ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
Справа № 915/1473/14

Господарський суд Миколаївської
області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О.С.,

з участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився;

від відповідача: Кривіцька Ж.О.,
довіреність № б/н від 01.08.2014.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу № 915/1473/14

За позовом: Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" в особі
Южноукраїнського відокремленого
підрозділу Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" /вул. Промисловий
майданчик, 37, а/с №16, м. Южноукраїнськ,
Миколаївська обл., 55001/

До відповідача: Приватного
акціонерного товариства "Вознесенська
ПМК" /вул. Жовтневої революції, 281, м.
Вознесенськ, Миколаївська обл., 56500/

про визнання недійсним договору № 14/06
від 14.06.2013 р.,-

В С Т А Н
О В И В:

Колективне сільськогосподарське
підприємство "Тепличний комбінат" в
особі Южноукраїнського відокремленого
підрозділу Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" звернулось до
господарського суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
"Вознесенська ПМК" про визнання
недійсним договору № 14/06 від 14.06.2013 р.
про надання послуг спецтехніки,
укладеного між сторонами.

Заявлений позов позивач
обґрунтовує тим, що між ним і
відповідачем 14.06.2013 був укладений
договір № 14/06, який має бути визнаний
судом недійсним, оскільки на укладення
даного договору у директора
Южноукраїнського відокремленого
підрозділу Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" Більського В.І.
(позивача) не було необхідного обсягу
цивільної дієздатності та повноважень.

Позивач свого представника у судове
засідання 02.12.2014 не направив, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, проте надав суду
клопотання про колегіальний розгляд
справи.

Суд не вбачає підстав для задоволення
вищевказаного клопотання з огляду на
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4-6
Господарського процесуального кодексу
України, справи у місцевих
господарських судах розглядаються
суддею одноособово. Будь-яку справу, що
відноситься до підсудності цього суду,
залежно від категорії і складності
справи, може бути розглянуто
колегіально у складі трьох суддів.

Застосовуючи, відповідно до
частини 1 статті 4 Господарського
процесуального кодексу України,
статті 17 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини", при
розгляді справи частину 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, суд зазначає, що
праву особи на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку кореспондується
обов'язок добросовісно користуватися
наданими законом процесуальними
правами, утримуватись від дій, що
зумовлюють затягування судового
процесу, та вживати надані
процесуальним законом заходи для
скорочення періоду судового
провадження (пункт 35 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Юніон Еліментарія Сандерс
проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від
07.07.1989).

Обставини, якими обґрунтовано
клопотання про призначення
колегіального розгляду, не стосуються
предмету даного позову, відтак, не є
підставами для призначення
колегіального розгляду справи.

Враховуючи, що наявні матеріали
справи є достатніми для всебічного,
повного і об'єктивного розгляду справи,
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для призначення колегіального
розгляду справи.

Відповідач у судовому засіданні та у
відзиві на позовну заяву позовні
вимоги не визнає, зазначивши, що
позивачем були надані послуги
спецтехніки для проведення виробничої
діяльності згідно договору № 14/06 від
14.06.2013р.

Дослідивши матеріали справи та
вислухавши пояснення відповідача, суд
встановив наступне:

14.06.2013 між Южноукраїнським
відокремленим підрозділом
Колективного сільськогосподарського
підприємства "Тепличний комбінат"
(позивачем) та Приватним акціонерним
товариством "Вознесенська ПМК"
(відповідачем) був укладений договір №
14/06, за яким відповідач надає позивачу
послуги спецтехніки.

Згідно п. 2.1. договору сума договірних
зобов'язань складає 60000,00 грн. та
відповідно п. 2.2. договору сторони
дійшли згоди, що вартість роботи та
об'єми роботи механізмів визначаються
на основі укладених додатків до даного
договору.

Пунктом 2.4. договору виконавець
зобов'язаний провести надання послуг
після отримання усної чи письмової
заявки замовника.

Згідно п. 3.1. замовник зобов'язаний
перерахувати кошти за виконані роботи
протягом 30 днів з дня закінчення робіт
та оформлення відповідних документів
(актів, змінних рапортів та рахунків).

Відповідно до п. п. 7.1.-7.2. договору:

- всі зміни та доповнення до даного
договору дійсні лише в тому випадку,
якщо вони укладені в письмовій формі та
завізовані сторонами;

- ні одна із сторін не має права
передавати свої права і обов'язки по
даному договору третій стороні.

Згідно п.7.4. договору даний договір
вступає в силу з моменту його
підписання і діє до 31 грудня 2013 р.

На виконання умов договору позивач
прийняв у відповідача за актом здачі -
прийняття робіт (наданих послуг) від
30.07.2013 № ВП-0000031 виконані роботи за
рахунком № ВП-0000030 від 30.07.13 вартістю
45000,00 грн.

Таким чином, договір від 14.06.2013 № 14/06,
укладений між позивачем та
відповідачем, був прийнятий до
виконання.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень,
господарський суд вважає, що позов
позивача не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
передбачені в ст. 203 Цивільного кодексу
України.

Як вказано у ч. 2 ст. 203 Цивільного
кодексу України, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу
України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону. Орган або особа, яка відповідно
до установчих документів юридичної
особи чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

Статтею 241 Цивільного кодексу України)
встановлено, що правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Відповідно пункту 3.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання
визнання правочинів недійсними " (зі
змінами та доповненнями) у
господарських відносинах правочин
(договір), як правило, вчиняється шляхом
складання документа (документів), що
визначає (визначають) його зміст і
підписується безпосередньо особою, від
імені якої він вчинений, або іншою
особою, яка діє в силу повноважень,
заснованих, зокрема, на законі,
довіреності, установчих документах.
Для вчинення правочинів органи
юридичної особи не потребують
довіреності, якщо вони діють у межах
повноважень, наданих їм законом, іншим
нормативно-правовим актом або
установчими документами. Вирішуючи
спори, пов'язані з представництвом
юридичної особи у вчиненні правочинів,
господарські суди повинні враховувати
таке.

Письмовий правочин може бути вчинений
від імені юридичної особи її
представником на підставі довіреності,
закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом
виконуючим обов'язки керівника
підприємства, установи чи організації,
під час вчинення правочинів діє у межах
своєї компетенції без довіреності.

Господарським судом встановлено, що
між сторонами було укладено договір №
14/06 від 14.06.2013р. під час укладання якого
директор Южноукраїнського
відокремленого підрозділу
Колективного сільськогосподарського
підприємства "Тепличний комбінат"
Більський В.І. діяв відповідно до п.6.4.
Положення про Южноукраїнський
відокремлений підрозділ Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" затвердженого
рішенням правління КСП "Тепличний
комбінат" від 05 травня 2010 р. № 1 в якому
зазначено, що керівник відокремленого
підрозділу представляє відокремлений
підрозділ у всі установах і
організаціях; в межах своєї
компетенції, за довіреністю КСП
"Тепличний комбінат", відкриває рахунки
в банківських установах, укладає
договори, пов'язані з господарською
діяльністю відокремленого підрозділу.

Відповідно до статті 35 Господарського
процесуального кодексу України факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Судом встановлено, що на виконання умов
договору № 14/06 відповідачем були
надані всі послуги, передбачені
спірним договором, а позивачем дані
послуги прийнято (що підтверджується
матеріалами справи).

Даний факт також було встановлено
Господарським судом Миколаївської
області у справі № 915/1150/14 між цими ж
сторонами - Приватним акціонерним
товариством "Вознесенська ПМК" та
Колективним сільськогосподарським
підприємством "Тепличний комбінат" в
особі Южноукраїнського відокремленого
підрозділу Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" про стягнення
заборгованості за договором про
надання послуг спецтехніки № 14/06 від
14.06.2013 року. У рішенні господарського
суду від 16.09.2014 року по даній справі суд
задовольнив позовні вимоги Приватного
акціонерного товариством
"Вознесенська ПМК" щодо стягнення 54567
(п'ятдесят чотири тисячі п'ятсот
шістдесят сім) грн. 12 коп., з яких 45000
(сорок п'ять тисяч ) грн. - суми основного
боргу; 2949 (дві тисячі дев'ятсот сорок
дев'ять) грн. 04 коп. - пені; 5490 (п'ять тисяч
чотириста дев'яносто) грн. - суми, на яку
збільшився борг внаслідок інфляційних
процесів; 1128 (одна тисяча сто двадцять
вісім) грн. 08 коп. - 3 % річних.
Колективним сільськогосподарським
підприємством "Тепличний комбінат" в
особі Южноукраїнського відокремленого
підрозділу Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" рішення по
вищезазначеній справі не оскаржено.

За цих підстав, господарський суд
вважає, що в позові Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" в особі
Южноукраїнського відокремленого
підрозділу Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" слід відмовити.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати підлягають покладенню на
позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 4-3, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 82,
82-1, 84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
С.М.Коваль

Рішення підписано 08.12.2014р.