м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "ПЗУ
до Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Здорово"
про стягнення 49 371,80 грн., -
Суддя Морозов С.М.
За участю представників сторін:
від позивача: Байправ М.С. (представник
за довіреністю №796 від 10.11.2014р.);
від відповідача: не з'явились.
Обставини справи:
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "ПЗУ Україна"
звернулось до суду з позовом про
стягнення з Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Здорово"
суми страхового відшкодування в
розмірі 49 371,80 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач, виплативши страхове
відшкодування власнику автомобіля,
дорожньо-транспортній пригоді, винним
у якій визнано водія іншого автомобіля,
отримав, в силу приписів статті 27
Закону України "Про страхування" та
статей 993, 1191 Цивільного кодексу
України в межах виплаченого
відшкодування, право зворотної вимоги
до відповідальної за збитки особи, якою
є відповідач як страховик цивільної
відповідальності винної у ДТП особи.
Спір виник внаслідок того, що позивачем
виконано свій обов'язок щодо виплати
страхового відшкодування, а відповідач
ухиляється від виконання свого
обов'язку здійснити регресну виплату.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.10.2014р., в справі було
порушено провадження суддею Морозовим
було призначено на 18.11.2014р. Окрім того,
ухвалено направити запит до Моторного
(транспортного) страхового бюро
України про надання інформації щодо
страхового полісу №АВ/3715269.
В судове засідання 18.11.2014р. представник
від відповідача не з'явився, про час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином, докази чого містяться в
матеріалах справи, розгляд справи
відкладено до 02.12.2014р.
Від відповідача до суду надійшов
відзив на позовну заяву з додатками, в
якому відповідач просить відмовити в
задоволені позову Приватному
акціонерному товариству "Страхова
компанія "ПЗУ Україна" в межах
заявлених вимог та у разі неявки
представника відповідача розглядати
справу за його відсутності.
До суду від Моторного (транспортного)
страхового бюро України надійшов
додатком у відповідь на запит суду від
02.12.2014р. в судове засідання представник
від відповідача не з'явився, про час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином, докази чого містяться в
матеріалах справи.
Представник позивача надала
клопотання про долучення до матеріалів
справи документів на виконання вимог
ухвали суду від 29.10.2014р.
Судом також враховано, що відповідно до
п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представників
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі "Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України №1-5/45 від 25.01.2006р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання "розумності"
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
В судовому засіданні 02 грудня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
Між позивачем (страховик за Договором
страхування) та Біятою М.В. (надалі
також - страхувальник) 24.10.2012р. було
укладено договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів (Особливі умови страхування),
серії АМ №042063 (далі - Договір
страхування), згідно з умовами якого
позивач прийняв на себе обов'язок по
страхуванню автомобіля Ford Focus,
реєстраційний номер АА 9075 МЕ.
Згідно умов Договору страхування,
позивач бере на себе зобов'язання у
разі настання страхового випадку
здійснити виплату страхового
відшкодування в порядку і на умовах,
визначених цим Договором, Правилами та
чинним законодавством.
Відповідно до ст. 16 Закону України "Про
страхування" договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.
04.07.2013р. о 14 год. 40 хв., в місті Вишневе по
вул. Червоноармійська, Шарай М.В.
керуючи автомобілем HYUNDAI TUCSON,
реєстраційний номер АІ 7200 ВА під час
зміни напрямку руху, а саме повороту
ліворуч не надав перевагу в русі
автомобілю Ford Focus, реєстраційний номер
АА 9075 МЕ, котрий рухався в зустрічному
напрямку, що призвело до пошкодження
обох транспортних засобів.
Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
08.07.2013р. справа №369/6245/13-п, провадження
№3/369/2347/13 Шарая М.В., за здійснення
вказаного ДТП, було визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
Згідно протоколу огляду колісного
транспортного засобу №3287/13 від 11.07.2013р.,
транспортний засіб Ford Focus,
реєстраційний номер АА 9075 МЕ зазнав
Відповідно до звіту ТОВ «СОС Сервис
Україна» про визначення вартості
матеріального збитку № 3287/13 від 11.07.2013р.
та ремонтної калькуляції №3287/13 від
30.07.2013р., вартість матеріального збитку
заподіяного власнику Ford Focus
реєстраційний номер АА 9075 МЕ складає 40
Згідно рахунку - фактури №ФЗС0018721 від
09.07.2013р., акту виконаних робіт №ФЗСН016024
від 02.09.2013р. вартість матеріального
збитку завданого власнику Ford Focus,
реєстраційний номер АА 9075 МЕ в
результаті його пошкодження складає 49
Відповідно до складеного позивачем
02.08.2013р. та розрахунку суми страхового
відшкодування до нього, страхове
відшкодування становить 33 279,39 грн.
Відповідно до складеного позивачем
09.09.2013р. та розрахунку суми страхового
відшкодування до нього, страхове
відшкодування становить 16 092,41 грн.
Враховуючи зазначене, позивач на
виконання умов Договору страхування
виплатив страхове відшкодування в сумі
49 371,80 грн., що підтверджується
на суму 33 279,39 грн. та платіжним
092,41 грн., які містяться в матеріалах
справи.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.
Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
Частинами першою та другою статті 1187 ЦК
України передбачено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 ЦК України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.
Вина фізичної особи Шарая М.В.
встановлена у судовому порядку, а
відповідальність особи, яка керує
транспортним засобом HYUNDAI TUCSON,
реєстраційний номер АІ 7200 ВА
застрахована відповідачем на підставі
Полісу №АВ/3715269.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.
Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів, затвердженої
спільним наказом Міністерства юстиції
України та Фонду державного майна
України №142/5/2092 від 24.11.2003р.,
відновлювальний ремонт - це комплекс
операцій щодо відновлення справності
або роботоздатності колісних
транспортних засобів чи його
складника(ів) та відновлення їхніх
ресурсів, а вартість відновлювального
ремонту дорожнього транспортного
засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це
грошові витрати, необхідні для
відновлення пошкодженого,
розукомплектованого колісних
транспортних засобів.
Системне тлумачення наведених вище
положень чинного законодавства дає
підстави вважати, що в разі пошкодження
транспортного засобу розмір шкоди,
завданої транспортному засобу, що
підлягає відшкодуванню страховиком,
визначається виходячи з оцінки
вартості витрат, які несе власник
пошкодженого транспортного засобу при
здійсненні його відновлювального
Матеріалами справи, а саме: рахунком -
фактурою №ФЗС0018721 від 09.07.2013р.та актом
виконаних робіт №ФЗСН016024 від 02.09.2013р.,
підтверджується, що вартість ремонту
автомобіля Ford Focus реєстраційний номер
АА 9075 МЕ в результаті його пошкодження
склала 49 931,80 грн.
від 05.08.2013р. на суму 33 279,39 грн. та
на суму 16 092,41 грн. позивач виплатив
страхове відшкодування в сумі 49 931,80
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.
Таким чином, належним доказом розміру
відновлювального ремонту з урахування
коефіцієнту фізичного зносу може бути
висновок особи, яка згідно чинного
законодавства України має право на
проведення експертної оцінки майна
(суб'єкт оціночної діяльності або
При цьому, документи виконавця робіт по
відновленню транспортного засобу
(рахунок, акт виконаних робіт тощо) не
можуть вважатися належним
підтвердженням розміру
відновлювального ремонту з урахування
коефіцієнту фізичного зносу.
Виходячи з наведеного, вартість
матеріального збитку заподіяного
власнику Ford Focus, реєстраційний номер АА
9075 МЕ, підтверджується матеріалами
справи, а саме: звітом ТОВ «СОС Сервис
Україна» про визначення вартості
матеріального збитку №3287/13 від 11.07.2013р.
та ремонтною калькуляцією №3287/13 від
30.07.2013р. та складає 40 414,51 грн.
Таким чином, враховуючи вищенаведені
обставини, до позивача перейшло право
вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст.
993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про
страхування" та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" на суму 40 414,51 грн.
Відповідно до ст. 12.1. Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
Відповідно до Полісу №АВ/3715269 розмір
франшизи становить 0,00 грн., а ліміт
відповідальності по майну становить 50
000,00 грн., отже, з огляду на це, з
відповідача має бути стягнуто 40 414,51
Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Доводи відповідача, наведені у відзиві
на позовну заяву зводяться до того, що
позивачем в порушення вимог чинного
законодавства при виплаті страхового
відшкодування своєму страхувальнику
не було враховано коефіцієнту
фізичного зносу пошкодженого
автомобіля, а тому сума страхового
відшкодування в розмірі 49 931,80 грн., на
його думку, є завищеною. У зв'язку з цим,
відповідач для виплати страхового
відшкодування пропонував позивачу
надати додаткові документи та
перерахувати заявлену суму страхового
відшкодування з врахуванням
коефіцієнту фізичного зносу (лист вих.
№653-001/14 від 30.07.2014р.), однак позивачем
цього зроблено не було. Проте
відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
відсутності зобов'язання перед
позивачем щодо сплати суми страхового
відшкодування в порядку регресу в
розмірі 40 414,51 грн.
Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012р. №6 "Про судове рішення", рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: - чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються; -
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; - яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору. З огляду на вимоги
частини першої статті 4 ГПК
господарський суд у прийнятті судового
рішення керується (та відповідно
зазначає у ньому) не лише тими
законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі (якщо це не змінює
матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи
подані докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд дійшов висновку, що
заявлені в справі №910/23387/14 позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково та стягненню з відповідача на
користь позивача суми страхового
відшкодування в розмірі 40 414,51 грн.

Судовий збір відповідно до положень
статті 49 ГПК України пропорційно
задоволених вимог в розмірі 1 495,53 грн.
покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Здорово"
(, адреса: 03680, м. Київ,
вул. Казимира Малевича, б. 86-Н) на
користь Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "ПЗУ
Україна" (, адреса: 04053, м.
Київ, вул. Артема, будинок 40) суму
страхового відшкодування в порядку
регресу в розмірі 40 414,51 грн. (сорок
тисяч чотириста чотирнадцять гривень 51
копійка) та судовий збір у сумі 1 495,53
грн. (одна тисяча чотириста дев'яносто
п'ять гривень 53 копійки).

3. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 08.12.2014р.

Суддя
С.М. Морозов