ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2014 р.
Справа № 914/3338/14

За позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м.Київ

До відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м.Львів

Про стягнення 4 058, 95 грн.

В судове засідання з'явились:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суддя
Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання
Кравець О.І.

Суть спору: Подано позов Фізичною
Особою.-підприємцем ОСОБА_1 до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 4 058, 95 грн.

Ухвалою суду від 22.09.2014 р. було порушено
провадження у справі та призначено
судове засідання на 13.10.2014 р.

В судовому засіданні 17.11.2014 року судом
було оглянуто оригінали документів,
які в належно завірених копіях
долучені до матеріалів справи.

Причини відкладення розгляду справи
було викладено в попередніх ухвалах
господарського суду Львівської
області.

Позивач в судове засідання 01.12.2014 року
явки повноважного представника не
забезпечив, хоча належним чином був
повідомлений про дату час та місце
розгляду справи.

Відповідач в судові засідання не
з'явився, відзиву на позов не подав,
хоча належним чином був повідомлений
про час і місце розгляду справи
ухвалами суду, які направлялись йому
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення. За таких
обставин суд вважає, що справа у
відповідності до вимог ст.75 ГПК
України, може бути розглянута за
відсутності відповідача.

В судовому засіданні 01.12.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
та оцінивши докази в їх сукупності,
встановив наступне:

20 грудня 2013 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі
Постачальник) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 (надалі Покупець)
укладено Договір № 20/12, згідно умов
якого постачальник зобов'язується
поставити протягом дії договору
Покупцеві товар по узгодженій
номенклатурі і в кількості, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
його в термін і на умовах, передбачених
Договором.

Відповідно до п 1.2 Договору,
номенклатура, кількість і ціна товару
вказані в накладних, які являються
невід'ємною частиною даного договору. В
вартість товару входить вартість
упаковки і маркіровки.

На виконання умов договору
Постачальник поставив Покупцю
протягом 2013 року товар на загальну суму
3 960,00 грн., що підтверджується
видатковою накладною № Сил-001048 від
20.12.2013 року, підписану та завірену
печатками сторін.

Згідно п. п. 4.2, 4.3 Договору, датою
поставки товару рахується день
передачі товару Покупцеві по
накладній, яка являється невід'ємною
частиною договору, а Покупець
зобов'язується оплатити вартість
товару, переданого по накладній, до 5-го
числа наступного місяця.

Однак, Покупець свої договірні
зобов'язання в частині оплати за
поставлений товар не виконав чим
заборгував позивачу 3 960,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору
27.05.2014 року, 13.06.2014 року та 08.08.2014 року
Постачальником на адресу Покупця
направлялись листи з вимогою сплатити
заборгованість в сумі 3 960,00 грн. в
зазначені у них терміни, які залишені
покупцем без виконання.

На лист від 27.05.2014 року № 2705/01,
постачальником отримано лист -
відповідь (лист № 2 від 04.06.2014 року) від
Покупця з вимогою надати зазначенні у
ньому документи для належного
проведення оплати. Однак, при наданні
останньому витребуваних ним
документів оплата здійсненна не була.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
позивачем нараховані три відсотки
річних в розмірі 13,02 грн. та інфляційні
втрати в розмірі 31,68 грн. Крім цього,
відповідно ст. 232 ГК, ст. ст. 536, 1048, 1054, 1056,
1057 ЦК України Відповідачем здійснено
перерахунок за користування чужими
грошовими коштами, що складає 54,25 грн.

Проаналізувавши всі обставини та
матеріали справи, заслухавши пояснення
представника позивача суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з
наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України
зобов'язання це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193
Господарського кодексу України, де
зазначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, на
виконання умов Договору № 20/12 від 20.12.2013
року, позивач здійснив відповідачу
поставку товару, на загальну суму 3960,00
грн., що підтверджується видатковою
накладною № Сил-001048 від 20.12.2013 року,
підписану та завірену печатками сторін
(а.с.17).

Як вбачається із позовних вимог та
матеріалів справи, свої договірні
зобов'язання в частині оплати
відповідач не виконав, порушивши умови
п. п. 4.2, 4.3 Договору та заборгувавши
позивачу на момент подання позову 3 960,00
грн. за поставлений товар.

З метою досудового врегулювання спору
27.05.2014 року, 13.06.2014 року та 08.08.2014 року
Постачальником на адресу Покупця
направлялись листи з вимогою сплатити
заборгованість в сумі 3 960,00 грн. в
зазначені у них терміни. Вимоги
зазначені у вище вказаних листах
залишені покупцем без виконання.

Лише на лист від 27.05.2014 року № 2705/01,
постачальником отримано лист -
відповідь (лист № 2 від 04.06.2014 року) від
Покупця з вимогою надати зазначенні у
ньому документи для належного
проведення оплати. Однак, при наданні
останньому витребуваних ним
документів оплата здійсненна не була.

Положенням ст.610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частинами 1-3 статті 612 Цивільного
кодексу України встановлено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків..

Згідно із ч. 1 ст. 220 Господарського
кодексу України боржник, який
прострочив виконання господарського
зобов'язання, відповідає перед
кредитором (кредиторами) за збитки,
завдані простроченням, і за
неможливість виконання, що випадково
виникла після прострочення.

Відповідно ст. 232 ГК, ст. ст. 536, 1048, 1054, 1056,
1057 ЦК України Відповідачем здійснено
перерахунок за користування чужими
грошовими коштами, та заявлено до
стягнення кошти в сумі 54,25 грн., які
підлягають до стягнення.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, а саме: сплата
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення та
трьох відсотків річних від
простроченої суми.

За несвоєчасне виконання договірних
зобов'язань позивачем нараховані
інфляційні втрати в розмірі 31,68 грн. та
три відсотки річних в розмірі 13,02 грн.,
які підлягають до стягнення.

Відповідно до ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідач доказів оплати боргу з
пред'явленням платіжних доручень
станом на день розгляду справи не
подав, а відтак суд вважає, що позовні
вимоги обґрунтовані та підлягають до
задоволення.

Судові витрати слід віднести на
відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись
3,4,41,42,43,44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,75,82,84,85 ГПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (79007, АДРЕСА_1,
Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (04107, АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) - 3 960,00 грн. - основного
боргу, 31,68 грн. - інфляційних втрат, 13,02
грн. - трьох відсотків річних, 54,25 грн. -
проценти за користування чужими
грошовими коштами та 1 827,00 грн. -
судового збору.

3. Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів до Львівського
апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116
ГПК України.

Повний текст рішення
виготовлений та підписаний 02.12.2014 року.

Суддя
Березяк Н.Є.