КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.
Справа№ 910/19934/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Мельниченко С.І.

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейдагропостач-61"
на рішення Господарського суду міста
Києва від 03.11.2014 року (суддя Марченко
О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче

підприємство "Світ кормів"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейдагропостач-61"

про стягнення 428330,56 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 03.11.2014 року по справі №910/19934/14
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Трейдагропостач-61" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство "Світ кормів" 413350 грн. -
основного боргу, 10700 грн. 40 - пені, 4280 грн.
16 коп. -10% річних та 8566 грн. 62 коп. -
судового збору.

Не погодившись з рішенням, відповідач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 03.11.2014 року по справі №910/19934/14
та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволені позовних вимог
в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.11.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
09.12.2014 року.

09 грудня 2014 року через відділ
документального забезпечення суду, до
початку судового засідання, від
представника відповідача надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи та клопотання про витребування
документів.

В судове засідання 09.12.2014 року з'явився
представник позивача.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився.

Колегія суддів, розглянувши клопотання
представника відповідача про
відкладення розгляду справи, прийшла
до висновку про його необґрунтованість
з огляду на наступне.

Статтею 77 ГПК України не передбачено
обов'язку суду відкладати розгляд
справи через нез'явлення в засідання
представника сторони, коли спір може
бути вирішено в даному засіданні.

Крім того, законодавством не
передбачено обмежень щодо надання
керівником юридичної особи
повноважень її представника у
господарському процесі іншим особам,
крім тих, що не мають можливості взяти
участь у судовому засіданні.

Згідно зі ст. 75 ГПК України якщо відзив
на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
26.12.2011 року N18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
можливість розгляду апеляційної
скарги у відсутність представника
відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просив залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 03.11.2014 року. Проти розгляду
справи у відсутність представника
відповідача не заперечував.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача, перевіривши матеріали справи
та проаналізувавши, на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

03 липня 2014 року позивачем
(постачальник) та відповідачем
(покупець) укладено Договір поставки
№232 від 03.07.2014 року (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору
постачальник зобов'язується поставити
(передати) у власність покупця товар,
вказаний в рахунках-фактурах та
видаткових накладних, які є невід'ємною
частиною Договору, а покупець
зобов'язується прийняти цей товар та
своєчасно здійснити його оплату.

Згідно з п. 1.2. Договору асортимент
одиниця виміру, загальна кількість
товару, що підлягає поставці за
Договором, ціна за одиницю товару,
визначаються в рахунках-фактурах та
видаткових накладних, які є невід'ємною
частиною Договору.

Пунктом 2.3 Договору сторони погодили,
що одночасно з товаром постачальний
зобов'язується передати покупцю
документи, що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром,
а саме: видаткова накладна, податкова
накладна, рахунок-фактура, якісне
посвідчення.

Відповідно до п. 3.2 Договору факт
отримання партії товару покупцем, а
також документів, передбачених пунктом
2.3 Договору, засвідчується підписом та
печаткою покупця на видатковій
накладній.

Згідно з п. 6.6 Договору Оплата партій
товару, що поставляється за Договором,
здійснюється протягом 15 (п'ятнадцяти)
робочих днів з моменту поставки партії
товару.

Договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
31.12.2014, а в частині зобов'язань за
Договором, які є невиконаними на
зазначену дату - до повного виконання
сторонами цих зобов'язань за Договором
(пункт 9.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 543350 грн. Відповідач свої
зобов'язання за Договором належним
чином не виконав, а саме частково
розрахувався за отриманий товар в сумі
130000 грн. внаслідок чого виникла
заборгованість в розмірі 413350,00 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно зі статтею 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму;
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 Господарського
кодексу України до відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Твердження апелянта, що останній не
отримував товар колегією суддів
визнано безпідставними, оскільки
поставка товару підтверджується
видатковими накладними від 04.07.2014 року
№338 на суму 175900 грн.; від 08.07.2014 року №365
на суму 101250 грн.; від 10.07.2014 року №370 на
суму 17300 грн.; від 14.07.2014 року №374 на суму
130350 грн.; від 18.07.2014 року №384 на суму 71300
грн. та від 21.07.2014 року №389 на суму 47250
грн. загальну суму 543350 грн. та
товарно-транспортними накладними від
04.07.2014 №Р462 на суму 79317,30 грн.; від 08.07.2014
року №Р496 на суму 101250 грн.; від 10.07.2014
року №Р525 на суму 17300 грн.; від 14.07.2014
року №Р531 на суму 130350 грн.; від 18.07.2014
року №Р547 на суму 71300 грн.; від 21.07.2014
року №Р554 на суму 47250 грн.

Клопотання відповідача про
витребування доказів, колегією суддів
визнано необґрунтованим, оскільки
представник позивача в судовому
засіданні надав оригінали
вищезазначених документів, які
оглянуті судовою колегією. Останні
підписано уповноваженими
представниками сторін та скріплені
печатками підприємств без зауважень.

Доказів звернення відповідача до
правоохоронних органів, в зв'язку із
втратою печатки або інших доказів, які
б ставили під сумнів належність
вищезазначених видаткових накладних
відповідачем не надано.

Так, підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", та яка відповідає
вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону
та Положенню про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, та фіксує факт
здійснення господарської операції та
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Зазначеної правової позиції
також дотримується Вищий
господарський суд України (постанова
від 28.02.2012 року по справі № 5002-8/481-2001 та
пункт 1 Інформаційного листа ВГСУ від
17.07.2012 року № 01-06/928/2012 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права").

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 7.2 Договору в разі
прострочки покупцем виконання
грошового зобов'язання на вимогу
постачальника він зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 10 (десять)
відсотків річних від простроченої суми
(пункт);

Частиною 1 статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
пенею є вид неустойки, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 7.1 Договору у разі
прострочення грошового зобов'язання за
Договором покупець сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України (далі - НБУ) від суми
невиконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання за
весь період прострочки.

Колегія суддів перевіривши розрахунок
пені та 3% річних, який складено
арифметично вірно, прийшла до висновку
про його обґрунтованість.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
мають право знайомитися з матеріалами
справи, робити з них витяги, знімати
копії, брати участь в господарських
засіданнях, подавати докази, брати
участь у дослідженні доказів, заявляти
клопотання, давати усні та письмові
пояснення господарському суду,
наводити свої доводи і міркування з
усіх питань, що виникають у ході
судового процесу, заперечувати проти
клопотань і доводів інших учасників
судового процесу, оскаржувати судові
рішення господарського суду в
установленому цим Кодексом порядку, а
також користуватися іншими
процесуальними правами, наданими їм
цим Кодексом. Сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не скористався правом взяти
участь у судовому засіданні 03.11.2014,
оскільки не направив свого
представника, хоча і був обізнаний про
порушення провадження по даній справі
та про дату слухання справи 03.11.2014 року
(заява №81 від 30.10.2014 року а.с. 61). Також,
відповідач не скористався своїми
правами передбаченими ст. 22 ГПК
України.

Крім того, відповідач не скористався
правом надіслати відзив на позовну
заяву та всі документи, що
підтверджують заперечення проти
позову, як це передбачено ст. 59 ГПК
України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що місцевим
господарським судом дотримано норми
процесуального права про права та
обов'язки сторін в судовому процесі.
Порушення норм процесуального права,
на які вказує скаржник, відсутні.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, рішення ухвалено
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Трейдагропостач-61" та скасування
рішення Господарського суду міста
Києва від 03.11.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Трейдагропостач-61" залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 03.11.2014 року по
справі №910/19934/14 - без змін.

Матеріали справи №910/19934/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
О.М. Баранець

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 10.12.2014 року