ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2014 р.Справа № 922/2970/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання
Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агроспецінвест", м.
Київ до відповідача 1. Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фавіст", м.
Харків , відповідача 2.
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Жовтневе",
с.Єлизаветівка простягнення коштівза
участю представників сторін:

від позивача: Андрєєва Н.С. (дов. б/н від
03.09.2014 року); Мірошник Р.С. (дов. б/н від
20.01.2014 року);

від 1-го відповідача: не з'явився;

від 2-го відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агроспецінвест"
(позивач) звернулося до господарського
суду Харківської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Фавіст" (1-й
відповідач) та Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Жовтневе" (2-й
відповідач) про стягнення солідарно
303101,52грн. суми основного боргу, 37281,49грн.
інфляційного збільшення, 139463,89грн.
збільшення суми основного боргу з
урахуванням курсової різниці, 105254,12грн.
відсотків за користування чужими
грошовими коштами, 33038,07грн. неустойки
та 181860,91грн. збитків. Витрати по сплаті
судового збору позивач просить
покласти на відповідачів солідарно.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням 2-м відповідачем своїх
зобов'язань за договором
купівлі-продажу № АВ-13/106 від 20.02.2013 року
та 1-м відповідачем за договором поруки
№ 10/06 від 10.06.2013 року у частині їх
повного та своєчасного виконання.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від18.07.2014 року
порушено провадження у справі № 922/2970/14
та призначено до розгляду у судовому
засіданні на 06.08.2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 06.08.2014 року
матеріали справи №922/2970/14 за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Агроспецінвест" до
відповідача 1: товариства з обмеженою
відповідальністю "Фавіст", відповідача
2: сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Жовтневе"
про стягнення коштів передано за
встановленою територіальною
підсудністю до господарського суду
Донецької області.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 11.09.2014 року
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агроспецінвест" задоволено. Справу
передано на розгляд до господарського
суду Харківської області.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду про виправлення
описки від 26.09.2014 року внесено
виправлення до передостаннього абзацу
мотивувальної частини та пункту 2
резолютивної частини постанови
Харківського апеляційного
господарського суду від 11.09.2014 року у
справі №922/2970/14, у частині зазначення
дати ухвали господарського суду
Харківської області та номеру справи,
а саме: у передостанньому абзаці
мотивувальної частини замість "ухвали
господарського суду Харківської
області від 28.11.13р. у справі № 917/2010/13"
вважати вірним: "ухвали господарського
суду Харківської області від 06.08.14 у
справі № 922/2970/14". У пункті 2
резолютивної частини замість "Ухвалу
господарського суду Харківської
області від 28.11.13р. у справі № 917/2010/13
скасувати.", вважати вірним: "Ухвалу
господарського суду Харківської
області від 06.08.14 у справі № 922/2970/14
скасувати."

У межах строків передбачених статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи неодноразово
відкладався.

17.11.2014р. за вх. № 40742 через канцелярію
суду від позивача надійшла уточнена
позовна заява, в якій позивач просить
суд стягнути солідарно з ТОВ "Фавіст" та
СТОВ "Жовтневе" 303101,52грн. основного
боргу, 51527,25грн. інфляційного
збільшення заборгованості, 182232,81грн.
збільшення суми основного боргу з
урахуванням курсової різниці, 943270,12грн.
відсотків за користування чужими
грошовими коштами, 19868,30грн. неустойки
та сплачений судовий збір.

У судовому засіданні 24.11.2014р. позивач
надав додаткові пояснення до уточненої
позовної заяви № 13/11 від 13.11.2014р. (вх. №
41653) в яких зазначив, що нараховані ним
відсотки за користування чужими
грошовими коштами в розмірі 943270,12 грн.
складається з суми, що була розрахована
за 30 днів прострочення (з 01.11.13 по 30.11.13; 30
дн. х 0,1 %х 303 101,52 грн. = 9093,04 грн.), з суми,
що була розрахована за 60 днів
прострочення (з 01.12.13 по 29.01.14; 60 дн. х 0,5%х
303 101,52 грн. = 90930,45 грн.); решта суми
943270,12грн. (943270,12грн. - 9093,04грн. - 90930,45грн. =
843246,63грн.) відноситься до третього
періоду прострочення (з 30.01.14 по 26.10.14). У
зв'язку з тим, що у 2-го відповідача
тяжке фінансове становище, позивач
просить стягнути суму процентів за
користування чужими грошовими коштами
частково у розмірі 943270,12грн. Крім того,
в своїх письмових поясненнях позивач
зазначив, що у зв'язку з тим, що
офіційний курс долара США менше (нижче)
за курс банку Продавця (АТ "УКРСИББАНК"),
2-й відповідач зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням курсової
різниці за курсом, встановленим АТ
"УКРСИББАНК" на день складання
Уточненої позовної заяви (26.10.2014), а саме
- за курсом 13,05 гривень за 1 долар США, на
загальну суму 182232,81грн. Також,
позивачем надані додаткові пояснення
до Уточненої позовної заяви № 13/11 від
13.11.2014р. (вх. № 41888 від 24.11.2014р.), в яких він
уточнив свій розрахунок заявлених до
стягнення відсотків за користування
чужими грошовими коштами в частині
суми та періоду нарахування.
Відповідно до цього розрахунку сума
процентів за користування чужими
грошовими коштами складає 936583,68грн., а
саме: з 01.11.2013 по 30.11.2013 (30 днів; 30дн. х 0,1% х
303101,52 = 9093,04грн.); з 01.12.2013 по 29.01.2014 (60днів;
60дн. х 0,5% х 303101,52 = 90930,45грн.); з 30.01.2014 по
01.05.2014 (92 дні; 92дн. х 3% х 303101,52 = 836560,19грн).

Загальний розрахунок суми
заборгованості, згідно цих пояснень,
складає 1493313,56грн., а саме:

- 303101,52 грн. основного боргу;

- 51527,25 грн. інфляційне збільшення
заборгованості за період з 01.11.2013 року
по 26.10.2014 року ;

- 182232,81грн. збільшення суми основного
боргу з урахуванням курсової різниці;

- 936583,68 грн. відсотків за користування
чужими грошовими коштами за період з
01.11.2013 року по 01.05.2014 року;

- 19868,30 грн. неустойки.

У відповідності до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Оскільки подана позивачем заява не
суперечить вимогам ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, не порушує чиїх-небудь прав та
охоронюваних законом інтересів, суд
розцінює її як заяву про збільшення
розміру позовних вимог в частині
нарахування інфляційних, збільшення
суми основного боргу з урахуванням
курсової різниці, збільшення
заборгованості за користування чужими
грошовими коштами, зменшення
нарахування неустойки, приймає до
розгляду та подальший розгляд ведеться
з її урахуванням.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлений позов з
урахуванням поданої заяви про
зменшення та зменшення розміру
позовних вимог, просить суд його
задовольнити.

Представник 1-го відповідача у
призначене судове засідання не
з'явився, відзиву на позов та
витребуваних судом документів не
надав. Про дату, час та місце розгляду
справи 1-го відповідача було
повідомлено належним чином, про що
свідчить відмітка про направлення
ухвали про порушення провадження у
справі та відкладення її розгляду за
адресою, вказаною у позовній заяві та
Витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с. 165 1 том).

2-й відповідач правом на участь
представника у судовому засіданні не
скористався, причину неявки не
повідомив, відзиву на позов та
витребуваних судом документів не
надав. Про дату, час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про що свідчить відмітка про
направлення ухвали про порушення
провадження у справі та відкладення її
розгляду за адресою, вказаною у
позовній заяві та Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с. 170 1 том),
а також відповідні повідомлення про
вручення поштового відправлення, які
містяться в матеріалах справи.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини 1
статті 64 та статті 87 Господарського
процесуального кодексу України.

В разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом
(пп.3.9.1. п.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011).

Таким чином, оскільки неможливість
присутності у судовому засіданні
представників відповідачів
документально підтверджена не була.
Господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, то
надані позивачем матеріали справи та
оригінали документів дозволяють
розглянути справу по суті спору, суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності представників
відповідачів за наявними в справі
матеріалами відповідно до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Згідно із статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 24.11.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані докази, заслухавши
пояснення представника позивача, суд
встановив наступне.

20.02.2013р. між позивачем (Продавець) та 2-м
відповідачем (Покупець) було укладено
Договір купівлі-продажу № АВ-13/106
(надалі - Договір).

За умовами укладеного Договору позивач
зобов'язався передавати у власність
2-го відповідача погодженими партіями
товар, а 2-й відповідач, у свою чергу,
взяв на себе зобов'язання приймати
товар та сплачувати за нього визначену
грошову суму (ціну товару) (п. 1.1.
Договору).

На виконання умов Договору та взятих на
себе зобов'язань позивач передав
відповідачу товар на загальну суму
378876,90 грн., що належним чином
підтверджується наявною в матеріалах
справи видатковою накладною № РН-0000109
від 24.04.2013р., а також Специфікацією № 1
до Договору, які підписані обома
сторонами (а.с. 21-22).

У п.п. "а" п. 4.1. Договору передбачено, що у
разі, якщо сторони або їх представники
підписали специфікацію, в якій
міститься графік оплати товару, то
Покупець сплачує Продавцеві товар у
відповідності із зазначеним графіком.

Згідно з п.п. "г" п. 4.1. Договору у разі,
якщо поставка конкретної партії товару
не узгоджена сторонами у відповідній
специфікації (здійснюється без
специфікації), то Покупець сплачує
Продавцеві товар за видатковою
накладною протягом п'яти календарних
днів з дати прийняття товару.

У Специфікації № 1 до Договору,
відповідно до якої позивачем було
передано товар за видатковою накладною
№ РН-0000109 від 24.04.2013р., сторони узгодили
наступний графік оплати товару:

- до 10.03.2013 - 20% від загальної ціни товару,
а саме 75775,38грн.;

- до 01.11.2013 - 80% від загальної ціни товару,
а саме 303101,52грн.

Відповідач-2 частково оплатив товар за
видатковою накладною № РН-0000109 від
24.04.2013р. у розмірі - 75775,38 грн. що
підтверджується наявною у матеріалах
справи копією виписки банку (а.с. 24).

Таким чином, заборгованість
відповідача-2 перед позивачем за товар
становить суму у розмірі - 303101,52 грн.

10.06.2013р. між позивачем та товариством з
обмеженою відповідальністю "Фавіст"
(1-й відповідач) був укладений Договір
поруки № 10/06 від 10.06.2013р. (надалі -
Договір поруки).

Згідно із Договором поруки 1-й
відповідач поручився перед позивачем
за виконання Сільськогосподарським
товариством з обмеженою
відповідальністю "Жовтневе" всіх
грошових зобов'язань, які виникли або
виникнуть у майбутньому за Договором
купівлі-продажу № АВ-13/106 від 20.02.2013р.

Відповідно до п. 1.2 і п. 1.3 Договору
поруки, Поручитель відповідає перед
Кредитором за невиконання або
неналежне виконання Боржником
зобов'язань за Договором
купівлі-продажу, які забезпечуються
Поручителем в повному обсязі (основний
борг з урахуванням індексу інфляції,
відсотки за користування чужими
грошовими коштами, збитки, неустойка,
валютні зміни ціни товару).

За таких підстав позивач просить суд
стягнути заборгованість за Договором
купівлі-продажу № АВ-13/106 від 20.02.2013р. в
розмірі 1493313,56грн. (в тому числі:
303101,52грн. основного боргу, 51527,25грн.
інфляційного збільшення
заборгованості, 182232,81грн. збільшення
суми основного боргу з урахуванням
курсової різниці, 936583,68грн. відсотків
за користування чужими грошовими
коштами та 19868,30грн. неустойки) із обох
відповідачів солідарно.

Відповідач-2 суму заборгованості за
поставлений товар не сплатив, що є
причиною виникнення спору.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Зокрема, підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до статтями 627, 628, 629
Цивільного кодексу України сторони є
вільними в укладенні договору, зміст
договору складається з умов, які
визначаються на розсуд та за
погодженням сторін, та умов, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, договір
укладений (підписаний сторонами) є
обов'язковим для виконання кожної із
сторін.

Перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується (див. постанову Вищого
господарського суду України від 28.02.2012
№ 5002-8/481-2011).

Як вбачається зі змісту
вищезазначеного договору, останній по
своїй правовій природі є договором
поставки, і на підставі статті 712
Цивільного кодексу України до нього
застосовуються загальні положення про
купівлю - продаж.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

У відповідності до статті 193
Господарського кодексу України суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до статті 509 Цивільного
Кодексу України, статті 173
Господарського кодексу України, в силу
господарського зобов'язання, яке
виникає між суб'єктом господарювання
та іншим учасником (учасниками)
відносин у сфері господарювання, один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до статті 525 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(стаття 530 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
сплатити товар після його прийняття,
якщо договором або актом цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Пунктом 2.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 року, зазначено, що якщо стороною
(або іншим учасником судового процесу)
у вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вказані обставини, суд
дійшов висновку, що 2-й відповідач
порушив умови укладеного з позивачем
Договору та вимоги ст. 526 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Доказів здійснення оплати за спірною
господарською операцією відповідач 2
суду не надав та не спростував
відсутність заборгованості за
договором № АВ-13/106 від 20.02.2013р. на суму
303101,52грн.

Враховуючи несплату відповідачем
боргу, суд приходить до висновку про те
що, позовні вимоги про стягнення суми
основного боргу у розмірі - 303101,52грн. є
обґрунтованими, правомірними,
доведеними матеріалами справи, не
спростованими відповідачем та такими,
що підлягають задоволенню.

Позивачем відповідачам нараховано
182232,81грн. - збільшення боргу з
урахуванням курсової різниці.

Пунктом 4.7. Договору передбачено, що
ціна товару встановлюється сторонами у
гривнях. Крім цього, сторони визначають
доларовий еквівалент ціни товару. Ціна
(вартість) товару, який підлягає оплаті
Покупцем, визначається сторонами на
день оплати товару шляхом множення
доларового еквівалента узгодженої
сторонами ціни товару, яку не сплачено,
на офіційний курс гривні до долара США,
встановлений НБУ на день фактичної
оплати Покупцем ціни товару. Сторони
також вирішили, що якщо офіційний курс
гривні до долара США, встановлений НБУ
на день фактичної оплати Покупцем ціни
товару менше (нижче), ніж курс гривні до
долара США, визначений на 14 годин 00
хвилин за київським часом банком
Продавця, зазначеним в цьому Договорі
(в реквізитах сторін), то Покупець для
визначення суми оплати за товар (ціни
товару) помножує доларовий еквівалент
узгодженої сторонами ціни товару, який
не сплачено, на курс гривні до долара
США, встановлений банком Продавця на
день фактичної оплати Покупцем ціни
товару, а саме на 14 годин 00 хвилин за
київським часом. Якщо офіційний курс
гривні до долара США, встановлений на
день фактичної оплати Покупцем ціни
товару або курс гривні до долара США,
визначений на 14 годин 00 хвилин за
київським часом банком Продавця,
більше (вище) курсу, який був
встановлений на день узгодження
сторонами ціни (вартості) конкретної
партії товару, що підлягає оплаті, то
ціна (вартість) товару змінюється
автоматично без будь-яких додаткових
узгоджень.

У Специфікації № 1 до Договору
купівлі-продажу зазначено, що
доларовий еквівалент ціни товару
становить 46487,96 доларів США, курс
купівлі долара банком Продавця на 10 г. 00
хв. 20.02.2013р. (дата підписання
Специфікації № 1) склав 8,15 грн. за 1
долар США.

Крім того, позивачем надано наказ
«Укрсиббанку» про курс купівлі продажу
валют в касах банку станом на 24.10.2014
року, що становить курс продажу - 13,05
грн.

Враховуючи умови укладеного між
сторонами Договору, а саме п. 4.7., суд
приходить до висновку що 2-й відповідач
зобов'язаний сплатити позивачу суму
боргу з урахуванням курсової різниці,
тому вимоги позивача про стягнення з
2-го відповідача 182232,81грн. - збільшення
боргу з урахуванням курсової різниці є
обґрунтованими, правомірними,
доведеними матеріалами справи, не
спростованими відповідачем та такими,
що підлягають задоволенню.

За невиконання грошового зобов'язання
позивачем на суму основного боргу
нараховані інфляційні в розмірі
51527,25грн. за період з 01.11.2013 року по 26.10.2014
року.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок позивача,
перевіривши період нарахування
останнім вказаної суми інфляційних
дійшов висновку про те, що відповідний
розрахунок є вірним, та відповідає
нормам чинного законодавства, а тому
вимога позивача про стягнення з 2-го
відповідача 51527,25грн. інфляційних за
період з 01.11.2013р. по 26.10.2014р. є
обґрунтованою та підлягає задоволенню
у повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення
неустойки в розмірі 19868,30грн. за період
з 01.11.2013р. по 30.04.2014р., суд зазначає
наступне.

Згідно до п. 8.4.1. Договору за
невиконання або неналежне виконання
обов'язку з оплати поставленого товару,
Покупець сплачує Продавцю неустойку,
понад збитків, у розмірі 0,5% від
загальної ціни товару за кожен день,
незалежно від провини.

Згідно зі статтями 230, 231 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються у
розмірі, передбаченому договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

За змістом статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, яке боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Таким чином суд приходить до висновку,
що передбачена п.8.4.1. Договору
неустойка за своєю правовою природою є
пенею, на яку розповсюджуються вимоги
Закону України „Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

За приписом статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок неустойки суд дійшов
висновку, що він не суперечить вимогам
Закону України „Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань". За таких підстав позовні
вимоги в частині стягнення 19868,30грн.
неустойки за період з 01.11.2013р. по 30.04.2014р.
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 936583,68грн. відсотків за
користування чужими грошовими коштами,
суд зазначає наступне.

За умовами п. 4.4. Договору Продавець має
право вимагати від Покупця понад
неустойки і збитків, сплатити відсотки
за користування чужими грошовими
коштами у розмірі від 0,1% до 3% від
несплаченої суми в залежності від
кількості днів прострочки.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

В п. 2.7. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зазначено, що
застосування пені не виключає
одночасного нарахування процентів за
користування чужими грошовими коштами
(стаття 536 ЦК України), оскільки
стягнення відповідних процентів не є
ні видом забезпечення виконання
зобов'язань, ані штрафною санкцією.

За таких підстав суд визнає вимоги
позивача в частині стягнення з 2-го
відповідача 936583,68грн. відсотків за
користування чужими грошовими коштами
за період з 01.11.2013 року по 01.05.2014 року є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог до 1-го відповідача
- ТОВ "Фавіст", суд зазначає наступне.

Згідно з умовами Договору поруки № 10/06
від 10.06.2013р. 1-й відповідач поручився
перед позивачем за виконання СТОВ
"Жовтневе" всіх грошових зобов'язань,
які виникли або виникнуть у
майбутньому за Договором
купівлі-продажу № АВ-13/106 від 20.02.2013.

Відповідно до п. 1.2 і п. 1.3 Договору
поруки Поручитель відповідає перед
Кредитором за невиконання або
неналежне виконання Боржником
зобов'язань за Договором
купівлі-продажу, які забезпечуються
Поручителем в повному обсязі (основний
борг з урахуванням індексу інфляції,
відсотки за користування чужими
грошовими коштами, збитки, неустойка,
валютні зміни ціни товару).

Відповідно до п.5.1. цей Договір
вважається укладеним з дати,
зазначеної в правому верхньому кутку
першого аркушу тексту цього Договору.
Порука припиняється після спливу
шестимісячного строку з моменту
укладення даного Договору.

Додатковою угодою № 1 від 02.12.2013р. до
Договору поруки № 10/06 від 10.06.2013р.
товариства з обмеженою
відповідальністю "Фавіст" та
товариство з обмеженою
відповідальністю "АГРОСПЕЦІНВЕСТ"
внесли зміни до п.5.1. Договору поруки
від 10.06.2013р. № 10/06 виклавши його в
наступній редакції: "Цей Договір
вважається укладеним з дати,
зазначеної в правому верхньому кутку
першого аркушу тексту цього Договору,
та діє до 31 грудня 2014р.".

В п.2.1.1. Договору поруки сторони дійшли
згоди, що Поручитель зобов'язується
погасити заборгованість Боржника на
протязі 20-ти календарних днів з моменту
отримання письмової вимоги від
Кредитора.

Згідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Однак жодних доказів звернення до 1-го
відповідача (товариства з обмеженою
відповідальністю "Фавіст") з письмовою
вимогою про погашення заборгованості
за Договором поруки позивач суду не
надав, у зв'язку з чим суд приходить до
висновку що строк виконання
зобов'язання за Договором поруки у
відповідача 1 не настав.

Враховуючи викладене, суд відмовляє
позивачу в задоволенні позовних вимог
до 1-го відповідача - товариства з
обмеженою відповідальністю "Фавіст"
оскільки вони є необґрунтованими та не
відповідають фактичним обставинам
справи.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України при задоволенні позову свудові
витрати покладаються на відповідача у
розмірі 29866,27грн. покладаються на 2-го
відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог.

Враховуючи викладене, та керуючись
ст.ст. 193, 230, 231, 232 Господарського
кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 536, 549, 612,
625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст.
1, 12, 22, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського
товариства «ЖОВТНЕВЕ» (85651, Донецька
обл., Мар'їнський район, село
Єлизаветівка, вул.Радянська, буд.39,
корпус А; ; в тому числі
п/р 1869 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агроспецінвест»
(02002, м.Київ, вул.М.Раскової,23; ; в тому числі п/р 8900 в АТ
«УкрСиббанк», МФО 351005) 303101,52грн.
основного боргу, 51527,25грн. інфляційного
збільшення заборгованості, 182232,81грн.
збільшення суми основного боргу з
урахуванням курсової різниці, 19868,30грн.
неустойки, 936583,68грн. відсотків за
користування чужими грошовими коштами
та 29866,27грн. витрат по сплаті судового
збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

В задоволенні вимог до 1-го відповідача
- товариства з обмеженою
відповідальністю "Фавіст" - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 01.12.2014 р.

Суддя О.О. Ємельянова