ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2014 р.Справа № 922/4103/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання
Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Департаменту транспорту
Харківської міської ради, м. Харків
до 1) Харківської міської ради, м.
Харків, 2) Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2, м. Харків, про про визнання
недійсним рішення, визнання недійсним
договору за участю представників
сторін:

позивача - Баглікова В.С. довіреність
№165-/08/78-14 від 07.10.14 р.;

1-го відповідача - Жилки С.Е. довіреність
№08-11/5885/2-13 від 30.12.13 р.;

2-го відповідача - ОСОБА_2.;

ВСТАНОВИВ:

Департамент транспорту Харківської
міської ради (позивач) звернувся до
господарського суду Харківської
області із позовною заявою до
відповідачів: 1) Харківської міської
ради; 2) Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2, в якій позивач просить визнати
незаконними п.8.2., 8.3, 8.4., 8.5. рішення
Харківської міської ради від 25.11.2009 р.
№281/09 "Про надання юридичним та
фізичним особам у користування
земельних ділянок для експлуатації та
обслуговування будівель і споруд".
Визнати недійсним договір оренди землі
від 21.04.2011 р. №00277, укладений між
Харківською міською радою та ФОП
ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1,
площею 0,0090 га для експлуатації та
обслуговування нежитлової будівлі. В
обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на те, що рішенням Харківської
міської ради від 25.09.2013 р. №1253/13
позивачу було надано дозвіл на
реконструкцію об'єктів транспортного
комплексу території обмеженої: в тому
числі просп. Героїв Сталінграду.
Позивачем встановлено, що в зоні
реконструкції розміщена нежитлова
будівля по АДРЕСА_1, яка належить 2-му
відповідачу згідно договору
купівлі-продажу від 07.08.2008 р.,
укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ППФ "Норк".
Останній отримав право власності на
підставі рішення Комінтернівського
районного суду від 29.05.2008 р. у справі
№2-2163/2008, яке на думку позивача є
незаконним, оскільки ППФ "Норк" отримав
зазначену земельну ділянку без права
капітальної забудови, оскільки вказана
земельна ділянка знаходиться у межах
"червоних ліній" де згідно Генерального
Плану м. Харкова була запланована
реконструкція об'єктів транспортного
комплексу, тому п.8.2., 8.3, 8.4., 8.5. спірного
рішення Харківської міської ради про
надання в оренду земельної ділянки за
вищевказаною адресою та договір оренди
землі від 21.04.2011 р. №00277, який
укладений між 1-им та 2-им відповідачами
підлягає визнанню недійсним.

Представник 2-го відповідача через
канцелярію господарського суду
Харківської області 13.10.14 р. надав
відзив на позов за вх.№35737, в якому
відповідач проти позову заперечував
вважаючи його необґрунтованим та
таким, що задоволенню не підлягає,
оскільки для визнання договору оренди
земельної ділянки від 21.04.11 р.
укладеного між позивачем та 2-им
відповідачем необхідно зазначити які
саме недоліки має вказаний договір, але
позивачем не зазначається норми
чинного законодавства. Також, 2-ий
відповідач зазначив про пропущення
позивачем строку на подання позовної
заяви до суду, який становить 3 роки,
посилання позивача про поважність
причин пропуску строку позовної
давності не відповідають дійсності,
оскільки позивач стверджує проте, що
Департамент транспорту Харківської
міської ради надавались заперечення
щодо надання земельної ділянки по
АДРЕСА_1 в оренду. За таких обставин, на
думку 2-го відповідача позивач був
обізнаним про укладання договору
оренди, тому є таким, що пропустив строк
на звернення до суду, що є підставою для
відмови у задоволенні позову. Крім
того, 2-ий відповідач вважав
безпідставними посилання позивача на
те, що рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 29.05.2008 р. у
справі №2-2163 2008, оскільки в судовому
порядку вказане рішення недійсним не
визнавалось. За таких обставин, 2-ий
відповідач просив у задоволенні позову
відмовити.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 17 листопада 2014
року, клопотання позивача про
продовження строку розгляду справи
було задоволено, продовжено строк
розгляду даної справи до 04 грудня 2014р.,
розгляд справи було відкладено на 26
листопада 2014 року о 11:00.

Представник позивача у судовому
засіданні 26 листопада 2014 року
підтримав клопотання про призначення
колегії за вх.№207, яке надано ним через
канцелярію господарського суду
Харківської області.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26 листопада 2014
року у задоволенні клопотання позивача
про призначення колегіального
розгляду справи - відмовлено.

У судовому засіданні, яке відбулося 26
листопада 2014 року оголошувалась
перерва до 01 грудня 2014 року о 09:45.

Присутній представник позивача у
судовому засіданні підтримав заявлені
позовні вимоги та просив позов
задовольнити.

Присутній представник 1-го відповідача
у судовому засіданні проти позову
заперечував, але відзив на позов до
суду не надав.

Присутній представник 2-го відповідача
у судовому засіданні підтримав
заперечення на позовну заяву, які
надані ним до суду 17.11.14 р., в яких 2-ий
відповідач зазначив, що позивачем не
надано доказів знаходження земельної
ділянки, що знаходиться в користуванні
2-но відповідача в межах "червоних
ліній" та проведення реконструкції на
даному об"єкті. Спірне рішення
Харківської міської ради про надання
2-му відповідачу в оренду земельної
ділянки в судовому порядку не
скасовано та є діючим. На виконання
вказаного рішення було укладено
договір оренди землі від 10.03.11 р.
Відповідно до п.7 вказаного договору
вказано, що земельна ділянка
знаходиться в межах червоних ліній і в
разі розпочатку реконструкції
проспекту Героїв Сталінграду повинна
бути звільнена при першій вимозі
міської ради без компенсації витрат.
Також 2-ий відповідач зазначив, що строк
дії договору встановлений до 01.11.14 р.
закінчився, тому підстав для
задоволення позову не має, тому просив
у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, перевіривши наявні у справі
матеріали на предмет їх юридичної
оцінки, дослідивши докази у їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

Рішенням Харківської міської ради від
25.11.2009 р. № 281/09 ФОП ОСОБА_2 було надано в
оренду строком до 01.11.2014 земельну
ділянку площею 0,0090 га за рахунок земель
житлової та громадської забудови,
земель транспорту по АДРЕСА_1
(Комінтернівський район) для
експлуатації та обслуговування
нежитлової будівлі. Цим же рішенням ФОП
ОСОБА_2 було попереджено, що надана
земельна ділянка розташована в межах
"червоних ліній" просп. Героїв
Сталінграду.

На виконання вказаного рішення з ФОП
ОСОБА_2 було укладено договір оренди
землі від 21.04.2011 № 00277 строком до
01.11.2014 р.

Відповідно до п. 7 цього договору
земельна ділянка розташована в межах
"червоних ліній" просп. Героїв
Сталінграду і в разі початку
реконструкції проспекту повинна бути
звільнена при першій вимозі міської
ради без компенсації витрат.

Вказана земельна ділянка була надана
ФОП ОСОБА_2 для обслуговування та
експлуатації нежитлової будівлі літ.
"А-1" загальною площею 61,8 кв.м. право
власності на яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу від 07.08.2008 р.,
укладеного між ПП фірмою "Норк" та
ОСОБА_2.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 29.05.2008 р. у справі №
2-2163/2008, за Приватним підприємством
фірмою "Норк" було визнано право
власності на новостворене нерухоме
майно - нежитлову будівлю літ."А-1"
(торгівельний павільйон), загальною
площею 61,8 кв.м., що знаходиться по
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

У пункті 9 ч.3 ст. 129 Конституції України
до основних засад судочинства
віднесено обов'язковість рішень суду.

Твердження позивача про незаконність
вищевказаного рішення є
безпідставними, оскільки позивачем не
надано доказів скасування даного
рішення в судовому порядку.

Рішенням Харківської міської ради від
25.09.2013 р. №№1253/13 Департаменту
транспорту Харківської міської ради
було надано дозвіл на реконструкцію
об'єктів транспортного комплексу
території обмеженої: проїздом Садовим,
просп. Маршала Жукова, просп. Героїв
Сталінграду, вул. Ньютона, вул.
Холмогороською, вул. Киргизською. Строк
виконання реконструкції встановлено
до 31.12.2015 р.

В ході підготовчих робіт позивачем
встановлено, що в зоні реконструкції
розміщена нежитлова будівля по
АДРЕСА_1.

2-ий відповідач зазначив, що позивачем
пропущено строк позовної давності для
подання даної позовної заяви до суду,
оскільки у позовній заяві позивач
зазначає, що ним надавались
заперечення щодо надання земельної
ділянки у АДРЕСА_1 в оренду, та було
відомо про укладення договору оренди
земельної ділянки від 21.04.11 р., тому
трирічний строк на подання позову до
суду сплив та просив у задоволенні
позову відмовити.

Позивач у позовній заяві зазначив, що
про наявність оскаржуваного рішення
Харківської міської ради Департамент
транспорту Харківської міської ради
дізнався з інформації Адміністрації
Комінтернівського району Харківської
міської ради від 01.10.13 р., тому позивач
просив поновити строк позовної
давності на подання даної позовної
заяви до суду.

Згідно з частинами 2 - 4 статті 267
Цивільного кодексу України заява про
захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної
давності, яка застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявила сторона у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до положень статті 257
Цивільного кодексу України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 4 статті 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Рішенням Харківської міської ради від
24.11.2010 р. № 07/10 "Про затвердження
положень виконавчих органів
Харківської міської ради 6 скликання"
затверджено положення про
адміністрації районів, департаменти,
управління, відділи та інші виконавчі
органи Харківської міської ради 6
скликання.

Вказаним рішенням міської ради було
затверджено положення про Департамент
транспорту Харківської міської ради.

Відповідно до п. 2.1. вказаного Положення
Департамент транспорту є юридичною
особою, веде самостійний баланс,
укладати від свого імені договори,
здобувати майнові та особисті
немайнові права, нести обов'язки, бути
позивачем та відповідачем у суді.

Таким чином, позивач є окремою
юридичною особою та не має бути
повідомлений про всі рішення
Харківської міської ради, в тому числі
й про рішення Харківської міської ради
від 25.11.2009 р. №281/09 "Про надання
юридичним та фізичним особам у
користування земельних ділянок для
експлуатації та обслуговування
будівель і споруд".

Позивач зазначає, що про наявність
оскаржуваного рішення Харківської
міської ради позивачу стало відомо з
інформації Адміністрації
Комінтернівського району Харківської
міської ради від 01.10.13 р. №1248/0/167-13.

Враховуючи вищенаведене та те, що
позивач є окремою юридичною особою, та
дізнався про наявність оскаржуваного
рішення Харківської міської ради у 2013
році, а 2-им відповідачем не надано
доказів в підтвердження заяви, суд
вважає за необхідне у задоволенні
клопотання 2-го відповідача відмовити,
відповідно до цього клопотання про
позивача про поновлення строку
позовної давності для подання позовної
до суду підлягає задоволенню.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК
України позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги з зазначенням доказів.
До обставин, на яких позивач
обґрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет
доказування у справі. Предмет
доказування це сукупність обставин,
які необхідно встановити для
правильного вирішення справи. У
предмет доказування включаються факти
матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень
відповідача.

Позивач посилається на те, що земельна
ділянка що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 знаходиться в межах "червоних
ліній", які підлягають реконструкції
відповідно до затвердженого
Генерального плану м. Харкова.

Згідно п.14 ст.1 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
"червоні лінії" - визначені в
містобудівній документації щодо
пунктів геодезичної мережі межі
існуючих та запроектованих вулиць,
доріг, майданів, які розділяють
території забудови та території іншого
призначення.

Відповідно до цього ж Закону України,
містобудівна документація -
затверджені текстові та графічні
матеріали з питань регулювання
планування, забудови та іншого
використання територій (п. 7 ч. 1 ст. 1
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності").

Згідно з ст. 9 Закону України "Про
архітектурну діяльність", будівництво
(нове будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України "Про регулювання
містобудівної діяльності".

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Позивачем в обгрунтування позовних
вимог не надано: відповідної
містобудівної документації, на
підставі якої можна визначити на
місцевості межі "червоних ліній",
визначити координати їх розміщення,
того, що земельна ділянка, надана в
оренду ФОП ОСОБА_2, знаходиться в межах
"червоних ліній".

Крім того, позивач не надав проектної
документації на підтвердження
реконструкції об'єктів транспортного
комплексу саме за адресою: АДРЕСА_1

Рішення Харківської міської ради від
25.09.2013 року №1253/13, на яке посилається
позивач, не містить посилання на те, що
саме ця земельна ділянка відводиться
Департаменту транспорту Харківської
міської ради під реконструкцію
об'єктів транспортного комплексу.

Отже, доказів того, що позивачем
проводилася реконструкція
транспортного комплексу за адресою:
АДРЕСА_1, у матеріалах справи не
міститься.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду № 11 від 29.05.2013 року,
правочин може бути визнаний недійсним
з підстав, передбачених законом.
Загальні підстави і наслідки
недійсності правочинів (господарських
договорів) встановлені статтями 215, 216
ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.
Правила, встановлені цими нормами,
повинні застосовуватися
господарськими судами в усіх випадках,
коли правочин вчинений з порушенням
загальних вимог частин першої -
третьої, п'ятої статі 203 ЦК України і не
підпадає під дію інших норм, які
встановлюють підстави та наслідки
недійсності правочинів, зокрема,
статей 228,229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України,
абзацу другого частини шостої статті 29
Закону України "Про приватизацію
державного майна", частини другої
статті 20 Закону України "Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)",
частини другої статті 15 Закону України
"Про оренду землі", статті 12 Закону
України "Про іпотеку", частини другої
статті 29 Закону України "Про
страхування", статті 78 Закону України
"Про банки і банківську діяльність",
статті 78 Закону України "Про передачу
об'єктів права державної та
комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Позивачем у позовній заяві не
зазначено жодних правових підстав для
визнання договору оренди землі від
21.04.2011 р. №00277, укладений між
Харківською міською радою та ФОП
ОСОБА_2 на земельну ділянку по АДРЕСА_1,
недійсним, а також не зазначено які
нормативно-правові акти було порушено
під час укладення цього Договору.

Враховуючи вищенаведене та те, що
позивачем не доведено суду та не надано
доказів в підтвердження незаконності
п.8.2., 8.3, 8.4., 8.5. рішення Харківської
міської ради від 25.11.2009 р. №281/09 "Про
надання юридичним та фізичним особам у
користування земельних ділянок для
експлуатації та обслуговування
будівель і споруд", а строк дії договору
оренди землі від 21.04.2011 р. №00277,
укладений між Харківською міською
радою та ФОП ОСОБА_2, відповідно до
цього позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають, тому суд
вважає за необхідне у задоволенні
позову відмовити повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на
обидві сторони, якщо господарським
судом відхилено частину пропозицій
кожної із сторін. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, оскільки суд прийшов до висновку
про відмову у задоволенні позову
судові витрати у даній справі
покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу
України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 03.12.2014 р.

Суддя Ю.В. Светлічний