м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного
підприємства приватне
транспортно-експедиційне підприємство
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Комета"
про стягнення 8 919,89 грн.
Суддя Ломака В.С.
Представники сторін:
від позивача: Головатенко
І.В. за довіреністю б/н від 04.09.2014 р.;
від відповідача: не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне підприємство приватне
транспортно-експедиційне підприємство
"Головатенко" (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Комета" (далі - відповідач) про
стягнення 9 200,00 грн. основного боргу за
Договором № 27/09/2013 від 27.09.2013 р., 257,09 грн.
- 3 % річних та 1 462,80 грн. інфляційних
втрат. Крім того, позивач просить суд
покласти на відповідача понесені
позивачем судові витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору та витрати
понесені позивачем на юридичні послуги
в розмірі 500, 00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що відповідно до
укладеного між сторонами договору, він
надав транспортно-експедиційні
послуги відповідачу, за які останній не
розрахувався, у зв'язку з чим позивач
вирішив звернутись до суду за захистом
своїх прав та законних інтересів з
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 30.10.2014 р. порушено провадження
розгляду на 12.11.2014 р.
11.11.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові документи
у справі.
11.11.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
представником позивача подані
додаткові документи для долучення до
матеріалів справи, а також заяву про
зменшення позовних вимог, відповідно
до змісту якої позивач зменшує розмір
позовних вимог в частині стягнення
основного боргу на суму 2 000,00 грн., у
зв'язку з проведенням відповідачем
20.10.2014 р. платежу в зазначеному розмірі,
а всі інші вимоги підтримує в повному
В судовому засіданні 12.11.2014 р. суд
прийняв до розгляду заяву позивача про
зменшення розміру позовних вимог, у
зв'язку з чим вони розглядаються в її
редакції та має місце нова ціна позову.
Представник відповідача в судове
засідання 12.11.2014 р. не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.11.2014 р. розгляд справи було
відкладено на 02.12.2014 р.
27.11.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові пояснення
у справі.
У судове засідання 02.12.2014 р. представник
відповідача не з'явився, про причини
неявки не повідомив, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для відкладення
розгляду справи.
Разом з тим, судом враховано, що в силу
вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, кожен
при вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.200 р. у справі "Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання "розумності"
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
У судовому засіданні 02.12.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -
27.09.2013 р. між позивачем (експедитор) та
відповідачем (замовник) було укладено
Договір № 27/09/2013 на
транспортно-експедиторські послуги з
перевезення вантажів в міжнародному
сполученні (далі - Договір), відповідно
до п. 1.1. якого його предметом сторони
визначили порядок взаємовідносин, які
виникають між сторонами при
плануванні, здійсненні і розрахунках
за перевезення вантажів в міжнародному
автомобільному сполученні.
Згідно з п. 1.2. Договору, експедитор
зобов'язується доставити ввірений йому
замовником вантаж, вказаний у
накладній, до місця призначення і
видати вантажоотримувачу, а замовник
зобов'язується оплатити перевезення
Відповідно до п. 2.3. Договору, конкретні
умови кожного перевезення
визначаються разовою заявкою, яку
замовник надсилає експедитору після
Згідно з п 8.1. Договору, сторони несуть
взаємну відповідальність за правильне
і своєчасне виконання своїх обов'язків
Відповідно до п. 12.1. Договору, він
вступає в силу з моменту підписання та
27.09.2013 р. між позивачем та відповідачем
було укладено Договір-заявку на
транспортне замовлення, відповідно до
якого: маршрут перевезення - Коростишев
- Житомир - Мінськ; вантаж - гранітна
плитка; дата завантаження - 30.09.2013 р.;
форма оплати - безготівковий
розрахунок, CMR факсом, 10 робочих днів,
Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору, а також
підписаного між сторонами
Договору-заявки, позивачем було надано
відповідачу послуги на загальну суму: 9
200,00 грн., що підтверджується
міжнародною товарно-транспортною
накладною CMR № 233047 від 01.10.2013 р. та про що
між сторонами було складено акт
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ 734 від 08.10.2013 р.
У свою чергу, відповідач за вказані
послуги у визначені сторонами строки
не розрахувався, у зв'язку з чим у нього
виник борг перед позивачем.
З метою досудового врегулювання спору,
позивачем була направлена на адресу
відповідача Претензія № 10 від 26.05.2014 р.
з вимогою сплатити існуючу
заборгованість, однак відповіді він не
отримав, з огляду на що й вирішив
звернутись з даним позовом до суду.
Після звернення з позовом до суду на
рахунок позивача відповідачем 20.10.2014 р.
було здійснено часткову оплату наданих
послуг у розмірі 2 000,00 грн., що
підтверджується банківською випискою
Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
транспортно-експедиторських послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про транспортно-експедиторську
транспортно-експедиторська діяльність
- це підприємницька діяльність із
надання транспортно-експедиторських
послуг з організації та забезпечення
перевезень експортних, імпортних,
транзитних або інших вантажів;
транспортно-експедиторська послуга -
робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування; експедитор
(транспортний експедитор) - суб'єкт
господарювання, який за дорученням
клієнта та за його рахунок виконує або
організовує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування; клієнт - споживач
послуг експедитора (юридична або
фізична особа), який за договором
транспортного експедирування
самостійно або через представника, що
діє від його імені, доручає експедитору
виконати чи організувати або
забезпечити виконання визначених
договором транспортного
експедирування послуг та оплачує їх,
включаючи плату експедитору;
Згідно з абзацом 1 ст. 9 Закону України
«Про транспортно-експедиторську
діяльність» за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.
Відповідно до абзацу 1 ст. 11 Закону
транспортно-експедиторську
діяльність» експедитор зобов'язаний
надавати транспортно-експедиторські
послуги згідно з договором
транспортного експедирування і
вказівками клієнта, погодженими з
експедитором у встановленому
Згідно з абзацом 2 ст. 12 Закону України
«Про транспортно-експедиторську
діяльність» клієнт зобов'язаний у
порядку, передбаченому договором
транспортного експедирування,
сплатити належну плату експедитору, а
також відшкодувати документально
підтверджені витрати, понесені
експедитором в інтересах клієнта в
цілях виконання договору
транспортного експедирування.
Також, відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК
України визначено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
Відповідно до ч. 11 ст. 9 Закону України
«Про транспортно-експедиторську
діяльність» перевезення вантажів
супроводжується товарно-транспортними
документами, складеними мовою
міжнародного спілкування залежно від
обраного виду транспорту або
державною мовою, якщо вантажі
перевозяться в Україні.
Згідно з ч. 12 означеного Закону такими
документами можуть бути: авіаційна
вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна
автомобільна накладна (CMR); накладна
СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of
Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна
відомість (Cargo Manifest); інші документи,
визначені законами України.
Як зазначалось вище, організація
замовленого відповідачем перевезення
підтверджується міжнародною
товарно-транспортною накладною CMR №
233047 від 01.10.2013 р.
Транспортно-експедиторські послуги з
організації перевезення за вказаною
накладною були прийняті відповідачем,
що підтверджено актом здачі-приймання
робіт (надання послуг) № 734 від 08.10.2013 р.
Відповідно до п. 7.3. Договору було
встановлено, що оплата проводиться в
гривнах безготівковим переказом по
факту доставки вантажу, до
вивантаження автомобіля або
передоплата, що оговорюється в заявці з
наступним наданням документів.
Умовами Договору-заявки сторони
визначили, що оплата наданих послуг
здійснюється протягом 10 робочих днів.
Згідно з вказаною товарно-транспортною
накладною CMR № 233047 від 01.10.2013 р. товар
було доставлено за місцем призначення
08.10.2013 р., а отже, відповідач мав
оплатити послуги позивача в строк до
18.10.2013 р. включно.
Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних випадках ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
Оскільки відповідач прийняв замовлені
ним послуги, однак в обумовлені строки
не сплатив їх вартості, відповідний
борг, який існує на момент розгляду
справи в суді, має бути стягнутий з
нього в судовому порядку.
Що стосується заявлених позивачем
позовних вимог про стягнення 257, 09 грн. 3
% річних та 1 462, 80 грн. інфляційних втрат,
слід зазначити наступне.
Згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
Позивач нарахував відповідачу 3 %
річних в сумі 257, 09 грн., розрахунок яких
Крім того, позивач нарахував
відповідачу 1 462, 80 грн. інфляційних
Основною метою визначення інфляційних
втрат є встановлення розміру
компенсації, яку боржник зобов'язаний в
порядку ст. 625 ЦК України сплатити
кредитору для усунення наслідків
знецінення грошових коштів, що не були
вчасно повернуті внаслідок порушення
грошового зобов'язання.
Індекси споживчих цін (індекси
інфляції), які є показниками загального
рівня інфляції в економіці,
розраховуються в цілому за місяць, а не
на конкретні дати. Встановлено, що вони
розраховуються Державним комітетом
статистики України щомісячно та
публікуються в наступному за звітним
Оскільки індекси інфляції є саме
коефіцієнтами, призначенням яких є
переведення розміру заборгованості у
реальну величину грошових коштів з
урахуванням знецінення первинної суми,
такі інфляційні втрати не можуть бути
розраховані за певну кількість днів
прострочення, так як їх розмір не
відповідатиме реальній величині
знецінення грошових коштів, що існував
у певний період протягом місяця, а не на
конкретну дату чи за декілька днів.
Згідно з Листом Державного комітету
статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 р.
також не має практичного застосування
середньоденний індекс інфляції, що
може бути розрахований за формулою
середньої геометричної незваженої
(корінь з місячного індексу в 31 (30)
степені). Так, він вказує лише на темп
приросту цін за 1 день та не є
показником реальної величини
знецінення грошових коштів кредитора
за період прострочення боржником своїх
Зазначені висновки підтверджуються
Рекомендаціями Верховного Суду
України щодо порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ, даних у листі Верховного Суду
України № 62-97р від 03.04.1997 р., відповідно
до яких визначення загального індексу
за певний період часу здійснюється
шляхом перемноження помісячних
індексів, тобто накопичувальним
підсумком. Його застосування до
визначення заборгованості
здійснюється за умов, якщо в цей період
з боку боржника не здійснювалося
платежів, тобто розмір основного боргу
не змінювався. У випадку, якщо боржник
здійснював платежі, загальні індекси
інфляції і розмір заборгованості
визначаються шляхом множення не за
весь період прострочення, а виключно по
кожному періоду, в якому розмір
заборгованості не змінювався, зі
складанням сум отриманих в результаті
інфляційних збитків кожного періоду.
При цьому, слід вважати, що сума,
внесена за період з 1 по 15 число
відповідного місяця, індексується за
період з врахуванням цього місяця, а
якщо з 16 по 31 число, то розрахунок
починається з наступного місяця.
Так, відповідно до п. 3.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» у
застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.1997 № 62-97 р.
Таким чином, інфляційні втрати мають
розраховуватись шляхом визначення
різниці між добутком суми боргу та
помісячних індексів інфляції за час
прострочення, розділених на сто, і
Зазначене відповідає п. 6 Наказу
Держкомстату від 27.07.2007 р. № 265 «Про
затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін»,
відповідно до якого розрахунки
базового індексу споживчих цін
проводяться за міжнародною
класифікацією індивідуального
споживання за цілями та здійснюються
відповідно до модифікованої формули
Ласпейреса. Розрахунки базового
індексу споживчих цін за квартал,
період з початку року і т.п.
проводяться «ланцюговим» методом,
тобто шляхом множення місячних
(квартальних і т.д.) індексів.
При цьому, коли відносно кожного
грошового зобов'язання, які мають різні
строки виникнення, проводиться оплата
частинами через короткі проміжки часу,
розрахунок інфляційних втрат
необхідно здійснювати щодо кожного
окремого платежу, як складової
загальної суми окремого грошового
зобов'язання, за період з моменту
виникнення обов'язку з оплати та який
буде спільним для всіх платежів по
конкретному грошовому зобов'язанню, до
моменту фактичного здійснення платежу
з подальшим сумуванням отриманих
результатів для визначення загальної
суми інфляційних втрат.
Крім того, необхідно враховувати, що, як
на тому наголошено в п. 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. сума
боргу з урахуванням індексу інфляції
повинна розраховуватися, виходячи з
індексу інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція) (див. постанову
Вищого господарського суду України №
23/466 від 05.04.2011 р. та лист Верховного Суду
України «Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ» № 62-97р
В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році»
№ 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на
вимоги частини 1 статті 47 ГПК України
щодо прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.
Перевіривши розрахунок інфляційних
втрат, суд встановив, що їх розмір є
Водночас, оскільки заяви про вихід за
межі позовних вимог від позивача не
надходило, суд задовольняє в цій
частині позовні вимоги в розмірі,
заявленому позивачем.
Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено, що відповідач неналежним
чином виконував взяті на себе обов'язки
щодо оплати вартості наданих йому
послуг, позовні вимоги підлягають
задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору,
покладаються на відповідача.

Що стосується заявлених до
відшкодування позивачем понесених ним
витрат на оплату послуг адвоката у
розмірі 500, 00 грн., суд відзначає
наступне.

Відповідно до п. 6.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 16.01.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі.

До матеріалів справи позивачем надано
копії Договору про надання
адвокатських послуг від 20.10.2014 р.,
укладеного між позивачем та адвокатом
Слівінським Олексієм Валентиновичем,
Свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю № 220 від 29.09.1994
р., Квитанції до прибуткового касового
ордера № 20/10 від 20.10.2014 р. на суму 500, 00
грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
названих витрат, крім судового збору,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним. За таких обставин суд з
урахуванням обставин конкретної
справи, зокрема, ціни позову може
обмежити цей розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи.

У визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
надавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

В даному випадку, суд дійшов висновку
про те, що вимоги про стягнення з
відповідача витрат на оплату послуг
адвоката з урахуванням ціни позову,
категорії спору, рівня його складності,
тривалості розгляду справи, а також з
урахуванням розміру задоволених
позовних вимог, підлягають задоволенню
у повному обсязі в сумі 500, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги
задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Комета" (02160, місто Київ, вулиця
Каунаська, будинок 10/1, квартира 88; ) на користь Приватного
підприємства приватне
транспортно-експедиційне підприємство
"Головатенко" (10003, Житомирська область,
місто Житомир, Корольовський район,
вулиця Перемоги, будинок 49; ) 7 200 (сім тисяч двісті) грн. 00 коп.
основного боргу, 257 (двісті п'ятдесят
сім) грн. 09 коп. 3 % річних, 1 462 (одну
тисячу чотириста шістдесят дві) грн. 80
коп. інфляційних втрат, 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат по сплаті судового збору та 500
(п'ятсот) грн. 00 коп. витрат на оплату
послуг адвоката.

3. Після вступу рішення в
законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського
суду набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 08.12.2014 р.

Суддя
В.С. Ломака