зобов'язань за депозитним договором на
суму 5 000 000 грн. поєднанням боржника та
кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК
України) та подальше погашення
заборгованості за кредитним договором
в порядку п. 2.3 договору відступлення.

Перехід до банку права вимоги та
відшкодування заборгованості
позичальника за рахунок отриманих
коштів (п.2.3 договору відступлення) є
фактично виконанням зобов'язання за
кредитним договором (ст. 599 ЦК України)
іншою особою.

При цьому, виконання зобов'язань щодо
передачі новому кредитору документів,
з яких випливає право вимоги (п. 2.1
договору відступлення), у даному
випадку не є перешкодою для банку для
виконання умов п. 2.3 цього договору,
оскільки банк, як сторона депозитного
договору, має всі необхідні документи.

Згідно з приписами ст. 528 ЦК України у
цьому разі кредитор зобов'язаний
прийняти виконання запропоноване за
боржника іншою особою.

У зв'язку з цим 06.03.2014р. відбулося
припинення зобов'язань за депозитним
договором та відповідно за кредитним
договором на суму 26 800 грн.
заборгованості по процентам за лютий
2014р., а з 31.03.2014р. (29, 30 березня - вихідні
дні) припинились зобов'язання за
депозитним договором та щодо
повернення кредиту на суму 4 973 200 грн. (5
000 000 грн. - 26 800,00 грн.) в межах
відступлених прав.

Таким чином, залишок заборгованості за
основною сумою кредиту з 29.03.2014р.
становить 26 800 грн. (5 000 000 грн. - 4 973 200
грн.).

Відповідачем, в порушення взятих на
себе зобов'язань, згідно з умовами
договору у встановлений строк не
здійснено повернення кредиту в розмірі
26 800 грн. та не сплачені проценти за
користування кредитом, нарахування
яких проводиться у відповідності до п.
4.2 кредитного договору, тому за період з
07.04.2014р. (06.04.2014р. є вихідним днем) у
відповідача виникла заборгованість в
розмірі 28 767,12 грн. по сплаті процентів
за період з 01.03.2014р. по 28.03.2014р., яка не
покрита обсягом відступлених прав.

Таким чином вимоги позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості по кредиту у сумі 5 000
000,00 грн. та простроченої
заборгованості за нарахованими
процентами у сумі 55 567,12 грн. підлягають
задоволенню частково, в сумі 26 800 грн.
заборгованості по кредиту та 28 767,12 грн.
заборгованості по сплаті процентів за
період з 01.03.2014р. по 28.03.2014р. В решті
позовних вимог в цій частині слід
відмовити.

При цьому, суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини справи, а саме, не
надав оцінку положенням договору №
484/09-2-08 відступлення права вимоги від
29.03.2013р., що призвело до невірного
визначення розміру заборгованості
відповідача, тому рішення суду в
частині розміру заборгованості за
тілом кредиту та процентами підлягає
зміні.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором в частині повернення
кредитних коштів та щомісячної сплати
процентів не пізніше 5-го числа місяця,
наступного за місяцем нарахування
процентів, позивач просить суд
стягнути з відповідача 183 835,62 грн. пені
на суму простроченого кредиту,
нарахованої за період з 29.03.2014р. по
12.06.2014р., а також 2 242,09 грн. пені на суму
прострочених процентів, нарахованої за
періоди:з 06.03.2014р. по 12.06.2014р. на суму 26
800,00 грн. заборгованості за лютий 2014р., з
31.03.2014р. по 12.06.2014р. на суму 28 767,12 грн.
заборгованості за березень 2014р.

Суд першої інстанції, з врахуванням
встановленої ним заборгованості за
кредитом задовольнив вказані позовні
вимоги в розмірі, заявленому позивачем.

Колегія суддів, враховуючи
встановлений судом апеляційної
інстанції розмір заборгованості за
кредитом та процентами за користування
кредитом, вважає, що рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
розміру пені є невірним та підлягає
зміні з огляду на таке.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що за
порушення строків повернення кредиту
та процентів за користування кредитом
позичальник зобов'язується сплачувати
банку пеню в розмірі 0,5% від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення.

У відповідності до ст. 230 ГК України
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим кодексом (неустойка,
штраф, пеня), іншими законами або
договором.

З огляду на встановлений факт
порушення відповідачем зобов'язань по
кредитному договору, нарахування пені
є правомірним.

З врахуванням встановленого судом
апеляційної інстанції розміру
заборгованості за кредитом в сумі 26 800
грн., за розрахунком суду розмір пені за
прострочення сплати кредиту за
заявлений в позові період з 29.03.2014р. по
12.06.2014р. становить 985,36 грн.

Розмір пені на суму 28 767,12 грн.
прострочених процентів за період з
07.04.2014р. по 12.06.2014р. становить 286,88 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення пені підлягають частковому
задоволенню, а саме в розмірі 985,36 грн. -
пеня за прострочення сплати кредиту за
період з 29.03.2014р. по 12.06.2014р., 286,88 грн. -
пеня за прострочення сплати процентів
за період з 07.04.2014р. по 12.06.2014р. В решті
позовних вимог в цій частині слід
відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, відповідач зокрема, зазначає,
що виконав умови договору №482/09-2-08 про
надання кредитної лінії від 29.03.2013р.
щодо сплати суми кредитних коштів та
процентів належним чином,
підтвердженням чому є копії платіжних
доручень: №3 від 03.03.2014р. на сплату
процентів за лютий 2014р. в розмірі 26 800,00
грн.; № 3 від 31.03.2014р. на повторну сплату
процентів за лютий 2014р. в розмірі 26 800,00
грн.; №4 від 31.03.2014р. на сплату процентів
за березень 2014р. в розмірі 28 767,12 грн. та
№5 від 31.03.2014р. на погашення кредитної
лінії в розмірі 5 000 000,00 грн., які
повернені позивачем без виконання на
підставі п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України
,,Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб".

Колегія суддів відхиляє такі доводи
відповідача з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Правління Національного
банку України від 28.02.2014р. №109 ПАТ ,,РЕАЛ
БАНК" віднесений до категорії
неплатоспроможних, а з 03.03.2014р. рішенням
№ 10 від 28.02.2014р. виконавчої дирекції
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб розпочато процедуру виведення
банку з ринку та здійснення в ньому
тимчасової адміністрації.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
21.05.2014р. №34 ,,Про початок ліквідації ПАТ
,,РЕАЛ БАНК" та призначення
уповноваженої особи фонду" було
вирішено розпочати ліквідацію банку.

Платіжні доручення, про які вказує
відповідач, повернуті позивачем без
виконання з відміткою ,,на підставі п. 1
ч. 5 ст. 36 Закону України ,,Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
тобто, погашення заборгованості не
відбулось.

Як вбачається з виписки по
банківському рахунку № 588, який
вказаний в наданих відповідачем
платіжних дорученнях, кошти на даному
рахунку відсутні, тому виконання даних
платіжних доручень було неможливим.

Також суд відхиляє посилання
відповідача на п. 6.9 договору про
надання кредитної лінії, згідно умов
якого позичальник надає доручення
банку проводити списання коштів з його
поточного рахунку №588 на користь
банку на рахунки, зазначені у цьому
договорі, в межах належних до сплати
сум, оскільки списання коштів з
поточного рахунку №588
відповідача на користь банку згідно
договору є правом, а не обов'язком
позивача, а також проведення даного
списання позивачем неможливе у зв'язку
з відсутністю коштів на рахунку
відповідача.

Відповідач також зазначає, що ним було
запропоновано позивачу виконання
зобов'язань за кредитним договором
третьою особою - ПрАТ ,,Київський
страховий дім" шляхом виконання
договорів №Д-483/09-2-08 застави майнових
прав від 29.03.2013р. та № 484/09-2-08
відступлення права вимоги від 29.03.2013р.,
однак позивач безпідставно не прийняв
такого виконання, зазначаючи, що це є
його правом, а не обов'язком.

Колегія суддів погоджується з доводами
відповідача та вважає неправомірним
посилання позивача на те, що звернення
стягнення на заставлене майно є правом
кредитора, оскільки, у даному випадку,
звернення стягнення відбулося на
підставі договору № 484/09-2-08
відступлення права вимоги від 29.03.2013р.,
шляхом поєднання боржника і кредитора
(банку) в одній особі, що згідно ст. 528 ЦК
України покладає на банк обов'язок
прийняти виконання і, як наслідок,
припиняє зобов'язання за кредитним
договором у відповідній частині у
зв'язку з їх виконанням (ст. 599 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, як встановлено статтею 34
ГПК України. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За таких обставин позовні вимоги у
даній справі є частково
обґрунтованими, а тому підлягають
частковому задоволенню.

Суд першої інстанції наведеного вище
не врахував і дійшов помилкового
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог повністю,
оскільки неповно встановив обставини,
що мають значення для вирішення даної
справи, що призвело до прийняття
неправильного рішення в частині
визначення розміру заборгованості за
кредитним договором, заборгованості по
процентам та пені. Зазначене,
відповідно до ст. 104 ГПК України, є
підставою для зміни рішення
господарського суду Київської області
від 12.09.2014р. у справі № 910/12404/14 в частині
розміру заборгованості за кредитним
договором, заборгованості по процентам
та пені. У зв'язку з цим апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судові витрати за подання позову та
апеляційної скарги розподіляються
відповідно до ст. 49 ГПК України
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103 - 105 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю ,,Аграрно-
промислова група ,,Південь"
задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 12.09.2014р. у справі
№ 910/12404/14 змінити, виклавши його
резолютивну частину в такій редакції:

,,1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю ,,Аграрно-промислова
група ,,Південь" (код 32498479) на користь
Публічного акціонерного товариства
,,РЕАЛ БАНК" (код 14360721) 26 800,00 грн.
заборгованості по поверненню
кредитних коштів, 28 767,12 грн.
простроченої заборгованості за
процентами, 985,36 грн. пені на суму
простроченого кредиту, 286,88 грн. пені на
суму прострочених процентів та судові
витрати по сплаті судового збору за
подання позову в розмірі 792,47 грн.

3. В іншій частині позову відмовити."

3. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства ,,РЕАЛ БАНК" (код
14360721) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю
,,Аграрно-промислова група ,,Південь"
(код 32498479) 36 143,77 грн. судових
витрат з оплати судового збору за
подання апеляційної скарги.

4. Доручити господарському суду
Київської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Головуючий суддя
В.Г. Суховий

Судді
А.О. Мальченко

Г.А. Жук

Повний текст складено та підписано
11.12.2014р.