ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2014 року Справа №
904/6561/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого: судді Дарміна М.О.
(доповідач)

суддів: Березкіної О.В., Чус О.В.

при секретарі судового засідання:
Литвин А.П.

Представники сторін:

від позивача: Майко А.В. представник,
довіреність №2 від 09.09.14;

від відповідача: Шуригіна Т.М.
представник, довіреність №3/4-3953 від
24.11.14;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління житлового господарства
Дніпропетровської міської ради на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 14.10.2014
року по справі № 904/6561/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Спільне
українсько-німецьке

підприємство "ТОВАРИСТВО ТЕХНІЧНОГО
НАГЛЯДУ ДІЕКС", м.Дніпропетровськ

до Управління житлового господарства
Дніпропетровської міської ради,
м.Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості за
договором про надання послуг., -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого
господарського суду :

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 14.10.2014
року по справі № 904/6561/14 (головуючий
суддя Петренко І.В.) позовні вимоги
задоволено. Стягнуто з Управління
житлового господарства
Дніпропетровської міської ради на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Спільне
українсько-німецьке підприємство
"Товариство технічного нагляду ДІЕКС"
50550,00грн.суми основної заборгованості;
3931,82грн. - пені; 909,90грн. - три відсотки
річних; 5863,80грн. - інфляційних втрат;
1827,00грн. - судовий збір.

Приймаючи рішення, господарський суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
позивача є обґрунтованими, оскільки
відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань по
договору на момент розгляду спору до
господарського суду не надав.

Підстави з яких порушено питання про
перегляд рішення:

Не погодившись з вказаним рішенням,
Управління житлового господарства
Дніпропетровської міської ради
звернулося до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій з
посиланням на порушення судом норм
процесуального права, просить рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 14.10.2014 року по справі №
904/6561/14 скасувати .

В апеляційній скарзі скаржник
зазначає, що позивач позбав
процесуальних прав відповідача, не
надіславши йому копію позовної заяви з
додатками, тому представник
відповідача не приймав участі у
розгляді справи судом. На думку
апелянта, заявлена заборгованість, що є
предметом пред'явленого позову,
виникла не з причин злісного ухилення
відповідача від оплати відповідних
платежів, тобто невиконання обов'язків
по договору про виконання комплексу
послуг № 1781-13-ОД від 20.12.2013р., а у зв'язку
з перевіркою Державної фінансової
інспекції в Дніпропетровській області,
яка проводилася у відповідності до
постанови Кабінету Міністрів України
від 01.03.2014 № 65. Тобто погашення
кредиторської заборгованості буде
можливе тільки після перевірки
Державної фінансової інспекції в
Дніпропетровській області, яку
включено в проект плану перевірки
контрольно - ревізійної роботи лише на
IV квартал 2014р.

Доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Спільне
українсько-німецьке підприємство
"ТОВАРИСТВО ТЕХНІЧНОГО НАГЛЯДУ ДІЕКС"
відзив на апеляційну скаргу не надало.

У судовому засіданні представники
сторін надали суду додаткові усні
пояснення по апеляційній скарзі.

У судовому засіданні була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені
апеляційною інстанцією:

20.12.13р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "Спільне
українсько-німецьке підприємство
"Товариство технічного нагляду ДІЄКС"
(виконавець) та Управлінням житлового
господарства Дніпропетровської
міської ради (відповідач) укладено
договір №1781-13-ОД (договір).(а.с. 9-11)

Відповідно до пункту 1.1 договору
виконавець бере на себе зобов'язання
надати комплекс послуг (робіт) для
ліфтів в кількості 13-ти одиниць (далі за
текстом - обладнання), згідно переліку
(Додаток №2) до Договору, а саме:

- первинний технічний огляд, з
проведенням електрозамірів
електрообладнання;

- експертиза підприємства - КП
"Жилсервіс-2" ДМР, щодо визначення
спроможності експлуатації обладнання
підвищеної небезпеки, з видачі
експертного висновку;

- підготовка документів для введення в
експлуатацію обладнання;

- підготовка документів для реєстрації
обладнання в територіальному
управлінні Держгірпромнагляду, а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити надані послуги (роботи).

У п 2.1 договору визначено, що вартість
послуг (робіт) за цим договором
визначена Протоколом угоди про
договірну ціну (Додаток №1) і складає на
дату підписання договору 42125,00грн. та
ПДВ 20% - 8425,00грн. Загальна вартість
50550,00грн.

За умовами п. 2.2 договору визначено, що
замовник здійснює розрахунок поетапно,
за фактом надання послуг (робіт),
протягом 10-ти днів з дати підписання
акту здачі приймання наданих послуг
(робіт) по кожному етапу, зазначеному в
додатку №2 до договору.

Оплата за цим договором, як це
передбачено пунктом 2.3 договору,
здійснюється замовником шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок виконавця.

Згідно з пункт 8.1 договору цей договір
набуває чинності з дати його
підписання і діє до 31.12.13р., а в частині
невиконаних умов - до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань (В якості
додатку №1 до договору (а.с.12) сторони
підписали протокол угоди про договірну
ціну за договором та визначили її на
рівні 50500,00грн. з ПДВ.

В якості додатку №2 до договору (а.с.13)
сторони підписали загальну вартість
надання послуг (робіт) згідно договору
та визначили її на рівні 50500,00грн. з ПДВ.

В якості доказу надання позивачем
відповідачу послуг позивач долучив до
матеріалів справи належним чином
засвідчену копію акту №1 від 24.12.13р.
здачі-приймання на суму 50500,00грн. (а.с.15),
який підписано повноважними
представниками сторін та скріплено
печатками сторін. Оригінал згаданого
акту було оглянуто в судовому
засіданні.

Мотиви з яких суд апеляційної
інстанції виходив при прийнятті
постанови:

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність юридичної оцінки
встановлених фактичних обставин
справи, застосування господарським
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті ним рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне:

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Відповідач доказів оплати робіт в сумі
50500,00грн. суду не надав, доводи позивача,
наведені в обґрунтування позову, не
спростував, а тому колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача суми основного боргу у
розмірі 50500,00грн..

Як зазначено в ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань",платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського
кодексу України визначено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір не
передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України, передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше
не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання
мало бути виконано.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що за
невиконання або неналежне виконання
умов договору сторони несуть
відповідальність згідно з чинним
законодавством України.

Додаткові санкції, зокрема при
затримці замовником оплати наданих
послуг, згідно з п.2.2 замовник сплачує
виконавцеві пеню у розмірі 0,5% від
вартості наданих, та несплачених
послуг (робіт) за кожен день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ, що діє в період за
який сплачується пеня.

Колегія суддів погоджується з
розрахунком пені, який здійснено
позивачем за період з 04.01.14р. по 04.07.14р. і
вважає його таким що задоволений вірно.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що місцевий
господарський суд правомірно
задовольнив позовні вимоги по
стягненню трьох відсотків річних за
період з 04.01.14р. по 11.08.14р. та інфляційних
втрат здійснений позивачем за період з
січня 2014 року по червень 2014 року.

Інші доводи апеляційної скарги не
обґрунтовані і висновків суду першої
інстанції вони не спростовують.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судова
колегія вважає за необхідне залишити
без змін розподіл судових витрат.

Таким чином місцевий господарський суд
всебічно, повно та об'єктивно з'ясував
всі обставини справи, правильно
застосував норми процесуального та
матеріального права, що у
відповідності до п.1 ч.1 ст.103 ГПК України
є підставою для залишення рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скарги - без задоволення.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
житлового господарства
Дніпропетровської міської ради -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 14.10.2014
року по справі № 904/6561/14- залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України
через Дніпропетровський апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено
01.12.2014р.

Головуючий суддя М.О.Дармін
Суддя О.В. Березкіна Суддя

О.В. Чус