КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2014 р. Справа№ 910/15985/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача: не викликався та не
з'явився, про місце та час судового
засідання повідомлений належним чином;

від відповідача: не викликався та не
з'явився, про місце та час судового
засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Метрополіс
Кафе"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 27.08.2014

у справі № 910/15985/14 (суддя Любченко М.О.)

за позовом Приватного підприємства
"Метрополіс Кафе"

до Публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк"

про визнання неправомірними дій щодо
вчинення перешкод у користуванні
орендованим майном

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у
судовому засіданні 05.11.2014 оголошено
перерву до 26.11.2014.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 27.08.2014 у справі № 910/15985/14
відмовлено повністю у задоволенні
позовних вимог позивача до
відповідача.

Рішення мотивовано тим, що визначений
позивачем спосіб захисту порушеного
права, у вигляді визнання
неправомірними дій щодо вчинення
перешкод у користуванні орендованим
майном, переліку, зазначеному ст.16 ЦК
України, ст.20 ГК України, не відповідає;
одночасно позивачем не наведено, а
судом не встановлено інших положень
законодавства або умов договору, що
передбачили б такий спосіб захисту
порушеного права, як визнання
неправомірними дій щодо вчинення
перешкод у користуванні орендованим
майном; при цьому судом враховано, що до
початку розгляду справи по суті, не
було отримано судом будь-яких
письмових звернень позивача щодо зміни
змісту матеріально-правової вимоги до
відповідача.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення Господарського суду міста
Києва від 27.08.2014 у справі № 910/15985/14
скасувати у повному обсязі з підстав
неповного з'ясування обставин, що мають
значення для справи, недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими, невідповідності
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи і прийняти нове
рішення, яким задовольнити позов.

Підстави апеляційної скарги
обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник зауважує, що використовував
орендоване майно під ресторан, а під
час недопуску у орендоване приміщення
співробітників позивача, з приміщення
у невідомому напрямку було вивезено
все майно, на загальну суму більше 2 000
000,00 грн., що є викраданням майна і по
зазначеному факту було відкрите
кримінальне провадження № ЕРДР
0005207 від 18.06.2014 за ст.185 КК України,
слідство триває.

Отже, на думку скаржника, в даному
випадку заявляти позов про усунення
перешкод у користуванні майном
нелогічно, оскільки здійснювати в
ньому господарську діяльність на
умовах договору оренди неможливо з
вини відповідача; використання
орендованого майна при відсутності
можливості забезпечення господарської
діяльності в ньому стало підставою для
формулювання позовних вимог у спосіб,
заявлений у позовній заяві.

Скаржник вказує на те, що відповідно до
абз.2 п.10 ч.2 ст.16 ЦК України суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Як вважає скаржник, відмова суду у
задоволенні позову, у зв'язку з
порушенням способу захисту, є
неправомірною, оскільки суд не оцінив
дійсну можливість захисту порушеного
права у той спосіб, на який посилається
суд - усунення перешкод у користуванні
майном, і не дослідив, чи винесення саме
такого рішення надасть позивачеві
можливість захисту своїх порушених
прав, які стосуються не тільки доступу
до приміщення, а й взагалі можливості
здійснювати господарську діяльність в
орендованому приміщенні.

На думку скаржника, судом першої
інстанції не дотримано вимог ст.82, п.3
ст.84 ГПК України.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу заперечує проти доводів скарги,
посилаючись, зокрема, на те, що суд
першої інстанції розкрив зміст
предмету позову, як способу захисту
порушеного або оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу
суб'єкту господарювання; що позивач,
обґрунтовуючи позовну вимогу, надає
документи що розкриває зміст
правовідносин з предмету зміни розміру
орендної плати та внесення змін до
договору оренди, проте, з'ясування та
встановлення цих обставин справи, в
сукупності, не обґрунтовує
правомірність вимоги позивача,
оскільки остання не відповідає
встановленому способу захисту
порушеного права суб'єкта
господарювання, визначеного ст.20 ГК
України.

Розглянувши апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
враховуючи доводи відзиву на
апеляційну скаргу, колегія суддів
встановила наступне.

Позивач звернувся до суду першої
інстанції із позовною заявою, у якій
просив визнати неправомірними дії
відповідача щодо вчинення перешкод у
користуванні позивачем орендованим
приміщенням загальною площею 259 кв.м,
яке розташоване на першому поверсі
бізнес-центру за адресою: м. Київ, вул.
Миколи Амосова, 12, оф.1-В.

Як вбачається із матеріалів справи,
01.07.2013 між сторонами укладено договір
оренди нежитлового приміщення № 12/06/13,
згідно із преамбулою та п.4 якого
відповідач є орендодавцем, а позивач -
орендарем; приміщенням, що орендується
є нежитлове приміщення площею 259,00 кв.м
на 1 поверсі, офіс 1-В; відповідач
передає позивачу приміщення для
розташування кафе з надання послуг із
забезпечення готовими стравами та
напоями.

Зазначене приміщення, відповідно до
договору № 12/06/13, відповідачем передано
позивачу за актом прийняття-передачі
приміщення в оренду від 01.07.2013.

У процесі виконання договору № 12/06/13
між сторонами здійснювалось
листування.

Позивач повідомляв відповідачу: у
листі від 16.04.2014 № 32 про неможливість
погодитись із умовами запропонованої
відповідачем додаткової угоди; у листі
від 15.05.2014 № 54 - про розгляд питання щодо
дотримання чинних умов договору, а саме
- фіксованої суми орендної плати; від
20.05.2014 № 35 - про надання реквізитів осіб,
які мають відповідні повноваження та
кваліфікацію для ведення переговорів
щодо вирішення спірних питань,
пов'язаних з орендою приміщення
позивачем мирним шляхом, забезпечення
схоронності майна орендаря, загальною
вартістю близько 2 000 000,00 грн., яке
знаходиться у орендованому приміщенні.

Відповідач: із листом від 04.04.2014 №
12-86/67-6662 направив позивачу на
підписання додаткову угоду № 1 до
договору оренди № 12/06/13; у листі від
22.05.2014 № 12-86/67-8773, посилаючись на таке
істотне порушення договору, як
несвоєчасне внесення орендної плати
позивачем, вимога в 10-ти денний термін
погасити заборгованість за договором
оренди та сплатити компенсацію за
електро- та водопостачання, розірвати
договір оренди в 20-ти денний термін, з
дати отримання цього листа та
повернути приміщення; у листі від 25.05.2014
№ 12-86/67-7682 повідомив позивача про
припинення орендних правовідносин та
вимагав повернення орендованого майна,
у зв'язку із систематичним порушенням
умов договору оренди; сплатити суму
заборгованості по орендній платі, а
також внести суму орендної плати,
виходячи з розрахунку останнього
терміну користування нежитловим
приміщенням - 02.06.2014..

У травні 2014р. начальник Солом'янського
районного управління в місті Києві
Головного управління МВС України
звернувся до відповідача із запитом
від 27.05.2014 № 50/ЄО-20173 "Про надання
інформації", у якому просив надати
копії документів та письмові
пояснення, у зв'язку із зверненням
керівника позивача щодо можливих
неправомірних дій співробітників
охорони ТОВ "СБ Сокіл" , які не допустили
працівників підприємства до
приміщення кафе, в будівлі
бізнес-центру "Горизонт Парк", що
розташоване за адресою: м. Київ, вул.
Амосова,12, офіс 1-В.

На зазначений запит відповідачем
листом від 11.06.2014 № 12 86/38-3005 повідомлено
про відсутність можливості надати
запитувану інформацію, у зв'язку із
відсутністю договірних відносин із ТОВ
"СБ Сокіл".

Сторонами до матеріалів справи надані
витяги із особових рахунків про сплату
орендних платежів (а.с.79-199).

Як встановлено в ч.2 ст.11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст.283 ГК України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

В ч.1 ст.193 ГК України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання та захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого або
майнового права та інтересу. В ст.16 ЦК
України передбачені способи захисту
цивільних прав та інтересів, а також
встановлено, що суд може захистити
цивільне права або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст.20 ГК України
держава забезпечує захист прав і
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів. В ч.2 ст.20
ГК України встановлено, що кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів та передбачено шляхи, якими
захищаються права та законні інтереси
зазначених суб'єктів. Згідно із ч.2 ст.20
ГК України права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом, крім зазначених у цій частині
статті 20 ГК України, іншими способами,
передбаченими законом.

Однак, ані нормами ст.16 ЦК України ані
нормами ст.20 ГК України не
передбаченого такого способу захисту
права та законного інтересу особи, як
визнання неправомірними дій іншої
особи щодо вчинення перешкод у
користуванні орендованим приміщенням.

Також зазначений позивачем спосіб
захисту права та законного інтересу не
встановлений ані договором ані
спеціальним законом.

Таким чином, предмет позову у справі №
910/15985/14 не відповідає встановленим
законом способам захисту прав та
законних інтересів, тому суд повинен
відмовити у позові.

Предметом позову може бути
матеріально-правова чи немайнова
вимога позивач до відповідача,
відносно якої суд повинен прийняти
рішення; предметом позову не можуть
бути обставини, які виступають
доказами у справі; захист майнового або
немайнового права чи законного
інтересу відбувається шляхом
прийняття судом рішення про примусове
виконання відповідачем певних дій або
зобов'язання утриматися від їх
вчинення. Викладена правова
позиція відповідає судовій практиці,
про що свідчать, зокрема, постанова
Верховного Суду України від 13.07.2004 у
справі № 10/732, постанова Вищого
господарського суду України від 21.05.2014
у справі № 922/3904/13.

Доводи апеляційної скарги є такими, що
не відповідають нормам законодавства
та матеріалам справи, враховуючи
викладене та наступні обставини.

Дійсно, визначений частиною другою
статті 16 ЦК України і частиною другою
ст.20 ГК України перелік способів
(шляхів) захисту прав та законних
інтересів осіб (у тому числі суб'єктів
господарювання та споживачів) не є
вичерпним, оскільки відповідними
нормами передбачена можливість
захисту права або інтересу й іншим
способом (іншими способами),
встановленими (передбаченими)
договором або законом.

Однак, ані іншими, крім названих
кодексів, актами законодавства ані
умовами укладеного сторонами договору,
не передбачено такий спосіб захисту
порушеного права чи охоронюваного
законом інтересу, який вказав позивач у
позовній заяві.

Судом апеляційної інстанції не
виявлено порушень норм процесуального
права, про які зазначено в апеляційній
скарзі.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав, встановлених нормами
законодавства та відповідно до
матеріалів справи, для задоволення
апеляційної скарги та скасування або
зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду
міста Києва від 27.08.2014 у справі № 910/15985/14
залишити без змін, апеляційну скаргу
Приватного підприємства "Метрополіс
Кафе" без задоволення.

2. Справу № 910/15985/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Л.М. Ропій

Судді
В.І. Рябуха

Н.Ф. Калатай