ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2014 р.Справа № 922/4486/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання
Пустовалова І.С.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства Національна акціонерна
компанія "Надра України", м. Київ до
Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробнича
фірма "Техпроект", м. Дергачі про
стягнення коштів в сумі 102 204,33 грн. за
участю представників сторін:

від позивача - Борисенка Д.В. (дов. № 56
від 15.07.2014 року);

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року ПАТ НАК "Надра України"
(надалі - позивач) звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовом до ТОВ НВФ "Техпроект"
(надалі - відповідач), в якому просило
суд стягнути з відповідача суму
основної заборгованості в розмірі 89
178,83 грн., пеню - 7 800,18 грн. 3 % річних в
розмірі 1 069,58 грн., втрати від
інфляційних процесів в розмірі 4 155,74
грн., а також витрати зі сплати судового
збору в сумі 2 044,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог заявник
посилається на неналежне виконання
відповідачем покладених на нього
зобов'язань за договором оренди
індивідуально визначеного майна №
О-544/12 від 11.12.2012 року в частині повноти
та своєчасності внесення орендної
плати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 16.10.2014 року за
позовною заявою порушено провадження у
справі та призначено її до розгляду у
відкритому судовому засіданні на 05.11.2014
року о 10:30 год.

Ухвалою суду від 05.1.2014 року, у зв'язку із
неявкою відповідача у судове
засідання, а також неподанням останнім
витребуваних судом документів, розгляд
справи було відкладено на 19.11.2014 року до
12:45 год.

У судовому засіданні 19.11.2014 року
оголошувалась перерва до 20.11.2014 року до
10:00 год.

Представник позивача у призначеному
судовому зсіданні підтримав заявлений
позов та просив суд його задовольнити.

Відповідач своїм правом на участь в
господарських засіданнях не
скористався та жодного разу не прибув
до суду. Витребуваних судом документів
не надав. Про причини неявки суд не
повідомив.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи те, що судом вжито всі
заходи для належного повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи та достатність часу, наданого ля
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, суд вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
представника відповідача за наявними в
ній матеріалами, відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно дослідивши
матеріали справи та надані докази, суд
встановив наступне.

Так, 11.12.2012 року між ПАТ НАК "Надра
України" (Орендодавець) та ТОВ НВФ
"Техпроект" (Орендар) був укладений
Договір оренди індивідуально
визначеного майна № О-554/12 (надалі -
Договір).

За умовами вказаного Договору
Орендодавець зобов'язується передати,
а Орендар прийняти в строкове платне
користування індивідуально визначене
майно, а саме: свердловину № 1
Безпалівську Безпалівського родовища,
яка розташована за адресою: Харківська
область, Зміївський район, в східному
напрямку від с. Таранівка, що
знаходиться на балансі НАК "Надра
України".

За умовами п.2.1. договору оренди
відповідач вступає у строкове
користування майном з дати підписання
акту прийому-передачі майна між
позивачем та відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач на виконання умов договору
оренди передав, а відповідач прийняв в
строкове платне користування майно, що
підтверджується актом прийому -
передачі від 11.12.2012 року, підписаним
уповноваженими представниками сторін
і скріпленим їх печатками (а.с. 36).

За умовами п.3.1. договору орендна плата
визначається за домовленістю сторін і
становить без ПДВ за базовий місяць
оренди (грудень 2012 р.) 45 187,38 грн. Орендна
плата за кожний наступний місяць
визначається шляхом коригування
орендної плати за попередній місяць на
індекс інфляції за місяць оренди.

В п.3.2. договору відповідач зобов'язався
перераховувати орендну плату на
рахунок позивача не пізніше 20 числа
місяця, наступного за місяцем оренди,
за який проводиться плата.

Проте, відповідач в порушення умов
договору оренди не перерахував
позивачеві орендну плату в розмірі 89
178,83 грн. за період березень - квітень 2014
р.

Листом від 15.04.2014 року № 15/04-1 відповідач
повідомив позивача про дострокове
припинення договору оренди на підставі
п. "г" п.11.5. договору оренди (а.с. 36).

Актом прийому-передачі від 17.04.2014 р.
відповідач повернув, а позивач прийняв
майно, яке було предметом оренди (а.с. 38).

За умовами п.11.2. договору оренди умови
цього договору зберігають силу
протягом строку його дії, а в частині
зобов'язань відповідача щодо сплати
орендної плати - до повного їх
виконання.

Таким чином судом встановлено, що
станом на 24.09.2014 року у відповідача
перед позивачем утворилась
заборгованість з орендної плати в
розмірі 89 178,83 грн. за період
березень-квітень 2014 року.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд виходить з наступного.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу
України до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язаний
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу
України визначено, що плата за
користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

За користування майном з наймодавця
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму (ч.1 ст.
762 Цивільного кодексу України).

Статтею 286 Господарського кодексу
України встановлено, що орендна плата -
це фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності. Строки внесення орендної
плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов та
вимог Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
враховуючи доведеність факту
порушення відповідачем умов діючого
законодавства, ненадання відповідачем
суду доказів погашення боргу, суд
вважає, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача
заборгованості в сумі 89 178,83 грн.
підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення з відповідача суми пені в
розмірі 7 800,18 грн., суд зазначає
наступне.

За змістом ст. 217 ГК України у сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Так, частиною шостою ст. 232 ГК України,
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи із змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Пунктом 9.2. Договору сторони обумовили,
що орендар, який прострочив виконання
грошових зобов'язань, передбачених п.п.
3.1. та 3.5. цього договору, на вимогу
орендодавця зобов'язаний сплатити,
зокрема, пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожний день
прострочення вказаних платежів,
включаючи день оплати.

Позивачем до матеріалів справи наданий
розрахунок пені, відповідно до якого
сума неустойки, що підлягає сплаті
відповідачем внаслідок неналежного
виконання грошового зобов'язання
складає 7 800,18 грн.

Судом перевірено правильність
нарахування позивачем суми пені та
встановлено, що даний розрахунок не
суперечить вимогам чинного
законодавства, здійснений вірно, а тому
визначена до сплати сума неустойки в
розмірі 7 800,18 грн. підлягає стягненню в
повному обсязі.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам в частині стягнення з
відповідача 3 % річних в сумі 1 069,58 грн., а
також втрат від інфляційних процесів в
розмірі 4 155,74 грн. суд зазначає
наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
1 069,58 грн. та інфляційних втрат в
розмірі 4 155,74 грн. є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Зібрані у справі докази та їх належна
оцінка свідчать про обґрунтованість
заявлених позивачем вимог, у зв'язку з
чим суд дійшов висновку про їх
задоволення в повному обсязі.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст. 44, 49 ГПК України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробнича
фірма "Техпроект" (62300, Харківська
область, Дергачівський район, м.
Дергачі, вул. Центральна, 1, ) на користь Публічного
акціонерного товариства Національна
акціонерна компанія "Надра України"
(03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський,
54, ) суму основної
заборгованості в розмірі 89 178,83 грн.,
пеню - 7 800,18 грн. 3 % річних в розмірі 1 069,58
грн., втрати від інфляційних процесів в
розмірі 4 155,74 грн., а також витрати зі
сплати судового збору в сумі 2 044,10 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 24.11.2014 р.

Суддя С.Ч. Жельне

справа № 922/4486/14