КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р. Справа№ 910/12517/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участі представників:

від позивача: Подолінська Т.В. - за дов.

від відповідача: Кренець О.С. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 07.10.2014

у справі № 910/12517/14 (суддя
Ломака В.С.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вента.ЛТД»

до Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»

про стягнення 41 349,86 Євро

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вента. ЛТД» (далі,
позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» (далі,
відповідач) про стягнення 41 349,86 Євро
матеріальної шкоди, що за офіційним
курсом Національного банку України
станом на дату звернення до суду
складає 662 759,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач завдав позивачу
матеріальну шкоду у розмірі 41 349,86 Євро,
незаконно утримуючи зазначені кошти.
Зокрема, позивач відзначає, що
зазначену суму 15.01.2009 відповідач списав
з його рахунку на виконання платіжного
доручення у іноземній валюті № 513 від
15.01.2009 та Договору банківського рахунку
№ 10/2006/100011772 від 23.06.2006, однак так і не
перерахував її отримувачу -
Фармацевтичній компанії «Берінгер
Інгельхайм Австрія ГмбХ», у зв'язку з
нібито недоступністю коштів на
кореспондентському рахунку. Вважаючи
такі дії відповідача неправомірними,
позивач звернувся до суду з позовом, і
рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 19.10.2010 у
справі № 31/275-10 було зобов'язано ВАТ КБ
«Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра»
ДРУ здійснити перерахування спірної
суми коштів на рахунок вказаної
Компанії. Однак, вказане судове рішення
так і не було виконано відповідачем, а
відповідне виконавче провадження
закінчене з огляду на неможливість
виконання без участі боржника.
Враховуючи вказані обставини, позивач
наразі вирішив звернутись за захистом
своїх прав та законних інтересів до
суду з позовом про відшкодування
збитків.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 07.10.2014 позов задоволено.

Присуджено до стягнення з Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вента.
ЛТД» 41 349 (сорок одна тисяча триста
сорок дев'ять) Євро 86 Євроцентів, що
станом на дату прийняття рішення за
курсом, встановленим Національним
банком України, складає 675 512 (шістсот
сімдесят п'ять тисяч п'ятсот
дванадцять) грн. 82 коп. та 13 365
(тринадцять тисяч триста шістдесят
п'ять) грн. 20 коп. витрат зі сплати
судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, у якій просить
рішення суду першої інстанції від
07.10.2014 у справі №
910/12517/14 скасувати та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
відповідача було передано на розгляд
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя
Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В.,
Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.11.2014
апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 02.12.2014.

02.12.2014 позивач подав через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду відзив на
апеляційну скаргу, у якому просив
залишити апеляційну скаргу
відповідача без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін.

Представник позивача проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Представник відповідача у судовому
засіданні 02.12.2014 підтримав доводи,
викладені ним у апеляційній скарзі,
просив її задовольнити, рішення суду
першої інстанції скасувати, у позові
відмовити.

Розглянувши у судових засіданнях
апеляційну скаргу та відзив на неї,
дослідивши матеріали справи та зібрані
у ній докази, заслухавши пояснення
представників сторін, судова колегія
встановила наступне.

23.06.2006 між Відкритим акціонерним
товариством комерційний банк «Надра»,
правонаступником прав та обов'язків
якого згідно пункту 1.2. Статуту є
Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Надра» (далі, Банк),
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Вента. ЛТД» (клієнт)
був укладений Договір № 10/2006/100011772
банківського рахунку, із змінами та
доповненнями (далі, Договір),
відповідно до умов якого Банк
відкриває клієнту поточний рахунок №
2001 в укр.грн., № 2501 в доларах
США/Євро для зберігання коштів та
здійснення розрахунково-касових
операцій за допомогою платіжних
інструментів відповідно до умов
договору та законодавства України, та
зобов'язується приймати та
зараховувати на рахунок грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунку та проведення інших операцій
з рахунком, що передбачені чинним
законодавством України.

З метою переказу на рахунок Boehringer Ingelheim
RCV GmbH and C № АТ52 3100 0001 0066 1629 для оплати за
медикаменти відповідно до
зовнішньоекономічного договору
купівлі-продажу № UKR-2006-004-SD від 14.02.2006 у
розмірі 41 349,86 євро, позивачем було
надано відповідачу платіжне доручення
в іноземній валюті № 513 від 15.01.2009 на
вказану суму.

Проте, незважаючи на списання з рахунку
позивача 41 349,86 євро за платіжним
дорученням № 513 від 15.01.2009, списані
грошові кошти до бенефіціара Boehringer
Ingelheim RCV GmbH and C не надійшли.

Як вбачається із матеріалів справи,
листом № 4959 від 04.09.2009 відповідач
повідомив позивача про неможливість
виконання платіжного доручення
позивача у зв'язку з недоступністю
коштів на кореспондентському рахунку.

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 19.10.2010 у
справі № 31/275-10 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вента.
ЛТД» до Відкритого акціонерного
товариства комерційний банк «Надра» в
особі філії Відкритого акціонерного
товариства комерційний банк «Надра»
Дніпропетровського регіонального
управління про зобов'язання здійснити
перерахування коштів у розмірі 41 349,86
Євро за реквізитами: бенефіціар:
найменування: Boehringer Ingelheim RCV GmbH and C;
місцезнаходження: Postfach 90 Dr.Boehringer-Gasse 5-1,
A-1121, Vienna, Austria; номер рахунку: AT52 3100 0001 0066
1629; банк бенефіціара: найменування:
Raiffeisen Zentralbank Oesterreich; місцезнаходження: Am
Stadtpark 9, A-1030 Vienna, Austria; SWIFT-код: PZBAATWW
позовні вимоги було задоволено;
вирішено зобов'язати Відкрите
акціонерне товариство комерційний
банк «Надра» в особі філії Відкритого
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» Дніпропетровського
регіонального управління здійснити
перерахування коштів у розмірі 41 349,86
Євро за реквізитами: бенефіціар:
найменування: Boehringer Ingelheim RCV GmbH and C;
місцезнаходження: Postfach 90 Dr.Boehringer-Gasse 5-1,
A-1121, Vienna, Austria; номер рахунку: AT52 3100 0001 0066
1629; банк бенефіціара: найменування:
Raiffeisen Zentralbank Oesterreich; місцезнаходження: Am
Stadtpark 9, A-1030 Vienna, Austria; SWIFT-код: PZBAATWW.

Вказане рішення мотивоване тим, що
відповідачем не було надано доказів
виконання платіжного доручення
позивача щодо перерахування коштів у
розмірі 41 349,86 Євро.

За приписами статті 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

З огляду на зазначене, обставини,
встановлені судом у справі
№ 31/275-10 відповідно до приписів статті 35
Господарського процесуального кодексу
України не підлягають повторному
доказуванню.

На виконання рішення Господарського
суду Дніпропетровської області від
19.10.2010 у справі № 31/275-10 було видано
наказ від 02.11.2010 № 31/275-10.

16.11.2010 державним виконавцем
Бабушкінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження № 22787164 з
примусового виконання наказу № 31/275 від
02.11.2010. При цьому, встановлено строк для
добровільного виконання виконавчого
документа - до 23.11.2010.

Вимогою державного виконавця від 13.12.2010
був встановлений новий строк виконання
наказу Господарського суду
Дніпропетровської області №
31/275, а саме: до 16.12.2010.

20.12.2010 державним виконавцем
Бабушкінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції було
винесено постанову про накладання
штрафу у розмірі 340,00 грн. на керівника
ВАТ КБ «Надра» в особі ВАТ КБ «Надра»
ДРУ.

21.12.2010 державний виконавець повторно
звернувся з вимогою до боржника про
виконання наказу господарського суду
Дніпропетровської області № 31/275 в
строк до 24.12.2010 та 28.12.2010 прийняв
постанову про накладання штрафу у
розмірі 680,00 грн. на керівника ВАТ КБ
«Надра» в особі ВАТ КБ «Надра» ДРУ за
невиконання у наданий державним
виконавцем строк рішення суду та
законних вимог державного виконавця
про зобов'язання здійснити
перерахування коштів.

Актом державного виконавця від 28.12.2010
було встановлено, що боржником - філією
ВАТ КБ «Надра» ДРУ не виконано наказ
господарського суду та вимогу
державного виконавця від 21.12.2010, у
зв'язку із чим постановою від 28.12.2010
державним виконавцем на боржника було
накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

03.03.2011 Бабушкінським відділом
державної виконавчої служби
направлено в прокуратуру
Бабушкінского району м.
Дніпропетровська подання № 0314/2903/5, у
якому ДВС просило вирішити питання про
порушення кримінальної справи
відносно керівника філії Відкритого
акціонерного товариства комерційного
банку «Надра» Дніпропетровського
регіонального управління та про
результати розгляду повідомити
Бабушкінський ВДВС Дніпропетровського
МУЮ.

04.03.2011 зазначене виконавче провадження
було закінчено згідно з постановою
Бабушкінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції на
підставі пункту 11 частини 1 статті 37,
частини 3 статті 76, статті 38 Закону
України «Про виконавче провадження».
Наказ № 31/275 від 02.11.2010 повернуто до
господарського суду.

Зазначена постанова мотивована тим, що
виконати виконавчий документ без
участі боржника неможливо, державним
виконавцем було застосовано до
боржника штрафні санкції та інші
заходи, та на підставі статей 5, 87, 88
Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем
03.03.2011 направлено до прокуратури
подання про вирішення питання щодо
порушення кримінальної справи
відносно керівника Філії ВАТ КБ
«Надра» Дніпропетровського РУ за
невиконання рішення суду.

Вказані обставини встановлені ухвалою
Господарського суду Дніпропетровської
області від 02.06.2011 у справі № 31/275-10.

Дії органу виконавчої служби щодо
закінчення виконавчого провадження ВП
№ 22787164 були оскаржені позивачем до
Господарського суду Дніпропетровської
області в порядку статті 121-2
Господарського процесуального кодексу
України.

Ухвалою Господарського суду
Дніпропетровської області від 02.06.2011 у
справі № 31/275-10 скаргу позивача на дії
Бабушкінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції
задоволено: визнано дії Бабушкінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції щодо закінчення
виконавчого провадження незаконними
та скасовано постанову про закінчення
виконавчого провадження від 04.03.2011 ВП
№22787164.

У зв'язку з наведеним, 26.07.2011
Бабушкінським відділом державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції винесено
постанову про відновлення виконавчого
провадження з виконання наказу
господарського суду Дніпропетровської
області № 31/275-10 від 02.11.2010.

27.06.2012 Бабушкінським відділом
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
наказу господарського суду
Дніпропетровської області № 31/275 від
02.11.2010 на підставі пункту 11 частини 1
статті 49, частини 3 статей 50, 75 Закону
України «Про виконавче провадження».

Вказана постанова мотивована тим, що
виконати виконавчий документ без
участі боржника неможливо, державним
виконавцем було застосовано до
боржника штрафні санкції та інші
заходи, та на підставі статтями 5, 89, 90
Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем
направлено до прокуратури подання про
вирішення питання щодо порушення
кримінальної справи відносно
керівника Філії ПАТ КБ «Надра»
Дніпропетровського РУ за невиконання
рішення суду.

Постанова Бабушкінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 27.06.2012 оскаржена
не була, що не заперечувалось
сторонами.

Як підтверджується матеріалами справи,
12.10.2012 позивач направив на адресу
відповідача вимогу № 901 від 10.10.2012 про
відшкодування матеріальної шкоди у
розмірі 41 349,86 Євро, спричиненої
внаслідок невиконання рішення
Господарського суду Дніпропетровської
області від 19.10.2010 у справі № 31/275-10,
проте відповідачем зазначена вимога
залишена без задоволення, у зв'язку з
чим позивач змушений був звернутись до
суду.

Приймаючи рішення у справі, місцевий
господарський суд дійшов висновку, що
внаслідок неналежного виконання
відповідачем обов'язку з перерахування
коштів за Договором на підставі
платіжного доручення № 513 від 15.01.2009,
належні позивачу кошти були втрачені, а
останній набув права на відшкодування
за рахунок Банку завданих йому збитків
в розмірі суми втрачених (списаних з
його рахунку і не перерахованих
отримувачу) коштів. У даному випадку, як
зазначив суд першої інстанції, саме
протиправна поведінка відповідача
призвела до вказаних негативних
наслідків для позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на те, що сума
коштів, яку вимагав стягнути позивач,
взагалі не являється збитками, а ні у
розумінні статті 22 та статті 1166
Цивільного кодексу України, а ні статей
224, 225 Господарського кодексу України, а
свої права щодо вказаних коштів
(основного зобов'язання) позивач вже
захистив у справі № 31/275-10.

На думку відповідача господарським
судом взагалі не з'ясовані правові
підстави покладення на відповідача
майнової відповідальності, не
з'ясовано характер стягнутих на
користь позивача коштів - чи це збитки,
завдані невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання, що випливає з
договору, чи позадоговірна шкода.

Скаржник зазначає, що згідно вимог
пункту 30.1. статті 30 та пункту 32.2. статті
32 Закону України «Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні», на які
посилався суд у своєму рішенні, право
на звернення за відшкодуванням шкоди
має саме отримувач переказу
(бенефіціар), але ніяк не позивач.

Також, апелянт наголошує, що у даному
випадку відсутній обов'язковий елемент
складу правопорушення як наявність
збитків (шкоди), що безперечно виключає
підстави для стягнення їх з
відповідача.

Крім того, відповідач наголосив на
тому, що судом першої інстанції в
порушення статей 257, 261, 276 Цивільного
кодексу України, не застосовано
позовну давність у даному спорі, що
призвело до ухвалення незаконного
рішення, яке підлягає скасуванню.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву на неї,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
не підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як уже зазначалось вище, рішенням
Господарського суду Дніпропетровської
області від 09.10.2010 у справі № 31/275-10
відповідача зобов'язано здійснити
перерахування грошових коштів у
розмірі 41 349,86 євро на рахунок
отримувача, однак оскільки вказане
рішення суду неможливо було виконати
без волевиявлення відповідача,
виконавче провадження було закінчено,
а вказана сума коштів в іноземній
валюті залишилась у фактичному
користуванні відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі закінчення виконавчого
провадження (крім направлення
виконавчого документа за належністю
іншому органу державної виконавчої
служби, офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури, закінчення виконавчого
провадження за рішенням суду,
винесеним у порядку забезпечення
позову чи вжиття запобіжних заходів, а
також крім випадків нестягнення
виконавчого збору або витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій),
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, арешт,
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Завершення виконавчого провадження з
підстав пункту 11 статті 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
унеможливлює розпочати виконавче
провадження знову.

Отже, заявлена позивачем у справі №
31/275-10 вимога про зобов'язання
відповідача здійснити перерахування
коштів у розмірі 41 349,86 Євро на рахунок
отримувача не призводить до поновлення
порушеного права позивача та не могла
бути виконана в примусовому порядку,
оскільки відсутній механізм виконання
такого рішення.

Будь-яких доказів виконання
відповідачем розпорядження позивача
про перерахування грошових коштів з
його рахунку після завершення
виконавчого провадження скаржником
суду не надано.

Крім того, відповідно до частини 3
статті 147 Господарського кодексу
України збитки, завдані суб'єкту
господарювання порушенням його
майнових прав громадянами чи
юридичними особами, а також органами
державної влади чи органами місцевого
самоврядування, відшкодовуються йому
відповідно до закону.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
визначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Згідно частини 1 статті 623 Цивільного
кодексу України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до вимог статті 1073
Цивільного кодексу України у разі
несвоєчасного зарахування на рахунок
грошових коштів, що надійшли клієнтові,
їх безпідставного списання банком з
рахунка клієнта або порушення банком
розпорядження клієнта про
перерахування грошових коштів з його
рахунка банк повинен негайно після
виявлення порушення зарахувати
відповідну суму на рахунок клієнта або
належного отримувача, сплатити
проценти та відшкодувати завдані
збитки, якщо інше не встановлено
законом.

Отже, статтею 1073 Цивільного кодексу
України передбачена можливість
стягнення збитків як альтернатива
захисту прав клієнта.

Як вбачається зі змісту пункту 30.1.
статті 30 Закону України «Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні»
переказ вважається завершеним з
моменту зарахування суми переказу на
рахунок отримувача або її видачі йому в
готівковій формі.

Згідно пункту 32.1. статті 32 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» банк, що
обслуговує платника, та банк, що
обслуговує отримувача несуть перед
платником та отримувачем
відповідальність, пов'язану з
проведенням переказу, відповідно до
цього Закону та умов укладених між ними
договорів.

Зокрема, пунктом 32.2. статті 32 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» визначено, що
платник має право на відшкодування
банком, що обслуговує

отримувача, шкоди, заподіяної йому
внаслідок порушення цим банком

строків завершення переказу,
встановлених пунктом 30.2 статті 30

цього Закону.

Таким чином, посилання скаржника на те,
що згідно пункту 32.2. статті 32 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» право на
відшкодування збитків має лише
отримувач коштів є безпідставними.

З огляду на зазначені норми права,
колегія суддів приходить до висновку,
що внаслідок неналежного виконання
відповідачем обов'язку з перерахування
коштів за договором на підставі
платіжного доручення № 513 від 15.01.2009
належні позивачу кошти були втрачені, а
позивач набув права на відшкодування
за рахунок банку завданих йому збитків
в розмірі суми втрачених (списаних з
його рахунку і не перерахованих
отримувачу) коштів.

У відповідності до статті 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Стягнення збитків є одним із видів
цивільно-правової відповідальності.

Для застосування такої міри
відповідальності як відшкодування
шкоди потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, а саме:

1) протиправної поведінки;

2) збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

За відсутності хоча б одного із
вищезазначених елементів цивільна
відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а шкода, яка
завдана особі, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Аналогічна правова позиція висловлена
у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного
суду України «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідач за
розпорядженням позивача списав з його
рахунку грошові кошти у розмірі 41 349,86
Євро, проте не виконав свого обов'язку
перерахувати їх іншій особі, у зв'язку з
чим списана сума в іноземній валюті
залишилась у фактичному користуванні
відповідача, через що позивач зазнав
майнових втрат.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що саме протиправна
поведінка відповідача призвела до
вказаних негативних наслідків для
позивача, у зв'язку з чим з відповідача
на користь позивача відповідно
підлягає стягненню шкода у розмірі 41
349,86 Євро.

Аналогічна правова позиція міститься у
постанові Вищого господарського суду
України від 25.12.2013 у справі № 5011-1/17636-2012.

Щодо заявленого відповідачем спливу
позовної давності, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції
правильно встановив, що оскільки про
порушення своїх прав, пов'язаних з
втратою майна внаслідок неможливості
перерахування грошових коштів за
платіжним дорученням, позивач дізнався
з часу закінчення виконавчого
провадження згідно з постановою
Бабушкінського відділу Державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції ВП № 22787164
від 27.06.2012, строки позовної давності
позивачем пропущені не були.

З огляду на вищевикладене, судом
достовірно встановлено наявність в
діях відповідача протиправної
поведінки (бездіяльності), яка полягає
у невиконанні рішення суду та
причинного зв'язку між бездіяльністю
відповідача та шкодою, яка полягає у
втраті майна (коштів) позивачем з вини
боржника, а саме, внаслідок
неправомірного ненадходження їх до
бенефіціара, а також внаслідок
неповернення цих коштів на рахунок
позивача, тобто позивачем було
втрачено своє майно, колегія суддів
дійшла висновку про обгрунтованість
позовних вимог та необхідність їх
задоволення.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги, оскільки
останні не спростовують висновків суду
першої інстанції. Апелянтом не надано
суду доказів, які б свідчили про
необґрунтованість позовних вимог, а
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не можуть бути підставою для
скасування чи зміни рішення місцевого
господарського суду.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає рішення суду у даній
справі обґрунтованим та таким, що
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається. Апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Надра» є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» на рішення Господарського
суду міста Києва від 07.10.2014 у справі №
910/12517/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 07.10.2014 у справі №
910/12517/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/12517/14 повернути
Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко