м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Київенерго», м.Київ, ЄДРПОУ
до відповідача: Комунального
підприємства «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району»,
про стягнення 116 419,60 грн.
Суддя Любченко М.О.
Представники сторін:
від позивача: Левченко В.І. - по дов.
від відповідача: Денисюк В.В. - по дов.
Відповідно до приписів ст.77
Господарського процесуального кодексу
України у судовому засіданні 19.11.2014р.
оголошувалась перерва до 21.11.2014р.
СУТЬ СПРАВИ:
Позивач, Публічне акціонерне
товариство «Київенерго», м.Київ
звернулось до господарського суду
міста Києва із позовом до відповідача,
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району», м.Київ про
стягнення основного боргу в розмірі 100
945,73 грн., 3% річних в сумі 5022,04 грн. та
інфляційних втрат в розмірі 10 451,83 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на порушення відповідачем
умов договору №8242171 від 01.05.2010р. на
постачання теплової енергії у гарячій
воді в частині здійснення оплати
спожитої за період з 01.09.2011р. по 01.07.2014р.
теплової енергії, внаслідок чого у
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» утворилась
заборгованість в розмірі 100 945,73 грн., що
стало підставою для нарахування 3%
річних та інфляційних втрат.
У відзиві №5801/юр від 17.11.2014р. відповідач
проти задоволення позовних вимог надав
заперечення з огляду на непогодження
споживача з показниками та розрахунком
вартості спожитої теплової енергії,
які наведено в облікових картках за
період з 01.09.2011р. по 01.07.2014р.
Однак, під час розгляду справи 21.11.2014р.
відповідачем було змінено свою правову
позицію по суті спору та наголошено на
відсутності заперечень з приводу
розміру основної заборгованості,
заявленої до стягнення Публічним
акціонерним товариством «Київенерго».
Згідно із ст.75 Господарського
процесуального кодексу України судом
встановлено, що наявні у матеріалах
справи документи достатні для
прийняття повного та обґрунтованого
судового рішення.
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши всі представлені
учасниками судового процесу докази,
господарський суд встановив:
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного
кодексу України, ст.174 Господарського
кодексу України зобов'язання
виникають, зокрема, з договору.
Згідно із ст.275 Господарського кодексу
України за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду споживачеві (абоненту),
який зобов'язаний оплатити прийняту
енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
Як встановлено судом, 01.05.2010р. між між
Акціонерною енергопостачальною
компанією «Київенерго»
(правонаступником якої є Публічне
акціонерне товариство «Київенерго»)
(постачальник) та Комунальним
підприємством «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району»
(споживач) було укладено договір №8242171
на постачання теплової енергії у
гарячій воді, відповідно до п.1.1 якого
постачальник зобов'язався виробити та
поставити теплову енергію споживачу
для потреб опалення та гарячого
водопостачання, а споживач
зобов'язався отримати її та оплатити
відповідно до умов, викладених у
Сторонами узгоджено, що розрахунки зі
споживачем за спожиту теплову енергію
проводяться згідно з тарифами,
встановленими постачальнику
Управлінням цінової політики
Київської міської державної
адміністрації, затвердженими
розпорядженням №1192 від 15.10.2009р.
Київської міської державної
адміністрації, за кожну відпущену
гігакалорію (п.1 додатку №2 до договору
№8242171 від 01.05.2010р.).
У п.4.1 спірного правочину сторонами
погоджено, що договір набирає чинності
з моменту його підписання та діє до
Договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії не буде
письмово заявлено одним з контрагентів
про його припинення (п.4.3 договору №8242171
Ухвалою від 31.10.2014р. було зобов'язано
сторін надати пояснення щодо строку
дії спірного правочину.
Проте, станом на момент вирішення спору
сторонами наведених письмових
пояснень надано не було, факт
автоматичної пролонгації договору на
підставі п.4.3.спірного правочину не
Одночасно, у судовому засіданні 19.11.2014р.
позивачем та відповідачем було
зазначено, що у період з 01.09.2011р. по
01.07.2014р. договір №8242171 від 01.05.2010р. був
З огляду на встановлений ст.204
Цивільного кодексу України принцип
правомірності правочину, суд приймає
до уваги договір №8242171 від 01.05.2010р. як
належну підставу у розумінні норм ст.11
названого Кодексу України для
виникнення між сторонами взаємних
цивільних прав та обов'язків з
постачання теплової енергії.
Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
За приписами ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
Стаття 193 Господарського кодексу
України передбачає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.
За умовами укладеного між сторонами
правочину постачальник зобов'язався,
зокрема, безперебійно постачати
теплову енергію у вигляді гарячої води
на межу балансової належності із
споживачем для потреб опалення - в
період опалювального сезону; для
гарячого водопостачання - протягом
року згідно з заявленими споживачем
величинами приєднаного теплового
навантаження (п.2.2.1 договору №8252080 від
01.06.2007р.); щомісячно оформляти для
споживача величину фактично спожитої
теплової енергії, визначеної у
гігакалоріях (табуляграму), та її
вартість за кожним особовим рахунком
споживача у розрахунковий період
(місяць) (п.2.2.2 договору №8252080 від
Як вбачається з матеріалів справи, у
період з 01.09.2011р. по 01.07.2014р. Публічним
акціонерним товариством «Київенерго»
було поставлено Комунальному
підприємству «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району» на
виконання умов договору №8242171 від
01.05.2010р. теплову енергію на загальну
суму 116 333,36 грн. Наведені обставини
підтверджуються представленими до
матеріалів справи обліковими картками
за вересень 2011р. - червень 2014р. включно.
Відповідач у судовому засіданні
21.11.2014р. заперечень з приводу отримання
у період з вересня 2011р. по липень 2014р.
теплової енергії від Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
на загальну суму 116 333,36 грн. не надав та
відмовився від поданого клопотання
№5809/юр від 18.11.2014р. про призначення
судової експертизи з метою визначення
фактичного обсягу поставленої
теплової енергії у спірний період.
Зважаючи на викладені вище обставини,
приймаючи до уваги всі наявні в
матеріалах справи документи,
враховуючи відсутність у споживача
зауважень з приводу належного
виконання постачальником своїх
обов'язків з поставки теплової енергії,
суд дійшов висновку, що представлені
суду облікові картки є належними
доказами споживання відповідачем у
період 01.09.2011р. по 01.07.2014р. теплоенергії,
а отже, і виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором №8242171 від
01.05.2010р. на загальну суму 116 333,36 грн.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).
У додатку №2 до договору №8242171 від
01.05.2010р. контрагентами було погоджено
тарифи та порядок розрахунків за
спожиту теплову енергію.
Як вже зазначалось, у п.1 додатку №2 до
договору №8242171 від 01.05.2010р. сторони
визначили, що розрахунки зі споживачем
за спожиту теплову енергію
проводяться згідно з тарифами,
встановленими постачальнику
Управлінням цінової політики
Київської міської державної
адміністрації, затвердженими
розпорядженням №1192 від 15.10.2009р.
Київської міської державної
адміністрації, за кожну відпущену
За змістом п.9 наведеного додатку
споживач щомісячно з 12 по 15 число
отримує у МВРТ-7 за адресою:
постачальником платіжну
вимогу-доручення на суму, яка включає
загальну вартість теплової енергії
поточного місяця та кінцеве сальдо
розрахунків на початок поточного
місяця за мінусом суми фактично
сплаченої теплової енергії в поточному
місяці; табуляграму фактичного
споживання за попередній період та акт
звірки, який оформлює і повертає один
примірник постачальнику протягом двох
днів з моменту їх одержання.
Відповідно до п.10 додатку №2 до
договору №8242171 від 01.05.2010р. споживач
щомісячно забезпечує не пізніше 10
числа місяця, наступного за
розрахунковим, оплату коштів від
населення за фактично спожиту теплову
енергію на транзитний рахунок ГІОЦ; до
25 числа поточного місяця сплачує
вартість теплової енергії, яка
використовується орендарями, на
рахунок постачальника згідно з його
За змістом п.13 вказаного вище додатку
розрахунки за спожиту теплову енергію
проводяться споживачем виключно
За таких обставин, з огляду на фактичні
обставини справи, враховуючи
передбачені у спірному правочині
термін та обсяги оплати спожитої
теплової енергії, суд дійшов висновку,
що строк внесення плати за спожиту у
період з 01.09.2011р. по 01.07.2014р. на підставі
договору №8242171 від 01.05.2010р. теплову
енергію на загальну 116 333,36 грн. настав.
Проте, за твердженнями позивача,
викладеними у позовній заяві,
Комунальним підприємством «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» було лише
частково виконані свої грошові
зобов'язання за договором №8252080 від
01.06.2007р., в результаті чого у останнього
утворилась заборгованість в розмірі 100
Одночасно, 20.11.2014р. до господарського
суду м.Києва надійшла заява б/н від
20.11.2014р. Публічого акціонерного
товариства «Київенерго», в якій
позивач зазначив, що відповідно до
довідки про надходження коштів за
спожиту теплову енергію від
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» споживачем до
моменту звернення до суду з
розглядуваним позовом за спірний
період внесено плати більше на 5 374,87
грн., ніж зазначено у позовній заяві.
Відповідно до ч.1 ст.35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, які визнаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, можуть не доказуватися перед
судом, якщо в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.
У судовому засіданні 21.11.2014р.
представниками обох сторін було
підтверджено, що у період з 21.07.2014р. по
15.09.2014р. споживачем було внесено плату
за спірним правочином в сумі 5 374,87 грн.,
в результаті чого у відповідача
утворилась заборгованість в розмірі 95
За таких обставин, враховуючи, що факт
наявності основної заборгованості
відповідача перед позивачем в розмірі
95 570,86 грн. визнається сторонами і у суду
не виникає сумнівів стосовно
достовірності вказаної обставини та
добровільності її визнання
контрагентами, суд дійшов висновку, що
вищенаведена обставина є доведеною у
розумінні норм ч.1 ст.35 Господарського
процесуального кодексу України.
Приймаючи до уваги вищенаведене, з
огляду на всі наявні в матеріалах
справи докази, господарський суд
дійшов висновків, що позовні вимоги
Публічого акціонерного товариства
«Київенерго» до Комунального
підприємства «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району»
про стягнення основного боргу в сумі 100
945,73 грн. підлягають частковому
задоволенню в сумі 95 570,86 грн.
Виходячи з принципу повного та
всебічного розгляду всіх обставин
справи, господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
про стягнення 3% річних в сумі 5022,04 грн.
та інфляційних втрат в розмірі 10 451,83
грн. підлягають задоволенню в повному
обсязі . При цьому, господарський суд
виходить з наступного.
Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.
Наразі за порушення строків внесення
плати за спожиту у період з 01.09.2011р. по
01.07.2014р. теплову енергію з позивачем
було нараховано 3% річних на загальну
суму 5022,04 грн. та інфляційні втрати в
розмірі 10 451,83 грн.
Після проведення перевірки наведеного
заявником розрахунку, судом
встановлено, що останній є арифметично
вірним, а позовні вимоги в цій частині
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у заявленому до
Клопотання позивача про припинення
провадження в частині стягнення
основного боргу в сумі 5 374,87 грн.
залишено судом без задоволення з
урахуванням наступного.
Припинення провадження у справі - це
форма закінчення розгляду
господарської справи без прийняття
судового рішення у зв'язку з виявленням
після порушення провадження у справі
обставин, з якими закон пов'язує
неможливість судового розгляду справи
(п.4.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Статтею 80 Господарського
процесуального кодексу України
визначено підстави припинення
провадження по справі. Зокрема,
провадження у справі припиняється
якщо: спір не підлягає вирішенню в
господарських судах України; відсутній
предмет спору; є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав; позивач відмовився від позову
і відмову прийнято господарським
судом; сторони уклали угоду про
передачу даного спору на вирішення
третейського суду; настала смерть
фізичної особи або оголошено її
померлою чи припинено діяльність
суб'єкта господарювання, які були
однією із сторін у справі, якщо спірні
правовідносини не допускають
правонаступництва; сторони уклали
мирову угоду і вона затверджена
господарським судом.
Обґрунтовуючи клопотання про
припинення провадження в частині
стягнення основного боргу у
визначеному вище розмірі, позивач
посилається на часткове погашення
боргу, яке, як вбачається з довідки
Публічого акціонерного товариства
«Київенерго» та підтверджено
представниками обох сторін, було
здійснено ще до моменту звернення
заявника за захистом свого порушеного
Згідно з п.4.4 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» припинення
провадження у справі на підставі п.1-1
ст.80 норми Господарського
процесуального кодексу України
можливе в разі, коли предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи. Якщо ж він був
відсутній і до порушення провадження у
справі, то зазначена обставина тягне за
собою відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.
Отже, у даному випадку, оскільки
заборгованості в сумі 5 374,87 грн. було
погашено до моменту подання позивачем
до суду розглядуваного позову, у суду
відсутні підстави для задоволення
заяви Публічого акціонерного
товариства «Київенерго» та припинення
провадження по справі в цій частині.
Щодо заяви №5041 від 21.11.2014р.
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» про
розстрочення виконання рішення на
шістдесят календарних місяців із
щомісячним платежем в розмірі 1941,90 грн.,
господарський суд зазначає наступне.
У ч.1 ст.121 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що при наявності обставин,
що ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця,
прокурора або за своєю ініціативою
господарський суд, який видав
виконавчий документ, у десятиденний
строк розглядає це питання у судовому
засіданні з викликом сторін, прокурора
і у виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може, зокрема,
розстрочити виконання рішення.
Розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.
Строки виконання кожної частки також
повинні визначатись господарським
судом. При цьому слід мати на увазі, що
розстрочка можлива при виконанні
рішення, яке стосується предметів, що
діляться, тобто, гроші, майно, не
визначене індивідуальними ознаками;
декілька індивідуально визначених
речей тощо (п.7.1.2 Постанови №9 від
17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського
суду України «Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів
України»).

Правовий аналіз приписів чинного
законодавства свідчить про те, що
розстрочення виконання судового
рішення це право суду, а не його
обов'язок, при якому повинні
враховуватись певні обставини, які в
своїй сукупності утворюють
винятковість.

Зі змісту п.7.2 Постанови №9 від 17.10.2012р.
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України»
вбачається, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. Вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

В обґрунтування свого клопотання
Комунальне підприємство «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» посилається
на складне фінансове становище
суб'єкта господарювання.

Проте, жодних належних та допустимих у
розумінні ст.34 Господарського
процесуального кодексу України
доказів на підтвердження своїх
тверджень заявником до матеріалів
справи не представлено.

Наразі, судом не встановлено за
наявними в матеріалах справи
документами, а відповідачем не
доведено наявності інших об'єктивних
обставин, що свідчили б про наявність
підстав, що обумовлювали б
неможливість або складність процедури
виконання рішення суду, а також інших
обставин виняткового характеру, які
могли б слугувати підставою для
розстрочки виконання рішення суду.

За таких обставин, враховуючи все
наведене вище, приймаючи до уваги
позицію Вищого господарського суду
України, з огляду на фактичні обставини
справи, господарський суд дійшов
висновку, що заява відповідача про
розстрочення виконання судового
рішення є безпідставною та такою, що не
підлягає задоволенню.

Одночасно, суд зазначає, що відповідач
не позбавлений права та можливості
повторно звернутись до господарського
суду з клопотанням про розстрочку
виконання судового рішення у разі
виникнення обставин, що дійсно
ускладнюють виконання рішення або
роблять його виконання неможливим з
наданням належних доказів існування
вказаних обставин.

Враховуючи, що заявою б/н від 21.11.2014р.
відповідач відмовився від клопотання
№5809/юр від 18.11.2014р. про призначення
судової експертизи, останнє судом по
суті не розглядалось.

На підставі п.1 ч.1 ст. 7 Закону України
«Про судовий збір» у зв'язку з
внесенням в більшому розмірі, ніж
встановлено законом, судовий збір у
розмірі 1,89 грн. підлягає поверненню
позивачу з Державного бюджету України.

Згідно із ст.49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір в сумі 2328,39 грн. підлягає
віднесенню на сторін пропорційно
задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.43, 49, 75, 80, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго», м.Київ до Комунального
підприємства «Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району»,
м.Київ про стягнення основного боргу в
сумі 100 945,73 грн., 3% річних в сумі 5022,04 грн.
та інфляційних втрат в розмірі 10 451,83
грн.

Стягнути з Комунального підприємства
«Центр обслуговування споживачів
Шевченківського району» (03190, м.Київ,
Шевченківський район, вул.Кирпоноса,
буд.10/8, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» (01001, м.Київ, Печерський
район, пл.Івана Франка, буд.5, ) основний борг в сумі 95 570,86 грн., 3%
річних в сумі 5022,04 грн., інфляційні
втрати в розмірі 10 451,83 грн., а також
судовий збір в сумі 2220,89 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Повернути Публічному акціонерному
товариству «Київенерго» (01001, м.Київ,
Печерський район, пл.Івана Франка, буд.5,
) з Державного бюджету
України судовий збір в розмірі 1,89 грн.,
сплачений на підставі платіжного
доручення №819 від 17.09.2014р.

У судовому засіданні 21.11.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Повне рішення складено 26.11.2014р.

Суддя
М.О.Любченко