ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року Справа № 910/5888/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Остапенка М.І. (головуючого),

Гончарука П.А. (доповідача),

Стратієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Київсоюзшляхпроект" на рішення
господарського суду міста Києва від 26
травня 2014 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від 16
вересня 2014 року у справі № 910/5888/14 за
позовом першого заступника прокурора
міста Києва в інтересах держави в
особі: Київської міської ради,
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), комунальної корпорації
"Київавтодор" до приватного
акціонерного товариства
"Київсоюзшляхпроект" про стягнення
суми, -

Встановив:

У квітні 2014 року перший заступник
прокурора м. Києва в інтересах держави
в особі Київської міської ради,
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), комунальної корпорації
"Київавтодор" звернувся до
господарського суду м. Києва з позовом
до приватного акціонерного товариства
"Київсоюзшляхпроект" про стягнення, з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог, 1751300 грн. боргу,
що виник у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов договору
№ 534/09 від 27 серпня 2009 року щодо
створення проектно-вишукувальної
продукції.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 26 травня 2014 року, залишеним
без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від 16
вересня 2014 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь комунальної корпорації
"Київавтодор" 1751300 грн. боргу.
Провадження у справі в частині
стягнення 21540,99 3 % річних, 100759,72 грн.
пені, 17793,20 грн. інфляційних припинено, в
зв'язку з відмовою позивача від цих
вимог. Стягнуто з відповідача в дохід
Державного бюджету України судовий
збір.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постановлені у справі судові
рішення в частині задоволення позову
про стягнення 1751300 грн. скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні даної частини позовних
вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, прокурора, вивчивши матеріали
справи, обговоривши доводи касаційної
скарги, суд вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено попередніми судовими
інстанціями, 27 серпня 2009 року
комунальною корпорацією "Київавтодор",
в якості замовника, та приватним
акціонерним товариством
"Київсоюзшляхпроект", в якості
підрядника, укладено договір № 534/09, за
умовами якого, в порядку та на умовах
тендеру від 23 червня 2009 року,
визначених договором, замовник
доручає, а підрядник бере на себе
зобов'язання своїми силами та засобами
за рахунок замовника виконати
зазначені в п. 1.2 договору роботи, а
замовник зобов'язується прийняти
результат таких робіт
(проектно-вишукувальну продукцію) та
сплатити підряднику вартість
виконаних робіт. Умовами договору,
зокрема, передбачено, що об'єкт
проектної продукції: розробка
проектно-кошторисної документації на
капітальний ремонт автопроїздів мосту
Метро в місті Києві; вартість проектних
робіт становить 1989071 грн., в тому числі
ПДВ 20% - 331512 грн.; оплата виконаних робіт
проводиться поетапно на підставі актів
виконаних робіт; за несвоєчасне
виконання робіт підрядник сплачує
замовнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла на період, за який
нараховується пеня, від вартості
обсягу невиконаних робіт за кожний
день прострочення; договір може бути
розірваний за ініціативою замовника у
разі: неякісного виконання робіт та
втрати актуальності роботи.

Крім того, сторонами було укладено
додаткові угоди до договору, а саме: від
9 грудня 2009 року № 1; від 14 липня 2010 року
№ 2; від 29 грудня 2010 року № 3; від 3 лютого
2011 року № 4; від 29 грудня 2011 року № 5; від
20 січня 2012 року № 6 та від 29 грудня 2012
року № 7.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди від
29 грудня 2011 року № 5 до договору
сторонами доповнено р. 2 договору п. 2.10
та викладено його в такій редакції:
"Після завершення проектних робіт в
повному обсязі, отримання позитивного
висновку експертизи та передачі
готової документації замовнику в
повному обсязі, яка повинна повністю
відповідати вимогам, що ставляться до
такого виду робіт відповідно до
чинного законодавства України,
останній приймає роботу за актом
приймання-передачі виконаних робіт та
виконує розрахунок в повному обсязі,
згідно з виконавчим кошторисом, тільки
після отримання коштів від
розпорядника бюджетними коштами".

Додатковою угодою від 29 грудня 2012 року
№ 7 до договору відповідно до п.п. 4 та 5
ст. 40 Закону України "Про здійснення
державних закупівель" та у зв'язку зі
зменшенням бюджетного фінансування на
2012 рік п. 1.3 договору викладено в такій
редакції: "Строки виконання проектних
робіт: початок - серпень 2009 року;
закінчення - грудень 2013 року". При цьому,
у зв'язку із зміною строків виконання
робіт п. 6.1 договору викладено у такій
редакції: "Договір набирає чинності з
моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін
та діє до 31 грудня 2013 року, але в
будь-якому випадку до повного
виконання сторонами своїх обов'язків
за Договором".

Згідно з п. 3 додаткової угоди № 7 до
договору вартість
проектно-вишукувальних робіт за
договором складає 1989071 грн., в тому
числі ПДВ 20% - 331512 грн. Фактично виконано
та профінансовано станом на 29 грудня 2012
року - 1751300 грн., в тому числі ПДВ 20% -
291883,33 грн. Вартість
проектно-вишукувальних робіт станом на
2013 рік складає 237771 грн., в тому числі ПДВ
20 % - 39628,50 грн. Оплата залишку за
договором буде здійснена в 2013 році при
умові включення об'єкту до плану робіт
з капітального ремонту на 2013 рік.

На виконання умов договору сторонами
складено акти приймання-передачі
проектної продукції і загальна
вартість робіт становить 1751300 грн.
Вказану суму позивач-3 перерахував
відповідачеві в повному обсязі.
Залишок у сумі 237771 грн. комунальна
корпорація "Київавтодор" повинна була
сплатити після отримання позитивного
висновку державної експертизи.

14 грудня 2010 року замовником і Державним
підприємством "Спеціалізована
державна експертна організація -
Центральна служба Української
державної будівельної експертизи"
Київської міської філії Державного
підприємства "Укрдержбудекспертиза", в
якості виконавця, укладено договір №
11-00446-10 на проведення комплексної
державної експертизи проекту
капітального ремонту.

27 грудня 2010 року Державним
підприємством "Спеціалізована
державна експертна організація -
Центральна служба Української
державної будівельної експертизи"
Київської міської філії Державного
підприємства "Укрдержбудекспертиза"
складено висновок № 11-0046-10 комплексної
державної експертизи робочого проекту
капітального ремонту автопроїздів
мосту Метро у м. Києві, в якому вказано,
що висновок комплексної державної
експертизи робочого проекту
капітального ремонту автопроїздів
мосту Метро у м. Києві є негативним, із
зауваженнями щодо доопрацювання та
внесення відповідних змін у проектну
документацію.

На вимогу позивача-3 приватне
акціонерне товариство
"Київсоюзшляхпроект" за власні кошти
подало проектно-кошторисну
документацію для проведення повторної
експертизи, проте, вдруге отримало
негативний висновок.

1 листопада 2013 року комунальною
корпорацією "Київавтодор" повідомлено
відповідача про розірвання договору,
на підставі пп. 5.2.2, 5.2.3 п. 5.2 та п. 5.4
договору, в односторонньому порядку з 1
листопада 2013 року. Крім того,
відповідачу було запропоновано в
добровільному порядку повернути
отримані за договором кошти у сумі 1751300
грн. та перерахувати пеню - 129308,31 грн.

13 лютого 2014 року комунальною
корпорацією "Київавтодор" надіслано
відповідачу претензію з вимогою про
негайне повернення коштів у сумі 1751300
грн. на рахунок зазначеного позивача.

У відповідь відповідач просив надати
йому час для поетапного погашення
заборгованості, проте, на час розгляду
справи в суді зазначені кошти позивачу
не перераховані.

Розглядаючи заявлені позовні вимоги по
суті, господарський суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний господарський суд,
встановивши зазначені обставини,
визначивши, що за своєю правовою
природою укладений сторонами договір
від 27 серпня 2009 року є договором
підряду і правовідносини сторін
регулюються нормами ст.ст. 837, 854, 882
Цивільного кодексу України, дійшов
висновку, що грошові кошти в сумі 1751300
грн. набуті відповідачем безпідставно,
а тому, в силу вимог ст. 1212 Цивільного
кодексу України, мають бути стягнуті з
відповідача на користь позивача.

Разом з тим, оскільки позивач
відмовився від своїх вимог в частині
стягнення 21540,99 3 % річних, 100759,72 грн.
пені, 17793,20 грн. інфляційних,
провадження у справі в даній частині
позову було припинено на підставі п. 4 ч.
1 ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України.

Проте, з висновком попередніх судових
інстанцій про наявність правових
підстав для задоволення позовних вимог
в частині стягнення суми основної
заборгованості в розмірі 1751300 грн. як
безпідставно отриманих коштів
погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

В порушення даної норми процесуального
законодавства, попередніми судовими
інстанціями при вирішенні спору не
з'ясовано правову природу договору №
534/09 від 29 серпня 2009 року, оскільки,
застосовуючи загальні положення про
підряд (ст.ст. 837, 854, 882 Цивільного
кодексу України), судами залишено поза
увагою, що сторонами укладено договір
на створення проектної продукції,
об'єктом якої є розробка проектної
кошторисної документації на
капітальний ремонт автопроїздів мосту
метро в місті Києві.

Попередніми судовими інстанціями не
з'ясовано характеру правовідносин
сторін за даним договором та не
визначено, якими нормами матеріального
права вони регулюються.

При цьому, судами не з'ясовано правові
наслідки невиконання зобов'язань за
таким договором, а також правові
наслідки його розірвання.

Між тим, встановлення даних обставин,
з'ясування дійсних прав і обов'язків
сторін впливає на правильність
вирішення спору та застосування норм
матеріального права.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним
правочином;

2) витребування майна власником із
чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із
сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз даної норми матеріального права
дає підстави для висновку, що цей вид
позадоговірних зобов'язань породжує
такі юридичні факти: набуття майна або
його збереження за рахунок іншої особи,
а також, відсутність для цього правових
підстав або якщо такі відпали.

Разом з тим, судами залишено поза
увагою, що, оскільки сторонами у справі
укладено договір про оплатне виконання
замовлення на створення проектної
продукції, а грошові кошти, які позивач
просить стягнути з відповідача,
отримані останнім в якості оплати за
виконані ним за договором певні роботи,
такі кошти набуто відповідачем за
наявності правової підстави, а тому,
вони не можуть бути витребувані у
відповідача відповідно до положень ст.
1212 Цивільного кодексу України.

З огляду на зазначене, постановлені у
справі судові рішення в цій частині не
можна визнати законними,
обґрунтованими, прийнятими у
відповідності з нормами матеріального
та процесуального права, фактичними
обставинами та наявними матеріалами
справи, а тому, вони підлягають
скасуванню, а справа - направленню на
новий розгляд до господарського суду
першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
слід урахувати наведене, встановити
фактичні обставини справи, з'ясувати
дійсні права та обов'язки сторін і, в
залежності від встановленого та вимог
закону, прийняти відповідне судове
рішення.

Припинення судом провадження у справі
щодо стягнення річних, пені та
інфляційних на підставі п.4 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України є правильним, а тому зміні чи
скасуванню дані рішення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Київсоюзшляхпроект" задовольнити
частково.

Рішення господарського суду міста
Києва від 26 травня 2014 року та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 16 вересня 2014
року у справі № 910/5888/14 в частині
вирішення спору про стягнення

17513000 грн. та судових витрат скасувати, а
справу в цій частині направити на новий
розгляд до господарського суду першої
інстанції.

В решті судові рішення залишити без
змін.

Головуючий
Остапенко М.І.

Судді
Гончарук П.А.

Стратієнко Л.В.