ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2014 р.
Справа № 11/Б-5022/1293/2011

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів
Давид Л.Л., Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Швець
О.В.

з участю арбітражного керуючого Окряка
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Бережанському районі на ухвалу
господарського суду Тернопільської
області від 16 вересня 2014 року у справі
№11/Б-5022/1293/2011 про банкрутство
відкритого акціонерного товариства
«Бережанський склозавод» про відмову у
задоволенні заяви про визнання
поточних грошових вимог у сумі 313026,78
грн.

ВСТАНОВИВ:

Провадження у справі №11/Б-5022/1293/2011 про
банкрутство відкритого акціонерного
товариства «Бережанський склозавод»
порушене ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 10 січня 2011
року на загальних підставах,
визначених законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Постановою від 23 вересня 2011 року
господарський суд Тернопільської
області визнав банкрутом відкрите
акціонерне товариство «Бережанський
склозавод», увів ліквідаційну
процедуру, припинив повноваження
органів управління банкрута, а
ліквідатором банкрута призначив
арбітражного керуючого Окряка А.В.

У липні 2014 року Управління Пенсійного
фонду України в Бережанському районі
звернулось до господарського суду
Тернопільської області із заявою у
справі №11/Б-5022/1293/2011 про банкрутство
відкритого акціонерного товариства
«Бережанський склозавод», в якій
просило визнати поточні грошові вимоги
у загальній сумі 313026,78 грн., а саме: по
списку № 1 - 254093,91 грн.; по списку № 2 -
58932,87 грн. (т. 10, а.с. 10-25).

Як зазначено в заяві, означена сума - це
заборгованість відкритого
акціонерного товариства «Бережанський
склозавод» за червень 2014 року із
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
відповідно до пунктів "а", "б"-"з" ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» і така підтверджується
розрахунками фактичних витрат та
картками особового рахунку
страхувальника по відшкодуванню
фактичних витрат.

Господарський суд Тернопільської
області (суддя Сидорук А.М.) ухвалою від
16 вересня 2014 року відмовив у
задоволенні заяви Управління
Пенсійного фонду України в
Бережанському районі про визнання
поточних грошових вимог до відкритого
акціонерного товариства «Бережанський
склозавод» у сумі 313026,78 грн. (т. 10, а.с.
87-88).

Управління Пенсійного фонду України в
Бережанському районі звернулося з
апеляційною скаргою, просить
Львівський апеляційний господарський
суд скасувати ухвалу господарського
суду Тернопільської області від 16
вересня2014 року у справі №11/Б-5022/1293/2011 та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити вимоги Управління.
Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального права, зокрема ст. 23
закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», ст. 13 закону
України "Про пенсійне забезпечення",
п.п. 6.8., 6.9. Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України № 21-1 від 19 грудня 2003 року (із
наступними змінами і доповненнями),
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16 січня 2004 року за № 64/8663.

Про розгляд апеляційної скарги
сторонам повідомлено належним чином.

Листом від 10 листопада 2014 року
Управління Пенсійного фонду України в
Бережанському районі звернулось до
суду апеляційної інстанції з проханням
розглядати справу без участі
представника та підтвердило вимоги
апеляційної скарги.

Ліквідатор банкрута арбітражний
керуючий Окряк А.В. надав відзив,
просить у задоволенні апеляційної
скарги відмовити. Вважає, що оскаржена
ухвала законна і обґрунтована,
оскільки виходячи із правового
регулювання судової процедури
банкрутства законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній до 19 січня 2013 року),
який є спеціальним законом і має
пріоритет у застосуванні при розгляді
справ про банкрутство, Управління
Пенсійного фонду України в
Бережанському районі в порушення вимог
ст. 23 вищеназваного закону
безпідставно нарахувало стягувану
суму платежів з фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій (страхові
внески) за період після визнання
боржника банкрутом і уведення
ліквідаційної процедури.

Львівський апеляційний господарський
суд розглянув апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Бережанському районі, заслухав
пояснення ліквідатора банкрута і
вважає, що в задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити з нижченаведених
підстав.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

За змістом ст. 106 ГПК України апеляційні
скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви
Управління Пенсійного фонду України в
Бережанському районі суд першої
інстанції керувався приписами ст. 1, ч. 1
ст. 23, ч. 1 ст. 25 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника бо визнання його банкрутом"
про те, що поточні вимоги кредитора - це
неоплачені боржником вимоги, які
виникли в процедурах банкрутства, за
період після порушення господарським
судом провадження у справі про
банкрутство і до винесення постанови
про визнання боржника банкрутом,
відкриття ліквідаційної процедури і
призначення ліквідатора.

Заявлені грошові вимоги до відкритого
акціонерного товариства «Бережанський
склозавод» у сумі 313026,78 грн. - це сума
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій за червень 2014 року,
нараховані після визнання Відкритого
акціонерного товариства "Бережанський
склозавод" банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури, під час якої
не виникає будь-яких нових зобов'язань,
що можуть бути заявлені в порядку
частини першої ст. 23 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».
Відтак означені грошові вимоги не
мають характеру поточних у розумінні
статті 1 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Така правова позиція викладена у
Постановах Верховного Суду України від
08 квітня 2014 року у справі №10/Б-711 про
банкрутство державного підприємства
"Ягільницький кінний завод" та від 18
березня 2014р. у справі №6/108-09 про
банкрутство відкритого акціонерного
товариства «Охтирсільмаш», прийнятих
за наслідками розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

Львівський апеляційний господарський
суд погоджується з висновком суду
першої інстанції про відхилення
грошових вимог як таких, що нараховані
безпідставно і незаконно після
визнання відкритого акціонерного
товариства «Бережанський склозавод»
банкрутом й уведення ліквідаційної
процедури. Адже грошові вимоги у сумі
313026,78 грн. нараховані за червень 2014
року, а постанова про визнання
банкрутом відкритого акціонерного
товариства «Бережанський склозавод»
прийнята 23 вересня 2011 року.

Верховний Суд України за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах висловив правову
позицію про те, що вимоги управління
Пенсійного фонду України не мають
характеру поточних у розумінні статті 1
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", оскільки
виникли після винесення господарським
судом постанови про визнання боржника
банкрутом, відкриття ліквідаційної
процедури, під час якої не виникає
будь-яких нових зобов'язань, що можуть
бути заявлені в порядку частини першої
статті 23 Закону.

Відповідно до вимог ст. 11128
Господарського процесуального кодексу
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України. Невиконання судових
рішень Верховного Суду України тягне
за собою відповідальність, установлену
законом.

Доводи апеляційної скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Бережанському районі викладені без
урахування приписів закону, правової
позиції Верховного Суду України,
фактичних обставин справи і такі не
спростовують висновку суду першої
інстанції.

Слід зазначити й те, що суд першої
інстанції правильно керувався
положеннями закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, чинній до 19 січня 2013 року).
Адже провадження у справі про
банкрутство відкритого акціонерного
товариства «Бережанський склозавод»
порушене 10 січня 2011 року, а судова
ліквідаційна процедура уведена 23
вересня 2011 року.

Згідно з п. 1-1 Прикінцевих і перехідних
положень названого закону, Положення
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (в редакції
Закону № 4212-УІ від 22 грудня 2011 року з
наступними змінами і доповненнями,
чинній з 19 січня 2013 року), що регулюють
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Таким чином ухвала суду першої
інстанції від 16 вересня 2014 року про
відмову у визнанні грошових вимог у
сумі 313026,78 грн. постановлена з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права; висновки суду
відповідають обставинам справи і
ґрунтуються на законі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду
Тернопільської області від 16 вересня
2014 року у справі №11/Б-5022/1293/2011 про
відмову у задоволенні заяви про
визнання грошових вимог в сумі 313026,78
грн. залишити без змін, а апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України у Бережанському районі без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Гриців В.М.

суддя
Давид Л.Л.

суддя
Кордюк Г.Т.