ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.12.14р. Справа № 904/8545/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АТБ-маркет", смт.
Ювілейне, Дніпропетровська обл.

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Снек
Експорт", м. Дніпропетровськ;

відповідача-2: фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Київ

про визнання недійсним договору поруки
№ б/н від 17.01.2014 р.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

Від позивача: Гайдай Р.М., дов. № 14/11/14
від 14.11.2014 року, представник;

Від відповідача-1: Братцева Н.С., дов. №
10/10 від 10.10.2014 року, представник;

Від відповідача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "АТБ-маркет"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом
про визнання недійсним договору поруки
№ б/н від 17.01.2014 року.

Відповідачі заперечують проти
задоволення позовних вимог, вважаючи
їх безпідставними, з огляду на те, що
договір поруки є двостороннім
правочином і обов'язку кредитора щодо
отримання згоди боржника на його
укладення, чинним законодавством не
передбачено.

До того ж, відповідачі посилаються на
виконання сторонами умов спірного
договору, що свідчить про його
спрямованість на реальне настання
правових наслідків.

04.12.14 р. в судовому засіданні оголошені
вступна та резолютивна частини рішення
(ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.01.14 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Снек Експорт" (перший
відповідач) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Другий
відповідач) укладено Договір поруки.

Відповідно до п. 1.1. вище зазначеного
Договору поруки, у відповідності з
діючим договором фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 - Поручитель,
зобов'язується солідарно відповідати
перед Кредитором за виконання
зобов'язань Боржника - ТОВ „АТБ-маркет"
(Позивач), відносно оплати вартості
товару, поставленого Кредитором
Боржнику в період з січня 2013 р. по лютий
2014 р. включно, на суму не більше 1 000 грн.

Згідно п. 4.1. Договору поруки, він
вступає в силу з моменту його
підписання та діє до 31.12.2015 р.

Звертаючись з даним позовом, позивач
просить визнати зазначений вище
Договір поруки недійсним, посилаючись
на його укладення без згоди боржника,
що на думку останнього, є підставою для
визнання договору поруки в судовому
порядку недійсним.

Крім того, позивач вважає, що спірний
договір укладений без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
ним, у зв'язку з чим є фіктивним.

Заявлені вимоги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтями 6 та 627 ЦК України визначено
свободу договору, у вигляді того, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

При цьому, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обв'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст. 628 ЦК
України).

Сутність свободи договору
розкривається насамперед через
співвідношення актів цивільного
законодавства і договору: сторони
мають право врегулювати ті відносини,
які не визначені у положеннях актів
цивільного законодавства, а також
відступати від положень, що визначені
цими актами і самостійно врегулювати
свої відносини, крім випадків, коли в
актах законодавства міститься пряма
заборона відступів від передбачених
ними положень або якщо обов'язковість
положень актів цивільного
законодавства випливає з їхнього
змісту чи суті відносин між сторонами.

Відповідно п.1 ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком

Стаття 553 Цивільного кодексу України
передбачає, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Що ж до боржника, то він стороною
договору поруки не виступає, а є
учасником у зобов'язанні,
забезпеченому порукою. Обов'язок
кредитора або поручителя за договором
поруки одержувати згоду боржника на
укладення такого договору
законодавством України не
передбачений та не випливає зі змісту
правовідносин поруки. Відповідно
відсутність зазначеної згоди не
порушує й умов дійсності договору
поруки та не є підставою для визнання
його недійсним.

Зазначене вище узгоджується з
приписами п. 3.16. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду № 11 від
29.05.2013 року "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними".

Тобто, відповідно до чинного
законодавства договір поруки створює
права для кредитора та обов'язки для
поручителя, безпосередньо на права та
обов'язки боржника цей вид
забезпечення виконання зобов'язань не
впливає, оскільки зобов'язання
боржника в цьому випадку не
встановлюються, не припиняються, не
змінюються.

Посилання позивача на фіктивність
укладення Договору поруки від 17.01.2014 р.
не заслуговують на увагу, оскільки, зі
спірного договору не слідує, що він не
спрямований на реальне настання
правових наслідків.

Як вбачається із наданої першим
відповідачем банківської виписки,
другим відповідачем було частково
виконано передбачене спірним
договором зобов'язання з оплати
вартості товару, що був поставлений
позивачу (а.с. 104).

Згідно п.1 ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ст. 203
Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Як свідчать матеріали справи, всі
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для дійсності правочину,
у розумінні ст. 203 Цивільного кодексу
України, сторонами при укладенні
договору, додержано, в зв'язку з чим у
суду відсутні підстави для визнання
його недійсним.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 546, 553, 626, 627, 628, 638
Цивільного кодексу України, ст.ст. 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено: 09.12.14 р.

Суддя І.Ф. Мельниченко