ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2014 року Справа №
904/496/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Прокопенко А.Є.
(доповідач)

суддів: Дмитренко Г.К., Крутовських В.І.

при секретарі судового засідання:
Однорог О.В.

Представники сторін:

від позивача: Дорошенко С.О.,
представник, довіреність №1/5 від 03.03.14;

від відповідача: Герасимчук С.С.,
представник, довіреність №4/10-531 від
21.11.14;

представники третіх осіб-1-4 у судове
засідання не з'явилися, про час та місце
судового засідання повідомлені
належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Хеопс А",
м.Дніпропетровськ на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 17.09.2014р. у справі №904/496/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Хеопс А",
м.Дніпропетровськ

до Дніпропетровської міської ради,
м.Дніпропетровськ

третя особа-1, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - ОСОБА_3,
м.Дніпропетровськ

третя особа-2, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - ОСОБА_8,
м.Дніпропетровськ

третя особа-3, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - ОСОБА_5,
м.Дніпропетровськ

третя особа-4, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - ОСОБА_6,
м.Дніпропетровськ

про визнання протиправною
бездіяльність та частково недійсним
(нечинним) з моменту прийняття рішення
Дніпропетровської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Хеопс А",
м.Дніпропетровськ звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовною заявою до
Дніпропетровської міської ради,
м.Дніпропетровськ, в якій просило суд:

- визнати незаконною бездіяльність
Дніпропетровської міської ради, яка
полягає у ненаданні відповіді на лист
позивача від 17.02.2009р. №12 (вх.№11/776 від
18.02.2009р.) та у непоновленні дії договору
оренди земельної ділянки, укладеного з
позивачем 01.06.2006р.;

- визнати недійсним з дня прийняття - з
28.03.2012р. рішення Дніпропетровської
міської ради від 28.03.2012р. №70/22 "Про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою, щодо відведення земельних
ділянок по фактичному розміщенню
нерухомого майна":

- в частині втрати чинності рішення
Дніпропетровської міської ради №451/34
від 01.03.2006р. "Про передачу товариству з
обмеженою відповідальністю "Хеопс А"
земельної ділянки по вулиці Ливарній у
районі будинків №№1,3 (Жовтневий район)
в оренду для проектування та
будівництва житлового комплексу" та
договору оренди земельної ділянки
(кадастровий номер :03:336:0037) від
01.06.06р., посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
за реєстровим №4526 (державна реєстрація
від 19.07.06р. №76)";

- в частині припинення права товариства
з обмеженою відповідальністю "Хеопс А"
на землю;

- в частині надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибні ділянки) громадянам ОСОБА_3,
ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у
м.Дніпропетровську.

Ухвалою господарського суду від
27.03.2014р. до участі у справі залучено
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - - ОСОБА_3,
м.Дніпропетровськ, ОСОБА_10,
м.Дніпропетровськ, ОСОБА_5,
м.Дніпропетровськ, ОСОБА_6 (т.1, а.с.114-116).

09.07.2014р. позивач подав до
господарського суду заяву про зміну
підстав позову (додатково до підстав,
викладених у первісній редакції
позову) (т.2 а.с.11-13).

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 17.09.2014р.
у справі №904/496/14 (головуючий суддя
Первушин Ю.Ю., судді: Юзіков С.Г.,
Мартинюк С.В.) в задоволенні позову
відмовлено з посиланням на те, що суд не
вбачає порушеного права, яке підлягає
захисту в обраний позивачем спосіб.

Не погодившись з рішенням
господарського суду, товариство з
обмеженою відповідальністю "Хеопс А",
звернулось до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 17.09.2014р.
по справі №904/496/14 і повністю
задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, скаржник зазначає наступне.

Судом залишено поза увагою, що надання
відповідачем своїм рішенням №70/22
дозволу фізичним особам розробляти
проект землеустрою спірної земельної
ділянки для обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибні ділянки) не
відповідає вимогам Генерального плану
розвитку міста Дніпропетровська і
надано цей дозвіл з порушенням вимог
ст.39 Земельного кодексу України.

Прийняття рішень про визнання
припиненими прав на землю не входить до
компетенції органів місцевого
самоврядування, оскільки таке
повноваження не передбачене жодним
положенням чинного законодавства,
зокрема ст.ст.26,31,33 Закону України «Про
місцеве самоврядування». Судом не
застосовано у спірних правовідносинах
положення ч.2 ст.19 Конституції України,
відповідно до якої органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідач, в порушення вимог статті 33
Закону України «Про оренду землі», не
вжив жодних зустрічних активних дій і
заходів щодо розгляду листа позивача
від 17.02.2009р. №12 (вх.№11/776 від 18.02.2009р.) і
щодо поновлення договору оренди з
позивачем.

Скаржник наголошує, що протиправна
бездіяльність відповідача полягає у
ненаданні відповіді на лист позивача
від 17.02.2009р. №12 (вх.№11/776 від 18.02.2009р.) та у
непоновленні дії договору оренди
земельної ділянки, укладеного з
позивачем 01.06.2006р., за відсутності
письмових заперечень щодо подальшого
використання позивачем земельної
ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач просить залишити рішення
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення (а.с.167-172).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду, дослідивши та
проаналізувавши матеріали справи,
вислухав пояснення присутніх у судових
засіданнях представників позивача та
відповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення
підлягає залишенню без змін виходячи з
наступного.

Господарським судом встановлено, що
01.03.2006р. рішенням Дніпропетровської
міської ради №451/34 "Про передачу
товариству з обмеженою
відповідальністю "Хеопс А" земельної
ділянки по вул.Ливарній у районі
будинків №№1,3 (Жовтневий район) в
оренду для проектування та будівництва
житлового комплексу" затверджено
проект відведення земельної ділянки
площею 0,4111 га (кадастровий номер
:03:336:0037), розроблений ТОВ
"Науково-виробнича фірма ГЕОКАД", і
передано її в оренду строком на три
роки товариству з обмеженою
відповідальністю "Хеопс А" для
проектування та будівництва житлового
комплексу по вул. Ливарній у районі
будинків №1,3, код цільового
використання землі (УКЦВЗ) 1.9 (житлові
кооперативи) за рахунок земель, не
переданих у власність або
користування. Визначено орендну плату
за користування цією земельною
ділянкою у розмірі земельного податку,
збільшеного на коефіцієнт 1,3.

01.06.2006р. на виконання вищевказаного
рішення між Дніпропетровською міською
радою (орендодавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Хеопс А"
(орендар) було укладено договір оренди
землі, відповідно до п.1.1 якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
земельну ділянку, яка знаходиться за
адресою: по вул.Ливарній у районі
будинків №№1,3 (Жовтневий район) і
зареєстрована в Державному реєстрі
земель за кадастровим номером
:03:336:0037.

Пунктом 3.1. договору сторони визначили,
що договір укладено на 3 роки.

Згідно пунктів 3.2, 3.3, 3.4 договору після
закінчення строку, на який було
укладено договір оренди землі, орендар,
який належно виконував обов'язки
відповідно до умов договору, має за
інших рівних умов переважне право на
поновлення договору. Орендар повинен
не пізніше ніж за 30 днів до закінчення
строку дії договору повідомити
письмово орендодавця про намір
продовжити його дію. Укладення
договору оренди земельної ділянки на
новий строк здійснюється виключно на
підставі рішення міської ради про
передачу земельної ділянки в оренду
шляхом його переукладення та державної
реєстрації у встановленому порядку.

Річна орендна плата за земельну
ділянку встановлюється у грошовій
формі (у гривнях) у розмірі земельного
податку, збільшеного на коефіцієнт 1,3
(п.4.1 договору).

Дія договору припиняється у разі:
закінчення строку, на який його було
укладено; придбання орендарем
земельної ділянки у власність; викупу
земельної ділянки з мотивів суспільної
необхідності в порядку, встановленому
законом; ліквідації юридичної особи
(п.12.3 договору).

Відповідно до п.12.5 договору дія
договору припиняється шляхом його
розірвання за взаємною згодою сторін,
за рішенням суду на вимогу однієї із
сторін унаслідок невиконання другою
стороною обов'язків, передбачених
договором, та внаслідок випадкового
знищення, пошкодження орендованої
земельної ділянки, яке істотно
перешкоджає її використанню, а також з
інших підстав, визначених законом.

Цей договір набирає чинності після
підписання сторонами та його державної
реєстрації (п.14.1 договору).

Державним реєстратором Бут В.В.
здійснено відповідний запис від
19.07.2006р. під номером :03:336:0037 (т.1,
а.с.22).

За актом приймання-передачі земельної
ділянки (т.1, а.с.23) орендодавець передав
орендарю в оренду земельну ділянку за
кадастровим номером :03:336:0037, яка
знаходиться за адресою:
м.Дніпропетровськ, Жовтневий район, по
вул.Ливарній у районі будинків №№1,3.

17.02.2009р. позивач звернувся з листом №12
до голови Дніпропетровської міської
ради з проханням про продовження
строку дії договору оренди землі від
01.06.2006р. (т.1, а.с.24).

У подальшому, рішенням
Дніпропетровської міської ради від
28.03.2012р. №70/22 "Про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок по
фактичному розміщенню нерухомого
майна" (т.1, а.с.25,26), вирішено надати
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок для обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибні ділянки) громадянам
у м.Дніпропетровську згідно з додатком
(т.1, а.с.27), а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_5,
ОСОБА_6.

Пунктом 5 рішення Дніпропетровської
міської ради №70/22 від 28.03.2012р. рішення
міської ради від 01.03.2006р. №451/34 „Про
передачу товариству з обмеженою
відповідальністю „ХЕОПС А" земельної
ділянки по вул.Ливарній у районі
будинків №№1,3 (Жовтневий район) в
оренду для проектування та будівництва
житлового комплексу" визнано таким, що
втратило чинність, а право ТОВ „Хеопс
А" на землю - таким, що припинилось.

Позивач зазначив, що незаконна
бездіяльність відповідача полягає у
ненаданні відповіді на лист позивача
від 17.02.2009р. №12 (вх.№11/776 від 18.02.2009р.) та у
непоновленні дії договору оренди
земельної ділянки, укладеного з
позивачем 01.06.2006р., за відсутності
письмових заперечень щодо подальшого
використання позивачем земельної
ділянки, у зв'язку з чим просив
господарський суд визнати незаконною
бездіяльність Дніпропетровської
міської ради та частково недійсним
рішення Дніпропетровської міської
ради від 28.03.2013р. №70/22.

Враховуючи предмет спору по даній
справі судова колегія погоджується з
висновком господарського суду про те,
що даний спір підвідомчий
господарському суду.

У п.п.1,2 роз'яснення президії Вищого
арбітражного суду України від 26.01.2000р.
№02-5/35 (із змінами та доповненнями)
визначено, що акт державного чи іншого
органу - це юридична форма рішень цих
органів, тобто офіційний письмовий
документ, який породжує певні правові
наслідки, спрямований на регулювання
тих чи інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі. Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не
встановлено, у господарського суду
немає правових підстав для задоволення
позову.

Недодержання вимог правових норм, які
регулюють порядок прийняття акта, в
тому числі, стосовно його форми,
строків прийняття тощо, може бути
підставою для визнання такого акта
недійсним лише у тому разі, коли
відповідне порушення спричинило
прийняття неправильного акта. Якщо ж
акт в цілому узгоджується з вимогами
чинного законодавства і прийнятий
відповідно до обставин, що склалися,
тобто є вірним по суті, то окремі
порушення встановленої процедури
прийняття акта не можуть бути
підставою для визнання його недійсним,
якщо інше не передбачено
законодавством.

Відповідно до пункту 1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.05.2011р. №6 "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" питання про те, чи підвідомча
господарському суду справа у спорі, що
виник із земельних правовідносин,
повинно вирішуватись залежно від того,
який характер мають спірні
правовідносини, тобто чи є вони
приватноправовими чи
публічно-правовими, та чи відповідає
склад сторін у справі статті 1
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК). З цією метою
господарським судам слід аналізувати
предмет позову, підстави позову і зміст
позовних вимог.

Господарським судам підвідомчі лише
справи у спорах, що виникають із
земельних відносин приватноправового
характеру, тобто з відносин,
врегульованих нормами цивільного або
господарського права і пов'язаних із
здійсненням сторонами цивільних або
інших майнових прав на земельні
ділянки на засадах рівності.

У вирішенні питання про те, чи мають
земельні відносини приватноправовий
характер, слід враховувати таке.

Виходячи з положень статей 13, 14
Конституції України, статей 177, 181, 324,
глави 30 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), статті 148
Господарського кодексу України (далі -
ГК України), земля та земельні ділянки є
об'єктами цивільних прав, а держава та
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах з метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок.

З положень статей 13, 14, 140, 142, 143
Конституції України, статей 11, 16, 167, 169,
374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК
України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128
Земельного кодексу України (далі - ЗК
України) випливає, що органи виконавчої
влади або органи місцевого
самоврядування у правовідносинах щодо
розпорядження земельними ділянками
державної та комунальної власності
(наданні земельних ділянок громадянам
та юридичним особам у власність або в
користування, відчуженні земельних
ділянок державної або комунальної
власності, укладенні, зміні, розірванні
договорів купівлі-продажу, ренти,
оренди земельної ділянки та інших
договорів щодо земельних ділянок,
встановленні сервітуту, суперфіцію,
емфітевзису, в тому числі прийнятті
державними органами та органами
місцевого самоврядування відповідних
рішень) діють як органи, через які
держава або територіальна громада
реалізують повноваження власника
земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження,
державні органи або органи місцевого
самоврядування вступають з юридичними
та фізичними особами у цивільні та
господарські правовідносини. Отже, у
таких відносинах держава або
територіальні громади є рівними
учасниками земельних відносин з іншими
юридичними та фізичними особами, у тому
числі з суб'єктами підприємницької
діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю
державних органів та органів місцевого
самоврядування, що виникають з
правовідносин, у яких державні органи
та органи місцевого самоврядування
реалізують повноваження власника
землі, а також в інших спорах, які
виникають із земельних відносин
приватноправового характеру, за
відповідності складу сторін спору
статті 1 ГПК України підвідомчі
господарським судам.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 30.10.2013р.
по справі №904/5521/13 за позовом прокурора
Жовтневого району м.Дніпропетровська в
інтересах держави в особі
Дніпропетровської міської ради до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Хеопс А" останнє було
зобов'язано повернути тимчасово
зайняту земельну ділянку за
кадастровим номером :03:336:0037,
площею 0,4111 га, вартість якої відповідно
до нормативно-грошової оцінки
становить 2271609,10 грн., що розташована за
адресою: вул.Ливарна в районі будинків
№№1,3 у м. Дніпропетровську, державі в
особі Дніпропетровської міської ради
(49000, м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 75,
) за відповідним актом
приймання-передачі.

Господарським судом при розгляді
справи №904/5521/13 встановлено, що рішення
міської ради про передачу земельної
ділянки в оренду шляхом переукладання
з товариством з обмеженою
відповідальністю «Хеопс А» договору
оренди від 01.06.2006р. не прийнято, договір
на наступний термін не переукладено, в
зв'язку з чим останній є припиненим із
закінченням строку, на який його було
укладено (т.1, а.с.178-182).

Зазначене рішення господарського суду
залишено без змін постановами
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 05.12.2013р. та
Вищого господарського суду України від
11.02.2014р. (т.1, а.с.183-187, 216-218).

Відповідно до частини 3 статті 35
Господарського процесуального кодексу
України обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Таким чином, на час звернення з даним
позовом - 28.01.2014р. товариство з
обмеженою відповідальністю "Хеопс А"
втратило право користування земельною
ділянкою, тобто позивач не є
користувачем земельної ділянки,
відносно якої Дніпропетровською
міською радою було прийнято рішення
від 28.03.2012р. №70/22 "Про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою, щодо
відведення земельних ділянок по
фактичному розміщенню нерухомого
майна".

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою.

Згідно ст.125 Земельного кодексу України
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Частинами 1,2 статті 93 Земельного
кодексу України встановлено, що право
оренди земельної ділянки - це засноване
на договорі строкове платне володіння
і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Земельні ділянки можуть передаватися в
оренду громадянам та юридичним особам
України, іноземцям і особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним об'єднанням і
організаціям, а також іноземним
державам.

Порядок надання земельних ділянок
державної та комунальної власності у
користування встановлюється ст.123
Земельного кодексу України.

Частиною 2 статті 123 Земельного кодексу
України передбачено, що особа,
зацікавлена в одержанні у користування
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності за проектом
землеустрою щодо її відведення,
звертається з клопотанням про надання
дозволу на його розробку до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
які відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу,
передають у власність або користування
такі земельні ділянки.

Позивач звернувся до міського голови
м.Дніпропетровська І.І.Куліченка з
клопотанням №2/237 від 04.03.2014р. (т.2, а.с.18-19)
про надання розпорядження відповідним
службам щодо надання дозволу ТОВ "Хеопс
А" на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
площею 0, 4111 га, за адресою: по
вул.Ливарній в районі буд.№№1,3 у
м.Дніпропетровську для проектування та
будівництва багатофункціонального
житлового комплексу.

Спірне рішення було прийнято 28.03.2012р.,
тобто до звернення позивача.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Статтями 15,16 Цивільного кодексу
України унормовано, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Враховуючи викладене та встановлені
вище обставини, судова колегія
погоджується з висновком
господарського суду про відсутність у
позивача порушеного права, яке
підлягає захисту в обраний позивачем
спосіб, що є підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог.

Отже, висновки господарського суду
відповідають матеріалам і обставинам
справи, а доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, не спростовують
таких висновків.

Враховуючи вищевикладене, підстави для
скасування рішення господарського
суду, які передбачені статтею 104
Господарського процесуального кодексу
України, відсутні.

Судовий збір за перегляд справи по
апеляційній скарзі покладається на
скаржника відповідно до приписів
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49, 101-103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Хеопс А",
м.Дніпропетровськ залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 17.09.2014р.
у справі №904/496/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписаний
01.12.2014р.

Головуючий суддя
А.Є. Прокопенко

Суддя
Г.К.Дмитренко

Суддя
В.І.Крутовських