ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" листопада 2014 р.Справа № 916/1957/14

За позовом: заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Одеської обласної державної
адміністрації в особі
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації в особі
державної інспекції сільського
господарства в Одеській області

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "ГЛАВБУД"

про розірвання договору оренди та
зобов'язання повернути земельну
ділянку

Головуючий суддя Цісельський О.В.

Д'яченко Т.Г.

Малярчук І.А.

Представники сторін:

Від прокурора: Доброжан Н.І.,
посвідчення №010038 від 17.10.2012р.

Від позивача Одеської обласної
державної адміністрації: не з'явився

Від позивача Білгород-Дністровської
РДА: не з'явився

Від позивача Державна інспекція
сільського господарства в Одеській
області: Кліменко Ю.І., довіреність №27
від 06.12.2013р.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: заступник прокурора
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Одеської обласної державної
адміністрації в особі
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації в особі
державної інспекції сільського
господарства в Одеській області,
звернувся до господарського суду
Одеської області з позовною заявою
товариства з обмеженою
відповідальністю "ГЛАВБУД", в якій
просить суд:

- розірвати договір оренди
земельної ділянки загальною площею 8,163
га, у тому числі 8,163 га боліт верхових
із земель водного фонду, яка
розташована на відстані 170 м від
Маякського мосту, на правому березі
річки Дністер, Білгород-Дністровського
району, Одеської області, за межами
населених пунктів, укладений 30.11.2007р.
між Білгород-Дністровською районною
державною адміністрацією та
товариством з обмеженою
відповідальністю "ГЛАВБУД" строком на 25
років для організації зони відпочинку
рибалок "Човнової станції",
зареєстрований у
Білгород-Дністровському районному
відділі ДП "ЦДЗК" Одеської регіональної
філії, про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 30.11.2007р.
№30;

- зобов'язати товариство з
обмеженою відповідальністю "ГЛАВБУД"
повернути до земель державної
власності Одеської обласної державної
адміністрації земельну ділянку
загальною площею 8,163 га, у тому числі 8,163
га боліт верхових із земель водного
фонду,яка розташована на відстані 170 м
від Маякського мосту, на правому березі
річки Дністер, Білгород-Дністровського
району, Одеської області, за межами
населених пунктів,нормативно-грошовою
вартістю 4 581 801,25 грн. та
використовується згідно договору
оренди земельної ділянки, укладеного
30.11.2007р. між Білгород-Дністровською
районною державною адміністрацією та
товариством з обмеженою
відповідальністю "ГЛАВБУД" для
організації зони відпочинку рибалок
"Човнової станції", який зареєстрований
у Білгород-Дністровському районному
відділі ДП "ЦДЗК" Одеської регіональної
філії, про що у державному реєстрі
земель вчинено запис від 30.11.2007р. за
№30;

- стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю "ГЛАВБУД"
на користь Одеської обласної державної
адміністрації шкоду, заподіяну
внаслідок нецільового використання
земельної ділянки, у розмірі 534 616,61 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 29.05.2014р. позовну заяву
(вх.№1981/14) прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі №916/1957/14
та справу призначено до розгляду в
судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 28.07.2014р. справу №916/1957/14 було
призначено до колегіального розгляду.

На підставі розпорядження заступника
керівника апарату суду №439 від 28.07.2014р.,
про призначення автоматичний розподіл
справи №916/1957/14 для визначення складу
колегії, визначено наступний склад
колегії: головуючий суддя Цісельський
О.В., судді Оборотова О.Ю., Малярчук І.А.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 28.07.2014р. колегія суддів
господарського суду Одеської області у
складі: головуючий суддя Цісельський
О.В., судді Оборотова О.Ю., Малярчук І.А.
прийняла справу №916/1957/14 до свого
провадження та призначила її до
розгляду в судовому засіданні.

Клопотання позивача,
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації про розгляд
даної справи без участі представника
позивача (вх.№23245/14 від 08.09.2014р.) судом
задоволено.

З підстав перебування судді
господарського суду Одеської області
Оборотової О.Ю. у відпустці з 18.08.2014р. по
12.09.2014р., розпорядженням керівника
апарату суду від 08.09.2014р. №661 призначено
повторний автоматичний розподіл
справи №916/1957/14 та визначено наступний
склад колегії суддів: головуючий суддя
Цісельський О.В., судді Малярчук І.А.,
Д'яченко Т.Г.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 09.09.2014р. колегією суддів у
складі: головуючий суддя Цісельський
О.В., судді Малярчук І.А., Д'яченко Т.Г.
прийняла справу до свого провадження
та призначила до розгляду в судовому
засіданні.

Письмове клопотання прокурора про
продовження строку розгляду справи
(вх.№2-5100/14 від 10.11.2014р.) судом
задоволено, у зв'язку з чим строк
розгляду справи було продовжено до
23.11.2014р.

Представник прокурора заявлені
позовні вимоги підтримує та просить
суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник позивача, державної
інспекції сільського господарства в
Одеській області заявлені прокурором
позовні вимоги підтримує та просить
суд задовольнити їх в повному обсязі, з
підстав, викладених в письмових
поясненнях (вх.№19526/14 від 28.07.2014р.).

Представник позивача, Одеської
обласної державної адміністрації в
судові засідання не з'являвся в судові
не з'являвся, свою правову позицію щодо
заявленого позову до суду не довів.

Представник позивача,
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації в судове
засідання, призначене на 24.11.2014р., хоча
про час та місце його проведення був
повідомлений належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення
повернуте на адресу суду з відміткою
про вручення останньому поштової
кореспонденції.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, хоча про час та
місце їх проведення був повідомлений
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення повернуті на адресу суду
з відміткою про вручення останньому
поштової кореспонденції, подав до суду
відзив на позов (вх.№24734/14 від 22.09.2014р.),
відповідно до якого заявлені
прокурором позовні вимоги не визначає
та просить суд відмовити у їх
задоволенні в повному обсязі.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1.
Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
встановив:

Розпорядженням Білгород-Дністровської
районної державної адміністрації "Про
надання товариству з обмеженою
відповідальністю "ГЛАВБУД" земельної
ділянки, яка розташована на території
Білгород-Дністровського району
Одеської області, за межами населених
пунктів, для організації зони
відпочинку рибалок "Човнової станції"
№1189/2007 від 11.07.2007р. затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки товариству з обмеженою
відповідальністю "ГЛАВБУД" загальною
площею 8,163 га, в тому числі 8,163 га під
низинними болотами із земель водного
фонду, яка розташована на відстані 170 м
від Маякського мосту, на правому березі
річки Дністер, Білгород-Дністровського
району Одеської області, за межами
населених пунктів, в довгострокову
оренду строком на 25 років, для
організації зони відпочинку рибалок
"Човнової станції", розроблений ТОВ
"ГЛАВБУД" (зберігається в
Білгород-Дністровському районному
відділі земельних ресурсів). Надано
товариству з обмеженою
відповідальністю "ГЛАВБУД" земельну
ділянку загальною площею 8,163 га, в тому
числі 8,163 га під низинними болотами із
земель водного фонду, яка розташована
на відстані 170 м від Маякського мосту,
на правому березі річки Дністер,
Білгород-Дністровського району
Одеської області, за межами населених
пунктів, в довгострокову оренду
строком на 25 років, для організації
зони відпочинку рибалок "Човнової
станції".

Актом від 18.07.2007р. встановлено в натурі
межі земельної ділянки, наданої в
оренду терміном на 25 років товариству з
обмеженою відповідальністю "ГЛАВБУД"
для організації зони відпочинку
рибалок "Човнової станції",
розташованої на відстані 170 м від
Маякського мосту на правому березі р.
Дністер, Білгород-Дністровського
району Одеської області.

Рішенням Білгород-Дністровської
районної ради №284-VI від 27.12.2012р.
затверджено технічну документацію з
нормативно-грошової оцінки земельної
ділянки, площею 8,1630 га, товариства з
обмеженою відповідальністю "ГЛАВБУД",
для організації зони відпочинку
рибалок "Човнової станції",
розташованої за адресою: Одеська
область, Білгород-Дністровський район,
на правому березі річки Дністер, на
відстані 170 м від Маякського мосту (за
межами населених пунктів), грошова
нормативна оцінка якої складає 4 581 801,25
грн. (чотири мільйона п'ятсот
вісімдесят одна тисяча вісімсот одна
гривня 25 копійок).

30 листопада 2007р. між
Білгород-Дністровською районною
державною адміністрацією
(Орендодавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю (Орендар)
було укладено договір оренди земельної
ділянки, згідно умов п.1. якого
Орендодавець надає, а Орендар приймає в
строкове платне користування земельну
ділянку несільськогосподарського
призначення, яка розташована на
відстані 170 метрів від Маякського
мосту, на правому березі р. Дністер, на
території Білгород-Дністровського
району, Одеської області, за межами
населених пунктів.

Відповідно до п.2. Договору в оренду
передається земельна ділянка
загальною площею 8,163 га, у тому числі:
8,163 га боліт низових із земель водного
фонду.

Згідно п.6 Договору Договір укладено на
25 років. Після закінчення строку
договору Орендар має переважне право
поновлення його на новий строк. У цьому
разі Орендар повинен не пізніше ніж за
30 (тридцять) днів до закінчення строку
дії Договору повідомити письмово
Орендодавця про намір продовжити його
дію.

Пунктом 14 Договору визначено, що
земельна ділянка передається в оренду
для організації зони відпочинку
"Човнова станція".

У відповідності до п.15 Договору
передача земельної ділянки в оренду
здійснюється з розробкою по
землеустрою щодо її відведення.

Цей Договір набирає чинності після
підписання сторонами та його державної
реєстрації (п.42 Договору).

Актом приймання-передачі земельної
ділянки Білгород-Дністровська районна
державна адміністрація передала, а
товариство з обмеженою
відповідальністю "ГЛАВБУД" прийняло на
умовах, викладених у вищенаведеному
договорі земельну ділянку, загальною
площею 8,163 га, в тому числі: 8,163 га боліт
низових із земель водного фонду для
організації зони відпочинку рибалок
"Човнової станції".

Рішенням виконавчого комітету
Удобненської сільської ради
Білгород-Дністровського району
Одеської області №74 від 10.08.2009р.
вирішено оформити право власності на
особам, переліченим у стовпці №4
додатку до рішення, на будівлі та
споруди Човнової станції за адресою:
Одеська область,
Білгород-Дністровський район
Удобненська сільська рада комплекс
будівель та споруд №9.

Державною інспекцією сільського
господарства в Одеській області
відповідно до вимог ч.1 ст.5, ст.ст.6, 10
Закону України "Про державний контроль
за використанням та охороною земель",
ч.1 ст.19 Закону України "Про охорону
земель", п.п.4, 5 Положення про державну
інспекцію сільського господарства
України, затвердженого Указом
Президента України від 13.04.2011р. №459
проведено перевірку з питань
дотримання вимог земельного
законодавства відповідачем.

Актом перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 27.08.2012р.,
складеного головним спеціалістом
відділу оперативного контролю за
дотриманням вимог земельного
законодавства України в Одеській
області Абловим Ф.В., встановлено, що
земельна ділянка фактично
використовується під розміщенням
котеджних будинків з ознаками
капітальної забудови, які являють
собою об'єкти стаціонарної рекреації,
що є порушенням ст.ст.61, 96 Земельного
кодексу України (обмеження у
використанні земельних ділянок
прибережних захисних смуг уздовж
річок, навколо водойм та островах) та
являє собою не цільове використання
земельної ділянки, про що також, 27.08.2012р.
державною інспекцією сільського
господарства в Одеській області було
складено протокол про адміністративне
правопорушення.

27.08.2014р. державною інспекцією
сільського господарства в Одеській
області видано директору товариства з
обмеженою відповідальністю "ГЛАВБУД"
припис №000124, яким зобов'язано
останнього в 30 денний термін усунути
виявлені недоліки порушення за
адресою: 170 метрів від Маякського мосту
на правому березі р. Дністер, на
території Білгород-Дністровського
р-ну, Одеської області, за межами
населеного пункту.

З підстав не виконання директором
товариства з обмеженою
відповідальністю "ГЛАВБУД" Михайлуца
П.І. припису №000124 в тридцяти денний
термін, 17.09.2012р. державною інспекцією
сільського господарства в Одеській
області винесено постанову №000099 про
накладення адміністративного
стягнення в розмірі 510,00 грн.

Відповідно до листа Відділу
держземагенства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області від 10.07.2014р. №03-01-30/2218
вбачається, що згідно державної
реєстрації звітності з кількісного
обліку земель (форми №6-зем), яка
ведеться Відділом Держземагенства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області земельна ділянка
загальною площею 8,163 га, яка
розташована на відстані 170 м від
Маякського мосту, на правому березі
річки Дністер обліковується в рядку 65
(підприємства інших галузей
промисловості), графа 65 (відкриті
заболочені землі в тому числі низинні).
Тому, відділом вбачається, що
відповідно до ст.19 Земельного кодексу
України категорія вище згаданої
земельної ділянки - землі водного
фонду.

Зі змісту листа Відділу
держземагенства у
Білгород-Дністровському районі
Одеської області №03-01-14/2238 від 22.07.2014р.
вбачається, що відповідно до наявних
даних документація із землеустрою на
земельну ділянку загальною площею 8,163
га, що розташована на відстані 170 метрів
від Маякського мосту на правому березі
річки Дністер,яка перебуває у
користуванні ТОВ "ГЛАВБУД" у відділі
відсутня.

Використання відповідачем всупереч
умовам договору оренди земельної
ділянки зазначеної земельної ділянки
не за цільовим призначенням, з
побудовою об'єктів стаціонарної
рекреації, стало підставою для
заступника прокурора
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора звернутись до
господарського суду Одеської області в
інтересах держави в особі Одеської
обласної державної адміністрації в
особі Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації в особі
державної інспекції сільського
господарства в Одеській області із
даним позовом.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позовних вимог з
наступних підстав:

Згідно зі статтею 121 Конституції
України одним із завдань прокуратури
України є

представництво інтересів громадянина
або держави в суді у випадках,
визначених законом.

Відповідно до статті 20 Закону України
"Про прокуратуру" при здійсненні
прокурорського нагляду за додержанням
і застосуванням законів прокурор має
право, зокрема, звертатись до суду, з
заявами про захист прав і законних
інтересів громадян, держави, а також
підприємств та інших юридичних осіб.

Статтею 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" передбачено, що
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненій прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом.

Однією з форм представництва є
звернення до суду з позовами або
заявами про захист прав і свобод іншої
особи, невизначеного кола осіб, прав
юридичних осіб, коли порушуються
інтереси держави, або про визнання
незаконними правових актів, дій чи
рішень органів і посадових осіб.
Підставою представництва у суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

Згідно ч. 1 статті 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами, зокрема, прокурорів
та їх заступників, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави. Відповідно до положень
частини третьої цієї статті прокурор,
який звертається до господарського
суду в інтересах держави, в позовній
заяві самостійно визначає, в чому
полягає порушення інтересів держави,
та обґрунтовує необхідність їх
захисту, а також вказує орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах.

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Приписами ст.193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором. Застосування
господарських санкцій до суб'єкта, який
порушив зобов'язання, не звільняє цього
суб'єкта від обов'язку виконати
зобов'язання в натурі, крім випадків,
коли інше передбачено законом або
договором, або управнена сторона
відмовилася від прийняття виконання
зобов'язання. Управнена сторона має
право не приймати виконання
зобов'язання частинами, якщо інше не
передбачено законом, іншими
нормативно-правовими актами або
договором, або не випливає із змісту
зобов'язання. Зобов'язана сторона має
право виконати зобов'язання
достроково, якщо інше не передбачено
законом, іншим нормативно-правовим
актом або договором, або не випливає із
змісту зобов'язання. Зобов'язана
сторона має право відмовитися від
виконання зобов'язання у разі
неналежного виконання другою стороною
обов'язків, що є необхідною умовою
виконання. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином. Управнена
сторона, приймаючи виконання
господарського зобов'язання, на вимогу
зобов'язаної сторони повинна видати
письмове посвідчення виконання
зобов'язання повністю або його частини.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін в силу положень
ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається
лише у випадках, встановлених
договором або законом.

Частинами 1, 3 ст.283 ГК України
передбачено, що за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.
Орендар зобов'язаний своєчасно і в
повному обсязі сплачувати орендну
плату.

Щодо позовної вимоги прокурора про
розірвання договору, суд зазначає
наступне:

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. До
договорів, що укладаються більш як
двома сторонами (багатосторонні
договори), застосовуються загальні
положення про договір, якщо це не
суперечить багатосторонньому
характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Сторони мають право
укласти договір, в якому містяться
елементи різних договорів (змішаний
договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 Цивільного
кодексу України договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Умовами ст.651 Цивільного кодексу
України визначено, що зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Статтею 652 Цивільного кодексу України
встановлено наступне: у разі істотної
зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони
виходили з того, що така зміна обставин
не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися;

3) виконання договору порушило б
співвідношення майнових інтересів
сторін і позбавило б заінтересовану
сторону того, на що вона розраховувала
при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок
істотної зміни обставин суд, на вимогу
будь-якої із сторін, визначає наслідки
розірвання договору виходячи з
необхідності справедливого розподілу
між сторонами витрат, понесених ними у
зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною
зміною обставин допускається за
рішенням суду у виняткових випадках,
коли розірвання договору суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом.

Із змісту ст.653 Цивільного кодексу
України вбачається, що у разі зміни
договору зобов'язання сторін
змінюються відповідно до змінених умов
щодо предмета, місця, строків виконання
тощо. У разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються. У
разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили. Сторони не
мають права вимагати повернення того,
що було виконане ними за зобов'язанням
до моменту зміни або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо договір
змінений або розірваний у зв'язку з
істотним порушенням договору однією із
сторін, друга сторона може вимагати
відшкодування збитків, завданих зміною
або розірванням договору.

За приписами ст.784 Цивільного кодексу
України наймач має право вимагати
розірвання договору найму, якщо:

1) наймодавець передав у користування
річ, якість якої не відповідає умовам
договору та призначенню речі;

2) наймодавець не виконує свого
обов'язку щодо проведення капітального
ремонту речі.

Наведене свідчить про те, що чинним
законодавством передбачено можливість
дострокового розірвання договору за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін цього договору. Таке розірвання
може ініціюватися як з підстав,
визначених сторонами у спірному
договорі, так і у випадках, визначених
законом.

Як вбачається із змісту ст.188
Господарського кодексу України, зміна
та розірвання господарських договорів
в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.
Якщо судовим рішенням договір змінено
або розірвано, договір вважається
зміненим або розірваним з дня набрання
чинності даним рішенням, якщо іншого
строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про
оренду землі" договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно ст.15 Закону України "Про оренду
землі" істотними умовами договору
оренди землі є:

об'єкт оренди (кадастровий номер,
місце розташування та розмір
земельної ділянки);

строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату;

умови використання та цільове
призначення земельної ділянки, яка
передається в оренду;

умови збереження стану об'єкта оренди;

умови і строки передачі земельної
ділянки орендарю;

умови повернення земельної ділянки
орендодавцеві;

існуючі обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;

визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;

відповідальність сторін;

умови передачі у заставу та внесення
до статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди
землі можуть зазначатися інші умови,
зокрема якісний стан земельних угідь,
порядок виконання зобов'язань сторін,
порядок страхування об'єкта оренди,
порядок відшкодування витрат на
здійснення заходів щодо охорони і
поліпшення об'єкта оренди, проведення
меліоративних робіт, а також обставини,
що можуть вплинути на зміну або
припинення дії договору оренди, тощо.

Невід'ємною частиною договору оренди
землі є:

план або схема земельної ділянки, яка
передається в оренду;

кадастровий план земельної ділянки з
відображенням обмежень (обтяжень) у її
використанні та встановлених
земельних сервітутів;

акт визначення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості);

акт приймання-передачі об'єкта оренди;

проект відведення земельної ділянки у
разі його розроблення згідно із
законом.

У разі якщо договором оренди землі
передбачається здійснити заходи,
спрямовані на охорону та поліпшення
об'єкта оренди, до договору додається
угода щодо відшкодування орендарю
витрат на такі заходи. Договір оренди
може передбачати надання в оренду
декількох земельних ділянок, які
знаходяться у власності одного
орендодавця (а щодо земель державної
та комунальної власності - земельних
ділянок, які перебувають у
розпорядженні одного органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування).

Абзацом 1 ч.1 ст.24 Закону України "Про
оренду землі" встановлено, що
Орендодавець має право вимагати від
орендаря використання земельної
ділянки за цільовим призначенням
згідно з договором оренди.

Приписами ст.31 Закону України "Про
оренду землі"

Договір оренди землі припиняється в
разі:

закінчення строку, на який його було
укладено;

викупу земельної ділянки для
суспільних потреб та примусового
відчуження земельної ділянки з
мотивів суспільної необхідності в
порядку, встановленому законом;

поєднання в одній особі власника
земельної ділянки та орендаря;

смерті фізичної особи-орендаря,
засудження його до позбавлення волі та
відмови осіб, зазначених у статті 7
цього Закону, від виконання укладеного
договору оренди земельної ділянки;

ліквідації юридичної особи-орендаря;

відчуження права оренди земельної
ділянки заставодержателем;

набуття права власності на житловий
будинок, будівлю або споруду, що
розташовані на орендованій іншою
особою земельній ділянці;

припинення дії договору, укладеного в
рамках державно-приватного
партнерства (щодо договорів оренди
землі, укладених у рамках такого
партнерства).

Договір оренди землі припиняється
також в інших випадках, передбачених
законом.

Договір оренди землі може бути
розірваний за згодою сторін. На вимогу
однієї із сторін договір оренди може
бути достроково розірваний за рішенням
суду в порядку, встановленому законом.
Розірвання договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або цим договором.

Як вбачається зі змісту ст.32 Закону
України "Про оренду землі" на вимогу
однієї із сторін договір оренди землі
може бути достроково розірваний за
рішенням суду в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
статтями 24 і 25 цього Закону та умовами
договору, в разі випадкового знищення
чи пошкодження об'єкта оренди, яке
істотно перешкоджає передбаченому
договором використанню земельної
ділянки, а також на підставах,
визначених Земельним кодексом України
(2768-14) та іншими законами України.

У разі розірвання договору оренди
землі з ініціативи орендаря
орендодавець має право на отримання
орендної плати на землях
сільськогосподарського призначення за
шість місяців, а на землях
несільськогосподарського призначення
- за рік, якщо протягом зазначеного
періоду не надійшло пропозицій від
інших осіб на укладення договору
оренди цієї ж земельної ділянки на тих
самих умовах, за винятком випадків,
коли розірвання договору було
обумовлено невиконанням або
неналежним виконанням орендодавцем
договірних зобов'язань. У разі
розірвання договору оренди землі за
погодженням сторін кожна сторона має
право вимагати в іншої сторони
відшкодування понесених збитків
відповідно до закону. Перехід права
власності на орендовану земельну
ділянку до іншої особи, а також
реорганізація юридичної
особи-орендаря не є підставою для зміни
умов або розірвання договору, якщо
інше не передбачено договором оренди
землі.

Стаття 61 Земельного кодексу
встановлює, що прибережні захисні
смуги є природоохоронною територією з
режимом обмеженої господарської
діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж
річок, навколо водойм та на островах
забороняється:

а) розорювання земель (крім підготовки
ґрунту для залуження і залісення), а
також садівництво та городництво;

б) зберігання та застосування
пестицидів і добрив;

в) влаштування літніх таборів для
худоби;

г) будівництво будь-яких споруд (крім
гідротехнічних, навігаційного
призначення, гідрометричних та
лінійних), у тому числі баз відпочинку,
дач, гаражів та стоянок автомобілів;

ґ) влаштування звалищ сміття,
гноєсховищ, накопичувачів рідких і
твердих відходів виробництва,
кладовищ, скотомогильників, полів
фільтрації тощо;

д) миття та обслуговування
транспортних засобів і техніки.

Об'єкти, що знаходяться у прибережній
захисній смузі, можуть
експлуатуватися, якщо при цьому не
порушується її режим. Не придатні для
експлуатації споруди, а також ті, що не
відповідають встановленим режимам
господарювання, підлягають винесенню з
прибережних захисних смуг.

Режим господарської діяльності на
земельних ділянках прибережних
захисних смуг уздовж річок, навколо
водойм та на островах встановлюється
законом.

У відповідності до ст.89 Водного кодексу
України Прибережні захисні смуги є
природоохоронною територією з
режимом обмеженої господарської
діяльності.

У прибережних захисних смугах уздовж
річок, навколо водойм та на островах
забороняється:

1) розорювання земель (крім підготовки
грунту для залуження і залісення), а
також садівництво та городництво;

2) зберігання та застосування
пестицидів і добрив;

3) влаштування літніх таборів для
худоби;

4) будівництво будь-яких споруд (крім
гідротехнічних, навігаційного
призначення, гідрометричних та
лінійних), у тому числі баз відпочинку,
дач, гаражів та стоянок автомобілів;

5) миття та обслуговування транспортних
засобів і техніки;

6) влаштування звалищ сміття,
гноєсховищ, накопичувачів рідких і
твердих відходів виробництва,
кладовищ, скотомогильників, полів
фільтрації тощо.

Об'єкти, що знаходяться у прибережній
захисній смузі, можуть
експлуатуватись, якщо при цьому не
порушується її режим. Не придатні для
експлуатації споруди, а також ті,
що не відповідають встановленим
режимам господарювання, підлягають
винесенню з прибережних захисних смуг.

Пунктом 1 ст.124 Земельного кодексу
України передбачено, що передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст.126 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами. Форми
державних актів затверджуються
Кабінетом Міністрів України. Право
оренди землі оформляється договором,
який реєструється відповідно до
закону.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
землеустрій" цільове призначення
земельної ділянки - використання
земельної ділянки за призначенням,
визначеним на підставі документації
із землеустрою у встановленому
законодавством порядку.

Так як, за результатами перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства було встановлено, що
земельна ділянка, яка є предметом
спірного договору оренди землі -
фактично використовується ТОВ
"ГЛАВБУД" для розміщення стаціонарних
котеджних будинків.

За приписами ст.143 Земельного кодексу
України примусове припинення прав на
земельну ділянку здійснюється у
судовому порядку у разі:

а) використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням;

б) неусунення допущених порушень
законодавства (забруднення земель
радіоактивними і хімічними речовинами,
відходами, стічними водами,
забруднення земель
бактеріально-паразитичними і
карантинно-шкідливими організмами,
засмічення земель забороненими
рослинами, пошкодження і знищення
родючого шару ґрунту, об'єктів
інженерної інфраструктури
меліоративних систем, порушення
встановленого режиму використання
земель, що особливо охороняються, а
також використання земель способами,
які завдають шкоди здоров'ю населення)
в строки, встановлені вказівками
(приписами) центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері здійснення державного
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі;

в) конфіскації земельної ділянки;

г) примусового відчуження земельної
ділянки з мотивів суспільної
необхідності;

ґ) примусового звернення стягнень на
земельну ділянку по зобов'язаннях
власника цієї земельної ділянки;

д) невідчуження земельної ділянки
іноземними особами та особами без
громадянства у встановлений строк у
випадках, визначених цим Кодексом.

Як встановлено п.2.21 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" у разі
встановлення порушень, передбачених
ст.143 Земельного кодексу України,
зокрема, коли земельна ділянка
використовується не за цільовим
призначенням, визначеним умовами
договору, та у спосіб, що суперечить
екологічним вимогам, суди мають
правові підстави для задоволення вимог
про розірвання договору оренди на
підставі статті 32 Закону України "Про
оренду землі".

З врахуванням вищенаведеного, з
підстав того, що відповідачем
орендована земельна ділянка
використовується не за цільовим
призначенням, що підтверджується
наявними матеріалами справи, судова
колегія дійшла висновку, що позовні
вимоги заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора в частині розірвання
договору підлягають судом задоволенню,
а договір оренди земельної ділянки
загальною площею 8,163 га, у тому числі
8,163 га боліт верхових із земель водного
фонду, яка розташована на відстані 170 м
від Маякського мосту, на правому березі
річки Дністер, Білгород-Дністровського
району, Одеської області, за межами
населених пунктів, укладений 30.11.2007р.
між Білгород-Дністровською районною
державною адміністрацією та
товариством з обмеженою
відповідальністю "ГЛАВБУД" строком на 25
років для організації зони відпочинку
рибалок "Човнової станції", підлягає
судом розірванню.

Щодо позовної вимоги прокурора про
стягнення шкоди, суд зазначає наступне:

Згідно ст.211 Земельного кодексу
України, громадяни та юридичні особи
несуть цивільну, адміністративну або
кримінальну відповідальність
відповідно до законодавства, зокрема,
за невиконання вимог щодо використання
земель за цільовим призначенням.

Загальні підстави відповідальності за
майнову шкоду, завдану фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
інших осіб, визначені ст.1166
Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст.1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Положення ст.1172 Цивільного кодексу
України чітко визначають, що стягнення
шкоди з юридичною особи можливе лише за
умови, що така шкода завдана
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Для настання деліктної
відповідальності необхідна наявність
складу правопорушення, а саме:
наявність шкоди; протиправна поведінка
заподіювача шкоди; причинний зв'язок
між шкодою та протиправною поведінкою
заподіювача; вина відповідача -
заподіювача шкоди.

Притягнення до цивільно-правової
відповідальності можливо лише при
наявності певних, передбачених законом
умов. Їх сукупність утворює склад
цивільного правопорушення, який і є
підставою цивільно-правової
відповідальності.

Одним з елементів складу цивільного
правопорушення, який вимагається
законом для настання відповідальності
у формі відшкодування шкоди, є
об'єктивна сторона, яку утворюють:
наявність шкоди (збитків) у майновій
сфері кредитора; протиправні дії
відповідача; причинний зв'язок між
протиправними діями відповідача та
шкодою.

Позивач довів всі складові
правопорушення.

У даній ситуації позивачем, зокрема,
доведено факт наявності шкоди,
протиправну поведінку юридичної особи
ТОВ "ГЛАВБУД", як заподіювача шкоди,
через доведеність, того факту, що
Михайлуце П.К. є його працівником.

Як наслідок присутній причинний
зв'язок між шкодою та протиправною
поведінкою підприємства заподіювача.

Відповідно доведена і вина ТОВ
"ГЛАВБУД". Так, у зобов'язаннях із
заподіяння шкоди вина юридичною особи
виявляється у винних діях чи
бездіяльності її працівників, під час
виконання ними своїх трудових
обов'язків.

Суд визнав доведеними, враховуючи
встановлені фактичні обставини справи,
всі складові настання
відповідальності за завдання шкоди
позивачу у заявленому до стягнення
розмірі.

В пункті 3.8 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" №6 від 17.05.2011р. зазначено, що
згідно з пунктом 3.1 наказу Державного
агентства земельних ресурсів України
та Державної інспекції з контролю за
використанням і охороною земель від
12.09.2007р. №110 "Про затвердження
Методичних рекомендацій щодо
застосування Методики визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 25.07.2007р. №963"
підставою для здійснення розрахунку
розміру шкоди, заподіяної державі,
територіальним громадам, юридичним чи
фізичним особам внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу,
є матеріали справи про адміністративне
правопорушення, які підтверджують факт
вчинення цього правопорушення, а саме:

- акт перевірки дотримання вимог
земельного законодавства;

- протокол про адміністративне
правопорушення;

- припис (з вимогою усунення порушення
земельного законодавства);

- акт обстеження земельної ділянки.

За змістом п.7 Методики визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
зняття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу
розрахунок розміру шкоди, заподіяної
державі, територіальним громадам
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням, зняття ґрунтового
покриву (родючого шару ґрунту) без
спеціального дозволу, проводиться
Держекоінспекцією та її
територіальними органами або
Держсільгоспінспекцією та її
територіальними органами, а розміру
шкоди, заподіяної юридичним та
фізичним особам, - територіальними
органами Держсільгоспінспекції на
підставі матеріалів обстежень
земельних ділянок.

Отже, підставою для розрахунку розміру
шкоди, заподіяної державі або
територіальній громаді внаслідок
використання земельних ділянок не за
цільовим використанням є вищевказані
документи у їх сукупності, оскільки
саме такі документи можуть підтвердити
сам факт нецільового використання
земельної ділянки та її розмір.

Як зазначалось вище, державним
інспектором сільського господарства в
Одеській області проведена перевірка
земельної ділянки відповідача щодо
цільового використання земель, за
наслідками якої складено акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 27.08.2012р., протокол про
адміністративне правопорушення від
27.08.2012р., припис з вимогою припинити
використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням.

В матеріалах справи наявні в
сукупності документи, які
підтверджують факт використання
земельної ділянки не за цільовим
призначенням та надають право на
здійснення відповідного розрахунку
шкоди.

Як вже було вказано вище, визначення
розміру шкоди, заподіяної державі,
територіальним громадам, юридичним та
фізичним особам, на всіх категоріях
земель внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням, зняття
ґрунтового покриву (родючого шару
ґрунту) без спеціального дозволу
здійснюється на підставі відповідної
Методики, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України №963 від
25.07.2007р.

В обґрунтування суми, заявленої до
стягнення, прокурором надано
розрахунок шкоди (ас.32), заподіяної
внаслідок нецільового використання
земельної ділянки, складений державним
інспектором Державної інспекції
сільського господарства в Одеській
області відповідно до вказаної вище
Методики. Згідно вказаного розрахунку
розмір заподіяної шкоди становить 534
616,61 грн.,

Перевіривши розрахунок шкоди,
заподіяної внаслідок нецільового
використання земельної ділянки,
здійснений державним інспектором
сільського господарства в Одеській
області, господарський суд встановив,
що останній відповідає вимогам чинного
законодавства та обставинам справи, а
тому суд вважає позовні заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора щодо стягнення з відповідача
на користь Одеської обласної державної
адміністрації 534 616,61 грн. шкоди,
завданої нецільовим використанням
земельної ділянки обґрунтованим та
таким, що підлягає задоволенню.

При цьому суд зазначає наступне:

Стаття 58 Земельного кодексу
встановлює, що до земель водного фонду
належать землі, зайняті:

а) морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами;

б) прибережними захисними смугами
вздовж морів, річок та навколо водойм,
крім земель, зайнятих лісами;

в) гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них;

г) береговими смугами водних шляхів;

ґ) штучно створеними земельними
ділянками в межах акваторій морських
портів.

Для створення сприятливого режиму
водних об'єктів уздовж морів, навколо
озер, водосховищ та інших водойм
встановлюються водоохоронні зони,
розміри яких визначаються за проектами
землеустрою.

Стаття 59 Земельного кодексу України
визначає, що землі водного фонду можуть
перебувати у державній, комунальній та
приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть безоплатно передаватись у
власність замкнені природні водойми
(загальною площею до 3 гектарів).
Власники на своїх земельних ділянках
можуть у встановленому порядку
створювати рибогосподарські,
протиерозійні та інші штучні водойми.

Землі водного фонду за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування надаються у
постійне користування:

а) державним водогосподарським
організаціям для догляду за водними
об'єктами, прибережними захисними
смугами, смугами відведення,
береговими смугами водних шляхів,
гідротехнічними спорудами, а також
ведення аквакультури тощо;

б) державним підприємствам для
розміщення та догляду за державними
об'єктами портової інфраструктури;

в) державним рибогосподарським
підприємствам, установам і
організаціям для ведення аквакультури.

Громадянам та юридичним особам
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування із земель
водного фонду можуть передаватися на
умовах оренди земельні ділянки
прибережних захисних смуг, смуг
відведення і берегових смуг водних
шляхів, озера, водосховища, інші
водойми, болота та острови для
сінокосіння, рибогосподарських потреб
(у тому числі рибництва (аквакультури),
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт,
догляду, розміщення та обслуговування
об'єктів портової інфраструктури і
гідротехнічних споруд тощо, а також
штучно створені земельні ділянки для
будівництва та експлуатації об'єктів
портової інфраструктури та інших
об'єктів водного транспорту. Землі
водного фонду можуть бути віднесені до
земель морського і річкового
транспорту в порядку, встановленому
законом.

Використання земельних ділянок
водного фонду для рибальства
здійснюється за згодою їх власників
або за погодженням із
землекористувачами.

За приписами ст.4 Водного кодексу
України до земель водного фонду
належать землі, зайняті:

морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами;

прибережними захисними смугами вздовж
морів, річок та навколо водойм, крім
земель, зайнятих лісами;

гідротехнічними, іншими
водогосподарськими спорудами та
каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них;

береговими смугами водних шляхів.

Зі змісту ст.5 Водного кодексу України
вбачається, що до водних об'єктів
загальнодержавного значення належать:

1) внутрішні морські води,
територіальне море, а також акваторії
морських портів;

2) підземні води, які є джерелом
централізованого водопостачання;

3) поверхневі води (озера, водосховища,
річки, канали), що знаходяться і
використовуються на території більш
як однієї області, а також їх притоки
всіх порядків;

4) водні об'єкти в межах територій
природно-заповідного фонду
загальнодержавного значення, а також
віднесені до категорії лікувальних.

До водних об'єктів місцевого значення
належать:

1) поверхневі води, що знаходяться і
використовуються в межах однієї
області і які не віднесені до водних
об'єктів загальнодержавного значення;

2) підземні води, які не можуть бути
джерелом централізованого
водопостачання.

Згідно п.п.1, 2 ст.14 Водного кодексу
України до відання Кабінету Міністрів
України у галузі управління і
контролю за використанням і охороною
вод та відтворенням водних ресурсів
належить:

1) реалізація державної політики у
галузі використання і охорони вод та
відтворення водних ресурсів;

2) розпорядження внутрішніми
морськими водами, територіальним
морем, а також акваторією морських
портів.

Так, враховуючи вищевказані положення
законодавства, відповідно до якого
майнова шкода, завдана використанням
земельної ділянки не за цільовим
призначенням, відшкодовується
власнику землі, а так як, річка Дністер
відноситься до загального водного
фонду України, отже, з врахуванням
приписів Земельного кодексу України та
Водного кодексу України, шкода
підлягає стягненню з відповідача на
користь держави в особі саме Одеської
обласної державної адміністрації, як
уповноваженого органу, що здійснює
управління і контролю за
використанням і охороною вод та
відтворенням водних ресурсів в
Одеській області.

Щодо позовної вимоги прокурора щодо
зобов'язання товариства з обмеженою
відповідальністю "ГЛАВБУД" повернути
до земель державної власності Одеської
обласної державної адміністрації
земельну ділянку загальною площею 8,163
га, суд зазначає, що дана вимога
задоволенню не підлягає з огляду на
наступне:

Частина 1 ст.34 Закону України "Про
оренду землі" встановлює, що у разі
припинення або розірвання договору
оренди землі орендар зобов'язаний
повернути орендодавцеві земельну
ділянку на умовах, визначених
договором. Орендар не має права
утримувати земельну ділянку для
задоволення своїх вимог до
орендодавця.

Таким чином прокурором доведено та
матеріалами справи встановлено, що
орендована відповідачем земельна
ділянка використовується не за
цільовим призначенням, для організації
зони відпочинку рибалок "Човнової
станції", а фактично на ній збудовано
котеджні будинки, що також
підтверджується листом КП
"Білгород-Дністровське бюро технічної
інвентаризації" №1840 від 20.11.2014р., зі
змісту якого вбачається, що станом на
27.08.2012р. власниками будівель та споруд
(котеджні будинки) Човнової станції,
яка розташована за адресою: Одеська
обл., Білгород-Дністровський район, с.
рада Удобненська, комплекс будівель та
споруд №9 (земельна ділянка, площею 7,2866
га, кадастровий №05) є іншій
фізичні особи, зазначені в цьому листі.

З врахуванням вищенаведеного, суд
дійшов висновку, що так як матеріалами
справи встановлено, що спірною
земельною ділянкою фактично
користуються інші особи, у зв'язку з чим
підстав для застосування наслідків
розірвання договору оренди землі -
витребування земельної ділянки у
відповідача, у суду відсутні, у зв'язку
з чим у задоволенні позовної вимоги
заступника Білгород-Дністровського
міжрайонного прокурора в частині
зобов'язання товариства з обмеженою
відповідальністю "ГЛАВБУД" повернути
до земель державної власності Одеської
обласної державної адміністрації
земельну ділянку, загальною площею 8,163
га - суд відмовляє.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до приписів статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, судовий збір в сумі 11 910,33 грн.
слід стягнути з відповідача на користь
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Одеської обласної державної
адміністрації в особі
Білгород-Дністровської районної
державної адміністрації в особі
державної інспекції сільського
господарства в Одеській області -
задовольнити частково.

2. Розірвати договір оренди земельної
ділянки загальною площею 8,163 га, у тому
числі 8,163 га боліт верхових із земель
водного фонду, яка розташована на
відстані 170 м від Маякського мосту, на
правому березі річки Дністер,
Білгород-Дністровського району,
Одеської області, за межами населених
пунктів, укладений 30.11.2007р. між
Білгород-Дністровською районною
державною адміністрацією (67700, Одеська
обл., м. Білгород-Дністровський, вул.
Леона Попова, 24, код ЄДРЮОФОП 04056813) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "ГЛАВБУД" (65026, Одеська
обл., м. Одеса, вул. Пушкінська, буд.12, код
ЄДРЮОФОП 25050789) строком на 25 років для
організації зони відпочинку рибалок
"Човнової станції", зареєстрований у
Білгород-Дністровському районному
відділі ДП "ЦДЗК" Одеської регіональної
філії, про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 30.11.2007р.
№30.

3. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "ГЛАВБУД" (65026, Одеська
обл., м. Одеса, вул. Пушкінська, буд.12, код
ЄДРЮОФОП 25050789) на користь Державного
бюджету України 534 616 (п'ятсот тридцять
чотири тисячі шістсот шістнадцять) грн.
61 коп. - шкоди.

4. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "ГЛАВБУД" (65026, Одеська
обл., м. Одеса, вул. Пушкінська, буд.12, код
ЄДРЮОФОП 25050789) на користь Державного
бюджету України (р/р 3008 отримувач
ГУ ДКСУ в Одеській області банк отримувача: ГУ ДКСУ в
Одеській області МФО 828011 код
класифікації: 22030001) 11 910 (одинадцять
тисяч дев'ятсот десять) грн. 33 коп. -
судового збору.

5. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України.

Повний текст рішення складено
01.12.2014р.

Головуючий суддя
О.В. Цісельський

Суддя
І.А. Малярчук

Суддя
Т.Г. Д'яченко

Повне рішення складено 01 грудня 2014 р.