ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р.
Справа № 911/4160/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Приватного
підприємства "Єврогаз-С", с. Росава
Миронівського району Київської
області

до Комунального
підприємства "Миронівка-благоустрій",
м. Миронівка

про стягнення 84702,94 грн.

суддя Лопатін А.В.

за участю представників згідно
протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Приватним підприємством "Єврогаз-С"
(надалі позивач) заявлено позов до
Колективного підприємства
"Миронівка-благоустрій", (надалі
відповідач) про стягнення 84702,94 грн., з
яких: 61640,69 грн. основного боргу, 10068,54
грн. пені, 8997,10 грн. інфляційних втрат
та 3996,61 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач належним чином свої
зобов'язання за договором від 01.01.2012 р.
№ 28 не виконав, а саме не здійснив
повної оплати вартості товару.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.09.2014 р. порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 21.10.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 21.10.2014 р. у зв'язку з неявкою
представника відповідача, розгляд
справи відкладено на 19.11.2014 р. та
повідомлено відповідача, що повторна
неявка його представника у наступне
судове засідання без поважної причини
або неподання відзиву на позов не буде
підставою для відкладення розгляду
справи і спір буде вирішено за наявними
у матеріалах справи документами.

19.11.2014 р. у судове засідання
представник позивача не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутнього у
судовому засіданні представника
відповідача, суд

встановив:

01 січня 2012 року між Приватним
підприємством "Єврогаз-С" (позивач,
постачальник) та Комунальним
підприємством "Миронівка-благоустрій"
(відповідач, покупець) укладено договір
№ 28 відповідно до п. 1.1. якого
постачальник відповідно до умов цього
договору зобов'язується поставити, а
покупець прийняти та оплатити
скраплений газ, в кількості вказаних в
рахунках та накладних, які виписуються
на кожну партію (надалі - товар).

Згідно з п. 2.1. договору оплата кожної
партії товару здійснюється шляхом
перерахування коштів на банківський
рахунок постачальника, протягом 5-ти
банківських днів з моменту виставлення
рахунку-фактури. Конкретна сума, що
підлягає до оплати вказується у
рахунку-фактурі.

У пункті 3.1. договору зазначено, що
датою поставки є дата виписки товарної
накладної.

Пунктом 4.1. закріплено, що договір
набуває чинності з моменту підписання
і діє до 31.12.2012 р.

На виконання умов зазначеного договору
позивачем була проведена поставка
скрапленого газу відповідачеві, що
підтверджується видатковими
накладними: № 113 від 30.03.2012 р. на суму
6944,00 грн., № 77 від 29.02.2012 р. на суму 8010,24
грн. та № 35 від 31.01.2012 р. на суму 8364,26 грн.,
на загальну суму 23318,50 (копії накладних
наявні у матеріалах справи).

Даний договір підписаний
уповноваженими представниками сторін
та скріплений відтисками печаток
підприємств.

Також 01 січня 2012 року між Приватним
підприємством "Єврогаз-С" (позивач,
постачальник) та Комунальним
підприємством "Миронівка-благоустрій"
(відповідач, покупець) укладено договір
№ 29 відповідно до п. 1.1. якого
постачальник відповідно до умов цього
договору зобов'язується поставити, а
покупець прийнять та оплатити
запчастини, в кількості вказаних в
рахунках та накладних, які виписуються
на кожну партію (надалі - товар).

Згідно з п. 2.1. договору оплата кожної
партії товару здійснюється шляхом
перерахування коштів на банківський
рахунок постачальника, протягом 5-ти
банківських днів з моменту виставлення
рахунку-фактури. Конкретна сума, що
підлягає до оплати вказується у
рахунку-фактурі.

У пункті 3.1. договору зазначено, що
датою поставки є дата виписки товарної
накладної.

Пунктом 4.1. в редакції додаткової угоди
від 01.01.2013 р. № 1 до договору № 29 від
01.01.2012 р. закріплено, що цей договір
вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання та
скріплення печатками сторін і діє до «
31» грудня 2013 р., а в частині взятих на
себе зобов'язань, до їх повного
виконання. Якщо сторони, за один
календарний місяць до терміну
закінчення дії цього договору не
виявили намірів про припинення дії
договору, договір вважається
автоматично пролонгованим на
наступний календарний рік.

Даний договір підписаний
уповноваженими представниками сторін
та скріплений відтисками печаток
підприємств.

На виконання умов зазначеного договору
позивачем була проведена поставка
автотракторних запчастин
відповідачеві, що підтверджується
видатковими накладними: № 107 від 17.04.2013
р. на суму 4068,52 грн., № 108 від 17.04.2013 р. на
суму 3852,02 грн., № 109 від 17.04.2013 р. на
суму 5337,85 грн., № 110 від 17.04.2013 р. на суму
4729,26 грн., № 111 від 17.04.2013 р. на суму 8484,18
грн., № 112 від 17.04.2013 р. на суму 853,98 грн., №
113 від 17.04.2013 р. на суму 4242,14 грн. на
загальну суму - 31567,95 грн. (копії
накладних наявні у матеріалах справи).

Також позивачем підтверджено поставку
скрапленого газу відповідачеві
видатковими накладними № 406 від 30.12.2011
р. на суму 5053,80 грн. та № 337 від 30.11.2011 р.
на суму 6421,68 грн., за загальну суму - 11475,48
грн.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами біло підписано акт звірки
взаєморозрахунків станом на 01.04.2014 р.,
відповідно до якого заборгованість
Комунального підприємства
"Миронівка-благоустрій" перед
Приватним підприємством "Єврогаз-С" за
договорами № 28 від 01.01.2012 р. та № 29 від
01.01.2012 р. становить 61640,69 грн. зазначений
акт підписано уповноваженими
представниками сторін та скріплено
відтисками печаток підприємств.

У відзиві на позовну заяву відповідач
визнає заборгованість за договором від
01.01.2012 р. №29 повністю. За підрахунками
відповідача заборгованість за
поставлений скраплений газ у 2011-2012 р.р.
становить 21898,82 грн. Заборгованість за
поставлений у 2011 році скраплений газ
відповідач заперечує оскільки має
платіжне доручення про сплату за
поставку даного товару у сумі 5053,08 грн.
згідно видаткової накладної № 406 від
30.12.2011 року (оригінал платіжного
доручення наявний в матеріалах справи).
Також відповідач не визнає видаткову
накладну № 61 від 31.05.2011 року, оскільки
вважає її виписаною помилково.

Платіжне доручення від 13.04.2012 р. №
262 враховано актом звірки
взаєморозрахунків. Також позивач не
вказує заборгованість за накладною № 61
від 31.05.2011 р.

З огляду на вищезазначені обставини,
судом встановлено факт неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань, у частині оплати
поставленого товару за договорами від
01.01.2012 р. № 28 та № 29.

Відповідно до частини другої статті 11
Цивільного кодексу України, підставами
для виникнення прав та обов'язків,
зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, правочини можуть бути
двохсторонніми.

Оскільки відповідач за отриманий товар
не розрахувався, а також враховуючи
норми статті 530 ЦК України, відповідач
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, та у зв'язку з
чим, позивач має право на захист свого
порушеного права відповідно до частини
першої статті 15 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до статті 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Згідно з вимогами частини першої
статті 221 Господарського кодексу
України, кредитор вважається таким, що
прострочив виконання господарського
зобов'язання, якщо він не виконав дій,
що випливають із змісту зобов'язання.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язаннями є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматись від виконання
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обв'язку; зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статті 11
Цивільного кодексу України.

Таким чином, з аналізу вищезазначених
норм вбачається, що між позивачем та
відповідачем виникли договірні
правовідносини, відповідно до яких
позивач зобов'язався поставити
відповідачу товар, а відповідач, в свою
чергу, зобов'язався за нього
розрахуватись. Оскільки, відповідач не
розрахувався за поставлений товар,
останній вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язання, в
зв'язку з чим, позивач має право на
захист свого порушеного права
відповідно до частини першої статті 15
Цивільного кодексу України.

Згідно частини першої та частини
сьомої статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного
кодексу України передбачено: покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем дотримано зазначених вище
норм процесуального законодавства
України, подано всі докази на
підтвердження своїх позовних вимог, в
той час як відповідачем не спростовано
існування заборгованості перед
позивачем у сумі 61640,69 грн.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашена, суд вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
основного боргу у розмірі 61640,69 грн.
задовольняє повністю.

Окрім основного боргу позивач просить
стягнути з відповідача 10068,54 грн. пені,
8997,10 грн. інфляційних втрат та 3996, 61 грн.
3% річних.

Згідно з частиною першою ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною першою ст. 549 Цивільного
кодексу України передбачено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті
встановлено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.3. договорів за
прострочення оплати товару покупець
сплачує постачальнику штрафну пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від несвоєчасного товару.

Відповідно до частини шостої ст. 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Отже, приписами частини шостої ст. 232 ГК
України обмежено право нарахування
кредитором штрафних санкції за
прострочення виконання зобов'язання
шестимісячним строком з дати
виникнення прострочення.

У свою чергу, позивачем, як вбачається з
розрахунку останнього, здійснено
нарахування пені з порушенням приписів
частини шостої ст. 232 ГК України, тобто
за період прострочення більший як
шість місяців.

Зробивши розрахунок пені по
заборгованості за поставлений товар за
шість місяців від дня, коли
зобов'язання по сплаті коштів мало бути
виконано, суд вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача пені у розмірі
10068,54 грн. задовольняє частково, а саме у
частині стягнення 3995,67 грн., оскільки
відповідний розрахунок позивачем
виконано арифметично невірно.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Зробивши розрахунок інфляційних втрат
по заборгованості за поставлений
товар, суд вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача інфляційних
втрат у розмірі 8997,10 грн.
задовольняє частково, а саме у частині
стягнення 7309,58 грн., оскільки
відповідний розрахунок позивачем
виконано арифметично невірно.

Здійснивши перерахунок 3% річних по
заборгованості за поставлений товар за
весь час прострочення, суд вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
3% річних у розмірі 3996,61 грн. задовольняє
частково, а саме у частині стягнення
2314,00 грн., оскільки відповідний
розрахунок позивачем виконано
арифметично невірно.

Судові витрати, відповідно до частини
п'ятої статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судом
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 22, 44, 49, 82-84, 116, Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального
підприємства "Миронівка-благоустрій"
(08800, Київська обл., м. Миронівка, вул.
Бузницького, буд. 8-А; код ЄДРПО України
31823373) на користь Приватного
підприємства "Єврогаз-С" (08835, Київська
обл., Миронівський р-н, с. Росава, вул.
Київська, буд. 46, кв. 18; код ЄДРПО України
37113305) - 61640 (шістдесят одна тисяча
шістсот сорок) гривень 69 коп. основного
боргу, 3995 (три тисячі дев'ятсот
дев'яносто п'ять) гривень 67 коп. пені, 7309
(сім тисяч триста дев'ять) гривень 58 коп.
інфляційних втрат, 2314 (дві тисячі
триста чотирнадцять) гривень 00 коп. 3%
річних та 1638 (одна тисяча шістсот
тридцять вісім) гривень 15 коп. судового
збору.

3. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.12.2014 року.

Суддя
А.В. Лопатін