КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2014 р. Справа№ 925/153/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Жигадло І.Б.

від відповідача - Ганнисик О.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Канівського Комунального
підприємства теплових мереж на рішення
Господарського суду Черкаської
області від 16.09.2014 (суддя Грачов В.М.)

за позовом Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»

до Канівського Комунального
підприємства теплових мереж

про стягнення штрафних
санкцій ,-

Постанова принята 04.12.2014 в
зв`язку з оголошенням перерви в
судовому засіданні 11.11.2014 відповідно до
ст. 77 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського
суду Черкаської області з позовом до
Канівського Комунального підприємства
теплових мереж про стягнення штрафних
санкцій.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 16.09.2014 позовні
вимоги задоволені повністю. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 46237,78
грн. пені, 6900,71 грн. як 3% річних.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій вказує, що
рішення суду прийнято з порушенням
норм матеріального права, при
неповному з`ясуванні обставин, що мають
значення для справи, а тому просить
скасувати рішення Господарського суду
Черкаської області від 16.09.2014 та
прийняти нове рішення, яким в
задоволені позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Ухвалою суду від 14.10.2014 апелянту
відновлено строк на подання
апеляційної скарги, прийнято її до
провадження та призначено до розгляд у
складі суддів: головуючий Шапран В.В.,
судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Через відділ документального
забезпечення до суду надійшов відзив
на апеляційну скаргу від представника
позивача, в якому він зазначає, що
рішення суду є законним та
обґрунтованим, а тому просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду без змін.

В судові засідання представники сторін
з`явилися та надали усні пояснення по
справі.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні матеріали
справи, встановив наступне:

31.12.2010 між позивачем та відповідачем
був укладений договір № 18/11-ТЕ про
закупівлю природного газу за державні
кошти.

За умовами п. 1.1. договору постачальник
(позивач) зобов'язався поставити
покупцеві (відповідач) імпортований
природний газ, а покупець зобов'язався
прийняти і оплатити природний газ в
обсязі, зазначеному у п.1.2 цього
договору.

Відповідно до п.4.1, 4.3 договору
розрахунки проводяться шляхом
поетапної оплати у такому порядку:
перша оплата в розмірі 34 відсотки від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;
подальші платежі проводяться
плановими платежами по 33 відсотки від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу до 20 та 30 (31)
числа місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюється на
підставі акта приймання-передачі газу
до 20 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

За наявності заборгованості за цим
договором постачальник зараховує
кошти, що надійшли від покупця, як
погашення заборгованості за спожитий
газ, поставлений в минулі періоди за
цим договором, незалежно від
зазначеного в платіжному дорученні
призначення платежу.

Додатковою угодою № 4 від 31.12.2014
сторони домовились вважати договір
припиненим в частині поставки
природного газу з 01.10.2011.

На виконання умов договору позивач у
період з січня по квітень 2011 поставив
відповідачу природного газу на
загальну суму 5 210 637,91 грн., у тому числі:
у січні на суму 1 716 249,79 грн., у лютому на
суму 1 721 185,48 грн., у березні на суму 1 320
964,37 грн. та у квітні на суму 452 238,27 грн.,
що підтверджується актами
прийому-передачі природного газу від
31.01.2011, від 28.02.201, від 31.03.2011 та від
30.04.2011.

Відповідач порушив умови договору щодо
строків оплати за одержаний природний
газ, за одержаний в березні 2011
природний газ сплатив лише 1 179 764,73 грн.,
за одержаний в квітні 2011 природний газ
до 20.05.2011 оплату не провів, внаслідок
чого утворилась заборгованість в сумі
593 437,91 грн., яка була сплачена платіжним
дорученням від 07.12.2012 № 1063.

Пунктом 7.3.1 договору сторони
встановили, що у разі порушення
покупцем умов п.4.1 цього договору,
покупець зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Зважаючи на те, що відповідачем
зобов`язання за договором поставки
природного газу були виконані
несвоєчасно, з порушені встановлених
строків, позивач звернувся до
Господарського суду Черкаської
області з вимогами про стягнення пені
та 3% річних як штрафних санкцій.

Відповідач, заперечуючи проти
заявленого позову, обґрунтував це тим,
що 01.12.2012 між сторонами у справі та
Головним управління Державної
казначейської служби України у
Черкаській області, Головним
фінансовим управлінням Черкаської
обласної державної адміністрації,
Фінансовим управлінням виконавчого
комітету Канівської міської ради НАК
«Нафтогаз України» був укладений
договір про організацію
взаєморозрахунків, відповідно до умов
якого сторони домовилися про не
нарахування штрафних санкцій за
порушення виконання грошового
зобов`язання.

Господарський суд Черкаської області,
постановляючи оскаржуване рішення не
надав належної оцінки доказам, наданим
представником відповідача, а тому в
порушення норм матеріального права
неправомірно та необґрунтовано
прийшов до висновку про доведеність
підстав для задоволення позовних вимог
ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України», в зв`язку з чим рішення від
16.09.2014 року підлягає скасуванню,
виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Як зазначалося вище та не
заперечувалося представниками сторін
в судових засіданнях обох інстанцій,
31.12.2010 між позивачем та відповідачем
був укладений договір № 18/11-ТЕ про
закупівлю природного газу за державні
кошти і станом на 20.05.2011 відповідач мав
заборгованість перед позивачем за
поставлений останнім природний газ, та
яка (заборгованість) була погашена
07.12.2012, відповідно до платіжного
доручення № 1063.

01.12.2012 між позивачем, відповідачем та
Головним управління Державної
казначейської служби України у
Черкаській області, Головним
фінансовим управлінням Черкаської
обласної державної адміністрації,
Фінансовим управлінням виконавчого
комітету Канівської міської ради НАК
«Нафтогаз України» був укладений
договір про організацію
взаєморозрахунків, відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 11.06.2012 № 517, предметом якого була
організація проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до ст. 23
ЗУ «Про Державний бюджет України на 2012»
і постанови Кабінету Міністрів
України від 11.06.2012 № 517 «Про
затвердження порядку та умов надання у
2012 році субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв`язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування».

Пунктом 7 вказаного договору було
передбачено, що Канівське комунальне
підприємство теплових мереж
перераховує на рахунок позивача кошти
у розмірі 593437,91 грн., у тому числі
податок на додану вартість у розмірі
98906,32 грн. для погашення заборгованості
за спожитий природній газ згідно з
договором від 31.12.2010 № 18/11ТЕ.

Згідно пп. 2, 3 п.11 договору про
організацію взаєморозрахунків сторони
домовилися не вчиняти до проведення
взаєморозрахунків дій з погашення
заборгованості відповідно до договору;
перерахувати кошти наступній стороні,
а сторона остання - як сплату
дивідендів, нарахованих на акції за
результатами фінансово-господарської
діяльності за 2011 рік НАК «Нафтогаз
Украни», до спеціального фонду
Державного бюджету не пізніше
наступного дня після перерахування
коштів на їх рахунок.

Таким чином, сторони, уклавши вказаний
договір про організацію
взаєморозрахунків, фактично змінили
порядок і строк проведення розрахунків
за природний газ, поставлений
відповідно до договору поставки від
31.12.2010, а тому нарахування пені та 3%
річних за неналежне виконання
відповідачем умов зазначеного
договору поставки природного газу є
неправомірним та безпідставним.

Заперечення представника позивача
стосовно мотивів апеляційної скарги, а
саме те, що пеня та 3% річних
нараховувалися за період до підписання
між сторонами договору про організацію
взаєморозрахунків та здійснення
фактичної оплати боргу відповідачем
07.12.2012, не приймається колегією суддів
не уваги, зважаючи на наступне.

Згідно постанови Верховного суду
України від 09.09.2014 колегія суддів
визначила про відсутність підстав для
нарахування пені, передбаченої умовами
договору поставки та застосування
наслідків за порушення грошового
зобов'язання, передбачені ч.2 ст. 625 ЦК
України, оскільки уклавши договорі про
організацію взаєморозрахунків,
сторони тим самим змінили порядок і
строк проведення розрахунків за
природний газ, поставлений відповідно
до договору поставки природного газу.

Тобто для застосування санкцій,
передбачений умовами договору
поставки та наслідків за порушення
грошового зобов'язання , передбачені ч.2
ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата
була здійснена поза межами порядків і
строку, встановлених договором про
організацію взаєморозрахунків, який
діяв на момент розгляду справи і
відповідно до п. 16 якого сторони
засвідчили, що після виконання
договору вони не мають одна до одної
жодних претензій стосовно предмету
договору.

Враховуючи зазначене, та те, що
представником позивача не
заперечувалось та не оспорювався факт
сплати відповідачем коштів, відповідно
до вимог та в строки, визначені
договором про організацію
взаєморозрахунків, а також те, що
згідно ст.111-28 ГПК України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для задоволення позовних вимог ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України»

Відповідно до п.3 ч.1. ст. 103 ГПК України,
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має права
скасувати рішення повністю або
частково і прийняте нове рішення.

Враховуючи положення ст. 104 ГПК України,
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга Канівського
Комунального підприємства теплових
мереж підлягає задоволенню, а рішення
Господарського суду Черкаської
області від 16.09.2014 у справі № 925/153/14
підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.4 ст. 49 ГПК України,
стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Відповідно до викладеного, керуючись
ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, ч.1 ст. 104, ст. 105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Канівського
Комунального підприємства теплових
мереж - задовольнити.

Рішення Господарського суду
Черкаської області від 16.09.2014 по справі
№ 925/153/14 - скасувати. Постановити нове
рішення.

В задоволенні позовних вимог про
стягнення з Канівського Комунального
підприємства теплових мереж на користь
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» 46237,78 грн. пені, та
6900,71 грн. як 3% річних - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», , місцезнаходження: 01001, м.
Київ, вул. Б. Хмельницького, 6 на користь
Канівського комунального підприємства
теплових мереж, ідентифікаційний код
02082657, місцезнаходження: 19000, Черкаська
область, м. Канів, вул. Енергетиків, 30
судовий збір за подання апеляційної
скарги в розмірі 913,50 грн.

Видати судовий наказ. Видачу
наказу доручити Господарському суду
Черкаської області.

Матеріали справи № 925/153/14 повернути до
Господарського суду Черкаської
області.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко