ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р.Справа № 922/5013/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання
Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного АТ "Укртелеком" в
особі ХФ ПАТ "Укртелеком", м. Харків до
ТОВ "Велтон.Телеком", м. Харків
простягнення 40570,29 грн.за участю
представників:

позивача - Перхун Ю.М., довіреність № 1787
від 11.12.13 р.,

відповідача - Бочарова Н.В., довіреність
б/н від 25.11.14 р.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне АТ "Укртелеком" в особі ХФ ПАТ
"Укртелеком" звернулось до
господарcького суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить стягнути з ТОВ "Велтон.Телеком"
28600,80 грн. заборгованості по орендній
платі, 8986,36 грн. заборгованості по
відшкодуванню витрат на
електропостачання, 1298,78 грн., 1524,26 грн.
збитків від інфляції та три відсотки
річних у розмірі 160,09 грн. Судові
витрати просить покласти на
відповідача.

Ухвалою суду від 06.11.14р. за позовною
заявою було порушено провадження по
справі та призначено до розгляду у
відкритому судовому засіданні на "03"
грудня 2014 року об 11:45.

03.12.14р. представник позивача надав
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи, які витребувано
ухвалою суду про порушення провадження
у справі. Суд, розглянувши вищевказане
клопотання, задовольняє його та
долучає до матеріалів справи надані
представником позивача документи.

03.12.14р. представник позивача надав
заяву про зменшення розміру позовних
вимог, в якій зазначив, що 29.09.2014 року
платіжними дорученнями №7492 на суму 17,86
грн. боржником сплачено пеню
нараховану у червні 2014 року. 31.10.2014 року
платіжними дорученнями №7493 на суму
11554,21 грн. боржником сплачено
заборгованість з орендної плати за
червень 2014 року у розмірі 9533,60 грн. та
витрати на електропостачання за
червень 2014 року у сумі 2020,61 грн.
Зважаючи на вищенаведене, позивач
просить суд у частині стягнення
заборгованості з орендної плати у
розмірі 9533,60 грн., витрат на
електропостачання у сумі 2020,61 грн., пені
у сумі 17,86 - провадження по справі
припинити. В іншій частині позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі,
стягнути з відповідача - ТОВ
"Велтон.Телеком" на користь ПАТ
"Укртелеком" в особі Харківської філії
ПАТ "Укртелеком" заборгованість з
орендної плати у сумі 19 067 грн. 20 коп.,
витрати на електропостачання у сумі 6 965
грн. 75 коп., пені у сумі 1 281 грн. 10 коп.,
збитки від інфляції у розмірі 1 524 грн. 26
коп. та три відсотки річних у розмірі 160
грн. 09 коп.; судовий збір пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Суд, дослідивши надану заяву позивача
про зменшення розміру позовних вимог,
зазначає наступне .

Відповідно до ст.22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених ст. 5 цього
Кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Приймаючи до уваги п.6 Інформаційного
листа від 14.08.2007 року №01-8/675 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2007 року" на
запитання, чи вправі позивач частково
відмовитись від позову, не виключає
можливості часткової відмови. Однак
вона можлива лише у випадку, якщо
позивачем заявлено дві чи більше вимог,
і позивач відмовляється не від усіх цих
вимог.

Позивачем до заяви про зменшення
розміру позовних вимог, та платіжні
доручення, надані відповідачем до
відзиву на позовну заяву, а саме
платіжне доручення №7492 від 29.09.14р. на
суму 17,68 грн. - про сплату пені за
несвоєчасну оплату за оренду приміщень
та комунальні послуги за 06/14 згідно
рахунка №63ГСВ14-415 від 01.07.14р. та
платіжне доручення №7493 від 29.09.14р. на
суму 15554,21 грн. - про оплату за оренду
приміщень та комунальні послуги за 06/14
згідно рахунка №63КІВ14-311 від 30.06.14р.

Як вбачається, з даних платіжних
доручень, відповідачем було здійснено
часткову оплату заборгованості та пені
до подачі позовної заяви до суду.

Пунктом 4.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої
інстанції" від 26.12.11р. №18 передбачено,
що, якщо предмет позову був відсутній і
до порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові.

Розглянувши заяву про зменшення
позовних вимог, суд задовольняє її
частково. В частині стягнення залишку
несплаченої суми відповідачем, яка
заявлена до стягнення суд вважає за
необхідне задовольнити вищевказану
заяву, а в частині стягнення
добровільно сплаченої відповідачем
суми заборгованості з орендної плати,
пені та витрат на електропостачання,
необхідно відмовити в цій частині
заяви, оскільки вона не тягне за собою
припинення провадження в частині
заявлених до стягнення сум в порядку
п.1-1 ст.80 ГПК України, тому що часткова
оплата, в сумі 2038,47 грн., вже не існувала
та була погашена відповідачем на
момент звернення позивача до суду.

03.12.14р. представник відповідача надав
відзив на позовну заяву, в якій просить
суд позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" в
особі Харківської філії до ТОВ
"ВЕЛТОН.ТЕЛЕКОМ" задовольнити частково:
стягнути з ТОВ "ВЕЛТОН.ТЕЛЕКОМ" 19067,20грн.
заборгованості з орендної плати, 6965,75
грн. заборгованості по відшкодуванню
витрат на електропостачання, 1281,10грн.
пені, 160,09грн. трьох процентів річних,
1524,26грн. збитків від інфляції, в іншій
частині позовних вимог відмовити,
судові витрати розподілити між
сторонами пропорційно задоволених
позовних вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні 03.12.14р. підтримав позовні
вимоги, просив суд позов задовольнити з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судовому
засіданні 03.12.14р. визнав позовні вимоги
з урахуванням часткової проплати.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
уповноважених представників сторін,
судом встановлено наступне.

30.05.2014року між
ПАТ"Укртелеком"(Орендодавець) та ТОВ
"Велтон.Телеком" (Орендар) укладений
договір оренди нерухомого майна
товариства № 209-19 відповідно до умов
якого Орендодавець передав, а Орендар
прийняв у строкове платне користування
технологічне приміщення, розташоване в
м. Харкові на другому поверсі
п'ятиповерхової будівлі № 9 по пров.
Лопатинському, загальною площею 8,0 кв.
м. для розміщення обладнання.

Відповідно до акту приймання-передачі
майна від 30.05.2014 року Позивач передав, а
Відповідач прийняв відповідно до умов
Договору № 209-19 від 30.05.2014 року у будинку
№ 9 по пров. Лопатинському у м. Харкові
частину технологічного приміщення,
площею 8,00 кв. м. для розміщення
обладнання.

Пунктом 12.1 встановлено, що Договір
набуває чинності з моменту його
підписання і діє по 30 вересня 2014 року.
Керуючись п. З ст. 631 ЦК України, сторони
домовились, що умови цього Договору
поширюються на відносини між ними, які
виникли з 01 травня 2014 року.

30.09.2014 року Сторонами укладено
Додаткову угоду № 1 до Договору оренди
нерухомого майна товариства № 209-19 від
30.05.2014 року. Пунктом 1.1 цієї Додаткової
угоди встановлено, що Сторони дійшли
взаємної згоди, щодо дострокового
припинення з 01 вересня 2014 року дії
Договору оренди нерухомого майна
товариства, площею 8,0 кв. м.,
розташованого за адресою м. Харків,
пров. Лопатинський, 9.

Відповідно до акту приймання-передачі
майна від 30.09.2014 року Відповідач
передав, а Позивач прийняв відповідно
до умов Договору № 209-19 від 30.05.2014 року у
будинку № 9 по пров. Лопатинському у м.
Харкові нежитлове технологічне
приміщення, площею 8,00 кв. м. Дата
передачі-приймання майна 30 серпня 2014
року.

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що
орендна плата перераховується
орендарем у безготівковому порядку на
поточний банківський рахунок
орендодавця не пізніше 27 числа місяця,
наступного за розрахунковим, згідно з
рахунками, які виставляються
орендодавцем не пізніше 17 числа місяця,
наступного за розрахунковим та
надаються орендарю разом з актом про
надані послуги та податковою
накладною.

Згідно п.6.1.3. договору орендар
зобов'язаний своєчасно і в повному
обсязі вносити орендну плату та інші
платежі, передбачені договором.

Однак, обов'язки орендаря, передбачені
законодавством України та договором
оренди № 209-19 від 30.05.2014 року ТОВ
"Велтон-Телеком" своєчасно та у повному
обсязі не виконувались.

У результаті неналежного виконання
Відповідачем договірних зобов'язань,
станом на час розгляду справи у ТОВ
"Велтон.Телеком" існує заборгованість з
орендної плати за договором №209-19 за
період з травня по серпень 2014 року у
сумі 19067,20 грн.

Пунктом 3.4. договору встановлено, що
орендар відшкодовує витрати на
електроенергію у порядку, визначеному
Правилами користування електричною
енергією, та на підставі окремого
розрахунку Орендодавця в термін,
зазначений у п. 3.6 Договору, згідно
показань лічильника та діючих тарифів
на електроенергію.

Сума заборгованості по відшкодуванню
витрат на електропостачання склала
6965,75 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам,
які надані сторонами та викладеним
обставинам з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог і
заперечень проти них, суд виходить з
наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договір та інші
правочини та юридичні факти. Підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
господарювання (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний
вичинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкту (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо) або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно ст. 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не припустив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ч.1 ст. 283 Господарського кодексу
України за договором оренди одна
сторона (орендодавець) передає другій
стороні (орендареві) за плату на певний
строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 вказаної норми передбачено,
що до відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Відповідно до статті 284 Господарського
кодексу України орендна плата є
істотною умовою договору оренди.

Пунктом 1 статті 286 Господарського
кодексу України встановлено, що
орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності. Відповідно
до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату встановлені
частиною 2 статті 285 Господарського
кодексу України.

Станом на момент розгляду справи,
відповідач не сплатив 26032,95 грн.
заборгованість за орендну плату та
витрати на електропостачання, та
визнав суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції
України, статей 15,16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до статті 526
Цивільного кодексу України, статей 193,
198 Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином у встановлений строк
відповідно до умов і порядку
укладеного між сторонами договору та
згідно вимогам закону, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, приймаючи до уваги
викладені обставини, та враховуючи те,
що відповідач не надав суду документу,
який би підтверджував сплату
заборгованості за договором оренди
№209-19 від 30.05.14р. у сумі 26032,95 грн.
заборгованості по орендній платі та
витрати на електропостачання, суд
вважає позовні вимоги позивача в цій
частині правомірними та
обґрунтованими, такими, що визнані
відповідачем, тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

Так, позивач просить суд стягнути з
відповідача пеню в сумі 1281,10 грн.

Згідно п. 8.2 Договору, у разі наявності
заборгованості по орендній платі чи
іншим витратам за договором за
попередній місяць станом на 27 число
поточного місяця, Орендарю
нараховується пеня від суми
простроченого платежу в розмірі
подвійної облікової ставки
Національно Банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня,
починаючи з 28 числа поточного місяця до
дати погашення заборгованості.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України, нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконане.

Відповідно до п.1 частини 2 статті 258
Цивільного кодексу України, позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

В частині 2 статті 343 Господарського
кодексу України прямо зазначається, що
пеня за прострочення платежу
встановлюється за згодою сторін
господарських договорів, але її розмір
не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

Позивачем обґрунтовано нараховано
відповідачу пеню на суму
заборгованості у розмірі 1281,10 грн.,
розрахунок пені перевірено судом з
урахуванням вимог діючого
законодавства та не заперечується
відповідачем.

Наведені законодавчі приписи та
установлені фактичні дані, зокрема й
щодо вини в невиконанні взятих на себе
зобов'язань по сплаті грошових коштів у
строк, встановлений договором, дають
підстави для висновку суду про
стягнення на користь позивача пені у
сумі 1281,10 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 3% річних в розмірі 160,09грн.
та інфляційних втрат в розмірі 1524,26
грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача,
перевіривши період нарахування
останнім вказаної суми 3% річних, дійшов
висновку про те, що відповідний
розрахунок є вірним, та відповідає
нормам чинного законодавства, а тому
підлягає стягненню з відповідача у
повному обсязі в сумі 160,09 грн.

Що стосується заявленої вимоги
Позивача про стягнення з відповідача
1524,26 грн. суми інфляційних втрат, суд
зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р.
№01-06/928/2012 "Про практику застосування
Вищим господарським суд України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права" сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція) (постанова Вищого
господарського суду України від 05.04.2011
№ 23/466 та лист Верховного Суду України
"Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997 №
62-97р). При застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 № 52/30). В силу
приписів статті 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок
інфляційних втрат визнав їх вірно
розрахованими та такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі, та
стягненню підлягає сума інфляційних
втрат в розмірі 1524,26 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується положеннями
ст.ст.44 - 49 ГПК України. У спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню,
судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6,8,19,124,129 Конституції України;
ст.ст. 509, 598, 612, 625, 762 Цивільного кодексу
України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197
Господарського кодексу України;
ст.ст.1,4,12,33,43, 44-49, ч.5 ст.78,82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задоволено частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Велтон.Телеком» (п/р
4403 в АТ «ОТГГ Банк» м. Київ, МФО
300528, , ІПН 10) на
користь ПАТ «Укртелеком» в особі
Харківської філії ПАТ "Укртелеком" (п/р
4, в ПАТ "Райффайзен банк Аваль" м.
Київ, МФО 380805, )
заборгованість по орендній платі в
сумі 19067,20 грн.; заборгованість по
відшкодуванню витрат на
електропостачання - 6965,75 грн.; пеню - 1281,10
грн.; збитки від інфляції в сумі 1524,26
грн.; три відсотки річних у розмірі 160,09
грн.; витрати по сплаті судового збору в
сумі 1305,88 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В частині стягнення заборгованості з
орендної плати в розмірі 9533,60грн.,
витрат на електропостачання у сумі 2020,61
грн.та пені у сумі 17,86 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку для оскарження.
Зазначений строк обчислюється з дня
підписання повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 08.12.2014 р.

Суддя Л.В. Шарко