ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" грудня 2014 р.Справа № 916/3864/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "КАТЕРИНА";

До відповідача: Колективного
комерційного підприємства
"Монтажспецбуд"

про стягнення 1 049 611,65 грн.

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників:

Від позивача: Салагорник А.В. - на
підставі свідоцтва № 2135 від 27.12.2011

Від відповідача: Погоріла О.А.
довіреність від 10.09.2014р.

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю "КАТЕРИНА" звернулося
до господарського суду Одеської
області з позовом про стягнення з
відповідача Колективного комерційного
підприємства "Монтажспецбуд"
заборгованості 1 049 611,65 грн., яка
складається з суми основної
заборгованості 865 117,18грн., пені 80
278,11грн., інфляційні втрати 92 567,51грн.,
3% річних 11 648,85грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 24.09.2014р. порушено
провадження у справі № 916/3864/14.

У судовому засіданні 19.11.2014 року
представник позивача надав клопотання,
в якому просить суд продовжити строк
розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 06.10.2014р. клопотання
позивача про продовження строку
розгляду справи на пятнадцять днів -
задоволено. Строк розгляду справи №
916/3864/14 продовжено до 07.12.2014 р.

08.12.2014р. до господарського суду
Одеської області від відповідача
надійшов відзив, відповідач не
заперечує проти наявності боргу у сумі
1 049 611,65грн.

У судовому засіданні 08.12.2014р. після
виходу судді з нарадчої кімнати було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив:

19.08.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "КАТЕРИНА"
(Субпідрядник) та Колективним
комерційним підприємством
"Монтажспецбуд" (Генпідрядник) було
укладено Договір підряду № 10,
відповідно до умов договору
Генпідрядник доручає, а Субпідрядник
забезпечує виконання капітального
ремонту, згідно із кошторисною
документацією та умов договору по
об"єкту. Об"єкт: Дитячий садок-ясла №1
(буд.) на 140 місць у селищі Усатове на
території Нерубайської сільської ради
Біляївського району Одеської області" -
будівництво.

Пунктом 3.1. Договору №10 від 19.08.2013р.
зазначено, що договірна ціна
визначається на підставі кошторисної
документації та становить 1 500 000грн.,
в т.ч. ПДВ - 250 000грн.

Пунктами 5.1., 5.5. Договору №10 від 19.08.2013р.
встановлено, що план фінансування
будівництва складається на весь період
поточного ремонту. Оплата за виконані
роботи здійснюється на підставі
типових форм-КБ-3, КБ-2в (розрахованої за
допомогою програмного комплексу АВК-3),
підписаними представниками сторін при
умові наявності коштів на рахунку
Замовника.

Відповідно до п. 5.6. договору №10 від
19.08.2013р. приймання актів виконаних
робіт здійснюється Замовником до 25
числа звітного місяця Розрахунки за
виконані роботи з Субпідрядниками
здійснюється Генпідрядником. Для
здійснення розрахунків Субпідрядник
надає Генпідряднику акти виконаних
субпідрядником робіт.

Субпідрядник виконав взяте на себе
зобов'язання по Договору, що
підтверджується Актами приймання
виконаних робіт (№ Ф-КБ-2в), Довідками
про вартість виконаних робіт (№ Ф-КБ-3)
підсумковими відомостями ресурсів на
загальну вартість 865 117,18 грн. але
відповідач не виконав взяті на себе
зобов"язання в наслідок чого у
відповідача виникла заборгованість в
сумі 865 117,18грн.

13.02.2014р. позивачем на адресу
відповідача було направлено претензію
№ б/н, із вимогою визнати у повному
розмірі свої зобовязання перед
позивачем за договором підряду №10 від
19.08.2013р. та сплатити заборгованість у
розмірі 865 117,18грн.

Враховуючи невиконання відповідачем
взятого на себе за договором обов'язку
щодо оплати заборгованості за виконані
роботи, позивач звернувся до суду з
даною позовною заявою, згідно якої
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 1 049 611,65
грн., яка складається з суми основної
заборгованості 865 117,18грн., пені 80
278,11грн., інфляційні втрати 92 567,51грн.,
3% річних 11 648,85грн.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
дійшов висновків про задоволення
позовних вимог в повному обсязі з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 843 Цивільного кодексу
України у договорі підряду
визначається ціна роботи або способи
її визначення. Ціна роботи у договорі
підряду включає відшкодування витрат
підрядника та плату за виконану ним
роботу.

У відповідності з ч. 1 ст. 844 Цивільного
кодексу України, ціна у договорі
підряду може бути визначена у
кошторисі. Якщо робота виконується
відповідно до кошторису, складеного
підрядником, кошторис набирає чинності
та стає частиною договору підряду з
моменту підтвердження його замовником.

Згідно п.1 ст. 854 Цивільного кодексу
України, якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Згідно п.1 ст. 857 Цивільного кодексу
України, робота, виконана підрядником,
має відповідати умовам договору
підряду, а у разі їх відсутності або
неповноти -вимогам, що звичайно
ставляться до роботи відповідного
характеру.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме:
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки, зокрема, з договорів
та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Він може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного
кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін),
що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Так, судом встановлено наявність
виконання позивачем відповідачу робіт,
існування заборгованості по оплаті
виконаних робіт, у зв'язку з чим позовна
вимога позивача щодо стягнення з
відповідача вартості виконаних робіт в
сумі 865 117,18грн. є обґрунтованою та
підлягає судом задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Також, згідно ст. 625 ЦК України позивач
просить стягнути з відповідача 3%
річних від простроченої суми та індекс
інфляції.

Оскільки Відповідачем не належним
чином виконані умови Договору щодо
оплати виконаних робіт, тому він
зобов'язаний сплатити на користь
позивача три відсотки річних від
простроченої суми, розмір яких складає
11 648,85 грн. та індекс інфляції розмір
яких складає 92 567,51грн.

Отже, згідно розрахунку позивача, сума
3% річних складає 11 648,85 грн. та індекс
інфляції складає 92 567,51грн., які
підлягають стягненню.

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов`язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов`язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов`язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями в
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
зобов'язання. Водночас вимогами п.3 ч.1
ст.611 Цивільного кодексу України
передбачено, що одним із наслідків
порушення зобов'язання є сплата
неустойки (штрафу, пені), а відповідно
до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу
України, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюються
договором або актом цивільного
законодавства.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу
України встановлено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Враховуючи вищевикладене, суд
перевіривши розрахунок позивача щодо
сплати відповідачем пені за прострочку
виконання зобов'язання у розмірі 80
278,11 грн. вважає його обґрунтованим та
таким що відповідає нормам чинного
законодавства, а тому підлягає
задоволенню.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Під час
розгляду справи відповідачем не було
належним чином доведено суду та
доказано виконання своїх зобов'язань.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
як обґрунтовані, підтверджені
належними доказами та наявними
матеріалами справи.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
формою винагороди адвоката за
здійснення захисту, представництва та
надання інших видів правової допомоги
клієнту є гонорар. Порядок обчислення
гонорару (фіксований розмір, погодинна
оплата), підстави для зміни розміру
гонорару, порядок його сплати, умови
повернення тощо визначаються в
договорі про надання правової
допомоги. При встановленні розміру
гонорару враховуються складність
справи, кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи,
13.02.2014р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "КАТЕРИНА"
(Довіритель) та Салагорник Анатолієм
Володимировичем (Адвокат) було
укладено договір про надання правової
допомоги №б/н, відповідно до п.1.1 якого
адвокат приймає на себе зобовязання
надати правову допомогу в обємі та на
умовах, передбачених договором, а
Довіритель зобовязан оплатити надану
правову допомогу в обємі та на умовах
обумовлених Сторонами.

Згідно п.6.5. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
розподіл сум інших, крім судового
збору, судових витрат здійснюється за
загальними правилами частини п'ятої
статті 49 ГПК, тобто при задоволенні
позову вони покладаються на
відповідача, при відмові в позові - на
позивача, а при частковому задоволенні
позову - на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог. За
тими ж правилами здійснюється й
розподіл сум цих витрат у розгляді
господарським судом апеляційних і
касаційних скарг.

Як встановлено судом, Товариство з
обмеженою відповідальністю " КАТЕРИНА "
передало за актом приймання - передачі
простий вексель за Договором про
надання правової допомоги №б/н від
13.02.2014р. від 26.08.2014р.

У рішенні Конституційного Суду України
від 11.07.2013р. №6-рп/2013 зазначено, що до
складу судових витрат на юридичні
послуги, які підлягають відшкодуванню
юридичній особі в господарському
судочинстві, належать суми, сплачені
такою особою.

Вексель - це цінний папір, який
засвідчує безперечне зобов'язання
векселедавця сплатити, коли прийде
строк, зазначену в ньому суму
векселедержателю (власнику векселя).
Вексель є не тільки формою розрахунку,
але одним із видів комерційного
кредиту, так як сплата за векселем
відбувається не відразу, а через певний
час, протягом якого сума по векселю
знаходиться в розпорядженні
векселедавця.

Суд, при розгляді питання щодо
стягнення з відповідача витрат на
адвокатські послуги, бере до уваги те,
що особою не надано доказів сплати за
векселем серії АА 0228444 від 26.08.2014р. та не
сплачено надані юридичні послуги в
розумінні ст. 49 ГПК України, отже, суд
відмовляє у задоволенні стягнення
витрат на послуги адвоката у сумі 86 500
грн.

Судові витрати по сплаті судового
збору покласти на відповідача згідно
зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Колективного
комерційного підприємства
"Монтажспецбуд" (67832, Одеська область,
Овідіопольський район, смт.
Великодолинське, вул. Крупської, 89, , р/р 0000 в ПАТ «КБ
Надра» м. Київ, МФО 380764) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю " КАТЕРИНА " (65003, м.
Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 115,
) - 1 049 611,65 грн., яка
складається з суми основної
заборгованості 865 117,18грн., пені 80
278,11грн., інфляційні втрати 92 567,51грн., 3%
річних 11 648,85грн.; витрати по сплаті
судового збору у розмірі 20 993грн.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10-денного строку з моменту
складання повного тексту.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
10-денного строку з дня його підписання,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи Одеським апеляційним
господарським судом.

Суддя
О.Ю. Оборотова

Повне рішення складено 12 грудня 2014 р.