Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/11039/14 02.12.14

За позовом Дочірнього підприємства
«Нафком-Агро»

до Аграрний фонд

за участю Прокуратури міста Києва

про стягнення 55 443 718,98 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Шульга А.В. - довіреність
№5 від 30.05.2014 року; Сергєєв П.О. -
довіреність №3 від 30.05.2014 року;

від відповідача: Наумов Д.С. -
довіреність №414 від 29.08.2014 року;

від прокуратури: Греськів І.І. -
службове посвідчення № 002668;

Обставини справи :

Дочірнє підприємство «Нафком-Агро»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Аграрного
фонду про стягнення 47 785 149,58 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо оплати вартості
наданих позивачем послуг (зберігання
зерна) згідно умов Договору
складського зберігання зерна №194 від
25.03.2009 року.

З цих підстав, позивач просив
задовольнити позов, стягнувши з
відповідача на свою користь 43 486 088,97
грн. - основного боргу, 2 772 889,16 грн. -
інфляційних втрат, 1 526 171,45 грн. - 3%
річних, 73 080,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва (суддя Блажівська О.Є) від 10.06.2014
року порушено провадження у справі №
910/11039/14, розгляд справи призначено на
23.07.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва (суддя Блажівська О.Є) від 23.07.2014
року розгляд справи відкладено на
04.08.2014 року.

В судовому засіданні 04.08.2014 року
оголошено перерву до 11.08.2014 року.

В судовому засіданні 11.08.2014 року
оголошено перерву до 14.08.2014 року.

Ухвалою господарського суду міста
Києва (суддя Блажівська О.Є) від 11.08.2014
року строк розгляду справи № 910/11039/14 в
порядку ст. 69 ГПК України продовжено на
15 днів.

Ухвалою господарського суду міста
Києва (суддя Блажівська О.Є) від 14.08.2014
року зупинено провадження у справі №
910/11039/14 до вирішення спору у справі
господарського суду міста Києва №
910/11584/14 та набрання законної сили
рішення у вказаній справі.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 25.09.2014 року
№910/11039/14 ухвалу господарського суду
міста Києва від 14.08.2014 року у справі №
910/11039/14 скасовано.

Розпорядженням від 28.10.2014 року №04-23/957
керівника апарату О.М. Кривенко "щодо
призначення повторного автоматичного
розподілу справ" обґрунтування
призначення проведення повторного
автоматичного розподілу справи -
неможливість передачі справи на
розгляд судді Блажівської О.Є. після
скасування ухвали про зупинення
провадження у справі від 14.08.2014 №
910/11039/14, у зв'язку з її відпусткою, а тому
призначено повторний автоматизований
розподіл справи №910/11039/14, за наслідками
якого справу було призначено на суддю
Якименко М.М.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 30.10.2014 року справу прийнято до
провадження суддею Якименко М.М. та
призначено її розгляд на 18.11.2014 року.

14.11.2014 року через відділ діловодства
суду від представника позивача
надійшла заява про збільшення розміру
позовних вимог, згідно якої позивач
просив суду стягнути з відповідача на
свою користь 45 492 871,82 грн. - основного
боргу, 7 855 887,51 грн. - інфляційних втрат, 2
094 959,65 грн. - 3% річних, 74 298,00 грн. -
судового збору, а також зобов'язати
відповідача після оплати в повному
обсязі вартості послуг із зберігання
зерна, забрати зерно пшениці 4-класу,
строк зберігання якого закінчився,
протягом 30 днів з дня пової оплати.

В судове засідання, призначене на 18.11.2014
року представники сторін з'явилися.

Представник відповідача вимоги ухвали
суду про порушення провадження у
справі не виконав, письмовий відзив на
позовну заяву суду не надав.

В судовому засіданні 18.11.2014 року
здійснювалося фіксування судового
процесу з допомогою
звукозаписувального технічного засобу
за клопотанням представника
відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні збільшені позовні вимоги
підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 18.11.2014 року проти задоволення
позову заперечував, подав клопотання
про зупинення провадження у справі №
910/11039/14 та направлення матеріалів
справи до прокуратури Чернігівської
області.

Представник позивача проти зупинення
провадження у справі заперечував.

Представник прокуратури в судовому
засіданні залишив вирішення
клопотання про зупинення провадження у
справі на розсуд суду.

Судом відмовлено в задоволенні
клопотання про зупинення провадження у
справі №910/11039/14 у зв'язку з відсутністю
підстав, з якими ст. 79 ГПК України
пов'язує необхідність вчинення таких
дій.

Враховуючи необхідність повторного
зобов'язання відповідача надати суду
відзив на позовну заяву, суд вважав за
доцільне відкласти розгляд справи на
02.12.2014 року.

В судовому засіданні 02.12.2014 року
представник відповідача подав
клопотання про виклик до суду
керівника Дочірнього підприємства
«Нафком-Агро», в задоволенні якого
судом відмовлено.

В судовому засіданні 02.12.2014 року
представник відповідача подав
клопотання про колегіальний розгляд
справи, в задоволенні якого судом
відмовлено в зв'язку з його
необґрунтованістю.

В судовому засіданні 02.12.2014 року
представник відповідача подав
клопотання про необхідність перевірки
кількості та якості зерна, в
задоволенні якого судом відмовлено в
зв'язку з його необґрунтованістю.

В судовому засіданні 02.12.2014 року
представник відповідача, керуючись ст.
80 ГПК України, подав клопотання про
припинення провадження у справі, в
задоволенні якого судом відмовлено в
зв'язку з його необґрунтованістю.

В судовому засіданні 02.12.2014 року
представник відповідача подав
клопотання про відвід складу суду, в
задоволенні якого, після повернення
суду з нарадчої кімнати, відмовлено в
зв'язку з його необґрунтованістю.

В судовому засіданні 02.12.2014 року
представник позивача збільшені
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 02.12.2014 року
представник відповідача позовні
вимоги не визнав, та просив суд в їх
задоволенні відмовити.

В судовому засіданні 02.12.2014 року
представник прокуратури надав усні
пояснення у справі.

Відповідно до статті 85 ГПК України в
судовому засіданні 02.12.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в
їх сукупності та заслухавши пояснення
представника позивача, Господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.03.2009 року між Дочірнім підприємством
«Нафком-Агро» (далі по тексту - позивач,
Зерновий склад, ДП «Нафком-Агро») та
Аграрним фондом (далі по тексту -
відповідач, Поклажодавець) укладено
Договір складського зберігання зерна
№194 (далі по тексту - Договір), за
умовами якого (п. 1.1. Договору)
Поклажодавець зобов'язується передати
на зберігання Зерновому складу зерно
пшениці (об'єкт державного цінового
регулювання), якість якого відповідає
ДСТУ 3768:2004 (далі - зерно), за заліковою
вагою в кількості, яка визначається по
фактичній кількості зерна, що надійшло
на карточку Поклажодавця і
засвідчується відповідними
складськими документами, а Зерновий
склад зобов'язується прийняти таке
зерно для зберігання на визначених цим
Договором умовах і в установлений
строк повернути його Поклажодавцеві
або особі, зазначеній ним як одержувач,
у стані, передбаченому цим Договором та
законодавством.

Під час дії Договору до нього вносилися
зміни, що стосувалися вартості
зберігання зерна, які були оформлені
Додатковими договорами: від 06.06.2009 року,
від 24.11.2009 року, 01.06.2010 року, від 10.09.2010
року.

Відповідно до п. 3.1.1. Договору, Зерновий
склад зобов'язаний прийняти від
Поклажодавця зерно фактичної якості,
але не вище обмежувальних кондицій,
забезпечити його належне зберігання у
повному обсязі та здійснити відпуск
Поклажодавцеві всієї кількості зерна,
що фактично зберігається на день
відпуску. Нестача в межах покращення
якості по вологості - не більше 0,5 %,
смітній домішці - не більше 0,2 %, а також
природних втрат в залежності від
терміну зберігання списується за
рахунок Поклажодавця.

Згідно з п. 3.1.4. Договору, Зерновий склад
зобов'язаний надати додаткові послуги
у разі одержання від Поклажодавця
письмового замовлення на такі послуги.

Відповідно до п. 3.1.9. Договору, Зерновий
склад зобов'язаний повернути зерно за
першою вимогою Поклажодавця у разі,
коли передбачений договором строк
зберігання не закінчився.

Згідно з п. 3.3.2. Договору, Поклажодавець
зобов'язаний своєчасно розрахуватися
за надані послуги з приймання,
зберігання, відвантаження, а також
надані додаткові послуги в порядку
визначеному підпунктом 3.1.4. цього
Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору,
розрахунки за надані послуги
проводяться в грошовій формі з
урахуванням податку на додану
вартість. Оплата послуг зернового
складу здійснюється Поклажодавцем за
рахунок бюджетних коштів.

Згідно з п. 4.3. Договору (із врахуванням
змін внесених Додатковим договором від
10.09.2010 року.), розмір плати (тариф) за
надання послуг: зберігання, за тону за 30
календарних днів пшениці 4 кл.
становить 17,50 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 7.1. Договору, строк
зберігання зерна - до пред'явлення
вимоги Поклажодавцем.

Згідно з п. 8.1. Договору, договір набирає
чинності з моменту його укладання і діє
до повного виконання сторонами своїх
зобов'язань у повному обсязі.

Суду не надано жодного доказу
припинення дії Договору.

На виконання даного Договору
Поклажодавець передав Зерновому
складу на зберігання зерно пшениці 4
класу урожаю 2008 року у загальній
кількості 128 094,183 тонн, що
підтверджується наступними
складськими документами:

- Складська квитанція на зерно
серії АС № 379273 за №108 від 26.03.2009р. - 65 000,00
тонн;

- Складська квитанція на зерно
серії АС № 379278 за №113 від 26.03.2009р. - 60 000,00
тонн;

- Складська квитанція на зерно
серії АС № 379302 за №142 від 23.04.2009р. - 1 000,00
тонн;

- Складська квитанція на зерно
серії АС № 379306 за №146 від 12.05.2009р. - 800,00
тонн;

- Складська квитанція на зерно
серії АС № 379307 за № 147 від 12.05.2009р. - 1 294,183
тонн.

Протягом строку дії Договору Зерновим
складом на підставі відповідних
Дозволів Поклажодавця на
переоформлення (копії дозволів
містяться в матеріалах справи)
відвантажено на адресу осіб,
зазначених останнім як одержувачів
зерно пшениці 4 класу урожаю 2008 року у
загальній кількості 105 159,522 тонн, що
підтверджується Актами
приймання-передачі та Накладними
(копії накладних та актів
приймання-передачі містяться в
матеріалах справи), а саме:

- за період з 29.07.2009р. по 14.09.2009р. ДП
«Нафком-Агро» відвантажено на адресу
ТОВ «Альфред С. Топфер Інтернешенал
(Україна)» зерно пшениці у кількості 16
163,973 тонн;

- за період з 05.10.2009р. по 29.12.2009р. ДП
«Нафком-Агро» було відвантажено на
адресу ПП «Серна» зерно пшениці у
кількості 18 343,573 тонн;

- 29.12.2009р. ДП «Нафком-Агро»
відвантажено на адресу НВП ТОВ
«Апельсин» зерно пшениці у кількості 2
248,00 тонн;

- за період з 27.04.2011р. по 01.09.2011р. ДП
«Нафком-Агро» відвантажено на адресу
ТОВ «Альфа-Омега-Інвест» зерно пшениці
у кількості 39 100,031 тонн;

- за період з 01.08.2011р. по 10.08.2011р. ДП
«Нафком-Агро» відвантажено на адресу
ЗАТ «Васильківхлібопродукт» зерно
пшениці у кількості 3 042,39 тонн;

- за період з 12.08.2011р. по 15.08.2011р. ДП
«Нафком-Агро» відвантажено на адресу
ВАТ «Білоцерківський елеватор» зерно
пшениці у кількості 1 932,95 тонн;

- за період з 12.09.2011р. по 20.09.2011р. ДП
«Нафком-Агро» відвантажено на адресу
ДП «Нафком-Агро» зерно пшениці у
кількості 24 328,605 тонн.

В позовній заяві позивачем вказано, а
відповідачем не спростовано, що станом
на дату написання цієї позовної заяви
на зерновому складі ДП «Нафком-Агро»
знаходиться на зберіганні (з
урахуванням норм природного убутку, що
був розрахований відповідно
«Постановления государственного
комитета СССР по
материально-техническому Снабжению от
7 января 1986 года № 4 «об утверждении
норм естественной убыли зерна,
продуктов его переработки, семян трав,
кормов травяных, искусственно
сушенных, и семян масличных культур при
хранении на предприятиях системы
Министерства хлебопродуктов СССР»
(надалі - постанова), а також з
урахуванням покращенням якості по
вологості на 0,5%, а також по смітній
домішці на 0,2%) належне Аграрному фонду
зерно пшениці 4 класу урожаю 2008 року у
загальній кількості 21 900,979 тонн.

В період з березня 2009 року по жовтень 2009
року позивачем надані, а відповідачем
прийняті послуги із зберігання зерна
на суму 8 631 244,18 грн., що підтверджується
наступними актами виконаних робіт:

- Акт виконаних робіт № 4 від 03.06.2009р. за
травень місяць 2009р. у сумі 340 200,00 грн.;

- Акт виконаних робіт № 1/1 від 02.07.2009р. за
березень місяць 2009р. у сумі 71 332,26 грн.;

- Акт виконаних робіт № 1/2 від 02.07.2009р. за
квітень місяць 2009р. у сумі 370 062,00 грн.;

- Акт виконаних робіт № 2 від 02.07.2009р. за
квітень місяць 2009р. у сумі 249 480,00 грн.;

- Акт виконаних робіт № 3 від 02.07.2009р. за
травень місяць 2009р. у сумі 381 880,65 грн.;

- Акт виконаних робіт № 5 від 21.07.2009р. за
червень місяць 2009р. у сумі 774 230,85 грн.;

- Акт виконаних робіт № 6 від 21.07.2009р. за
червень місяць 2009р. у сумі 682 200,00 грн.;

- Акт виконаних робіт № 7 від 18.08.2009р. за
липень місяць 2009р. у сумі 861 488,50 грн.;

- Акт виконаних робіт № 8 від 18.08.2009р. за
липень місяць 2009р. у сумі 775 620,00 грн.;

- Акт виконаних робіт № 9 від 21.09.2009р. за
серпень місяць 2009р. у сумі 686 348,50 грн.;

- Акт виконаних робіт № 10 від 21.09.2009р. за
серпень місяць 2009р. у сумі 775 620,00 грн.;

- Акт виконаних робіт № 12 від 30.11.2009р. за
вересень місяць 2009р. у сумі 750 600,00 грн.;

Акт виконаних робіт № 11 від 22.02.2010р. за
вересень місяць 2009р. у сумі 655 956,82 грн.;

- Акт виконаних робіт № 13 від 22.02.2010р. за
жовтень місяць 2009р. у сумі 651 741,40 грн.;

- Акт виконаних робіт № 14 від 22.02.2010р. за
жовтень місяць 2009р. у сумі 604 483,20 грн.

Відповідачем в повній мірі проведено
оплату за отримані послуги із
зберігання зерна за період з березня 2009
року по жовтень 2009 року в розмірі 8 631
244,18 грн., що підтверджується
банківськими виписками.

Однак, як слідує з матеріалів справи,
внаслідок порушення відповідачем
зобов'язання щодо своєчасності та
повноти внесення плати за отримані
послуги зі зберігання зерна відповідно
до умов Договору, у відповідача перед
позивачем виникла заборгованість (з
врахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог) в розмірі 45 492
871,82 грн. за період з листопада 2009 року
по жовтень 2014 року включно (далі по
тексту - спірний період).

На підтвердження позовних вимог
позивач надав суду акти виконаних
робіт за спірний період, та докази їх
надсилання відповідачу для підпису,
однак відповідач ухилявся від
підписання вказаних актів та не надав
суду жодного доказу наявності законних
причин для відмови від прийняття
послуг, на підтвердження іншого суду не
надано жодного доказу.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що Договір,
укладений між позивачем та
відповідачем за своєю правовою
природою є договором про надання
послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Згідно з ч. 1 ст. 936 ЦК України, за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 946 ЦК України,
плата за зберігання та строки її
внесення встановлюються договором
зберігання.

Статтею 24 Закону України «Про зерно та
ринок зерна в Україні» передбачено, що
зерно підлягає зберіганню у зернових
складах. Власники зерна мають право
укладати договори складського
зберігання зерна на зберігання зерна у
зернових складах з отриманням
складських документів на зерно, а також
зберігати зерно у власних
зерносховищах.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про зерно та ринок зерна в Україні»,
плата за зберігання зерна, строки її
внесення встановлюються договором
складського зберігання зерна

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що позивач взяті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
надав відповідачеві послуги зі
зберігання зерна за відповідну плату
згідно умов Договорів, а відповідач в
порушення умов Договорів не сплатив на
користь позивача плату за фактично
отримані послуги в розмірі 45 492 871,82 грн.
за період з листопада 2009 року по
жовтень 2014 року включно.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм
викладених вище, а також на те, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, розміру позовних вимог
не оспорив, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу в розмірі 45 492 871,82 грн. нормативно
та документально доведені, а тому
підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення
платежу, а тому позивач, керуючись
статтею 625 ЦК України, просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
7 855 887,51 грн. - інфляційних втрат, 2 094 959,65
грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2.
Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України від 17
грудня 2013 року №14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Індекс інфляції - це
показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України від 17
грудня 2013 року №14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача 7 855 887,51 грн. -
інфляційних втрат, 2 094 959,65 грн. - 3%
річних, нормативно та документально
доведені, а тому підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача після оплати в повному
обсязі вартості послуг із зберігання
зерна, забрати зерно пшениці 4-класу,
строк зберігання якого закінчився,
протягом 30 днів з дня пової оплати, суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 4.5. Договору,
відвантаження зерна Поклажодавцеві
здійснюється після оплати послуг за
зберігання Зернового складу у повному
обсязі.

Згідно з п. 3.2.1. Договору, Зерновий склад
має право вимагати від Поклажодавця
забрати зерно у разі закінчення строку
його зберігання.

Відповідно до ч. 3 ст. 938 ЦК України, якщо
строк зберігання речі визначений
моментом пред'явлення поклажодавцем
вимоги про її повернення, зберігач має
право зі спливом звичайного за цих
обставин строку зберігання вимагати
від поклажодавця забрати цю річ в
розумний строк.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Закону України «Про
зерно та ринок зерна в Україні», якщо
строк зберігання зерна визначено
моментом пред'явлення власником зерна
вимоги про його повернення, зерновий
склад має право зі спливом звичайного
за цих обставин строку зберігання
вимагати від власника зерна забрати це
зерно в розумний строк.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач звертався до відповідача з
вимогами про необхідність оформлення
відвантаження зерна та оплати послуг
із зберігання зерна, які залишені
відповідачем без задоволення.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм
викладених вище, а також на те, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині зобов'язання
відповідача після оплати в повному
обсязі вартості послуг із зберігання
зерна, забрати зерно пшениці 4-класу,
строк зберігання якого закінчився,
протягом 30 днів з дня пової оплати,
нормативно та документально доведені,
а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються судом на
відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України,
Господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м.
Київ, ВУЛИЦЯ ГРІНЧЕНКА, будинок 1, ) на користь Дочірнього
підприємства "Нафком-Агро" (01133, м. Київ,
БУЛЬВ.ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 15, ) 45 492 871 (сорок п'ять
мільйонів чотириста дев'яносто дві
тисячі вісімсот сімдесят одну) грн. 82
коп. - основного боргу, 7 885 887 (сім
мільйонів вісімсот вісімдесят п'ять
тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн. 51
коп. - інфляційних втрат, 2 094 959 (два
мільйони дев'яносто чотири тисячі
дев'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн. 65 коп. -
3% річних, 74 298 (сімдесят чотири тисячі
двісті дев'яносто вісім) грн. 00 коп. -
судового збору.

3. Зобов'язати Аграрний фонд (01001, м. Київ,
ВУЛИЦЯ ГРІНЧЕНКА, будинок 1, ) після оплати в повному обсязі
вартості послуг із зберігання зерна,
забрати зерно пшениці 4-класу, строк
зберігання якого закінчився, протягом
30 днів з дня пової оплати.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного
тексту рішення: 04.12.2014 року.