ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року Справа № 906/690/14
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б.
(доповідач), Гольцової Л.А., Козир
Т.П.,розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"на рішення та
постановуГосподарського суду
Житомирської області від 10.07.2014
Рівненського апеляційного
господарського суду від 17.09.2014у
справі№ 906/690/14 Господарського суду
Житомирської області за
позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"до
Комунального підприємства
теплозабезпеченняпростягнення 9223626
грн. 14 коп.за участю представників
сторін:

позивача: Букоємський Р.В., дов. від
13.05.2014 №14-138

відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
Господарського суду Житомирської
області з позовом до Комунального
підприємства теплозабезпечення про
стягнення 9223626,14 грн., в тому числі 8002878,95
грн. суми основного боргу, 878899,07 грн.
пені, інфляційних втрат у розмірі 103231,37
грн. та трьох відсотків річних у
розмірі 238616,75 грн.

Рішенням Господарського суду
Житомирської області від 10.07.2014 у
справі № 906/690/14 (суддя
Гансецький В.П.), залишеним без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 17.09.2014 (колегія
суддів у складі: головуючий суддя
Василишин А.Р., судді Бучинська Г.Б.,
Філіпова Т.Л.), позов задоволено
частково; стягнуто з Комунального
підприємства теплозабезпечення на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 8002878,95 грн.
боргу за отриманий газ згідно договору
№ 13/2661-БО-10 купівлі-продажу природного
газу від 28.12.2012, 600000,00 грн. пені, 237310,76
грн. річних, 103231,37 грн. інфляційних
втрат, 73031,65 грн. судового збору; в решті
позову відмовлено; відстрочено
виконання даного рішення суду до 01.11.2014.

Не погоджуючись частково із рішенням
суду першої інстанції та постановою
суду апеляційної інстанції, Публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
звернулося до Вищого господарського
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Рівненського апеляційного
господарського суду від 17.09.2014 та
рішення Господарського суду
Житомирської області від 10.07.2014 у
справі № 906/690/14 в частині відмови у
стягненні 278899,07грн. пені та прийняти в
цій частині нове рішення, яким стягнути
з Комунального підприємства
теплозабезпечення на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 278899,07 грн. пені, в
стягненні якої було відмовлено.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
касаційною скаргою, скаржник
посилається на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Сторони згідно з приписами статті 1114
Господарського процесуального кодексу
України були належним чином
повідомлені про день, час і місце
розгляду касаційної скарги, однак
відповідач не скористався
передбаченим законом правом на участь
у перегляді справи в касаційній
інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових актів, вважає
касаційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій та
підтверджується матеріалами справи,
28.12.2012 між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (далі -
продавець) та Комунальним
підприємством теплозабезпечення було
укладено договір № 13/2661-БО-10 про
купівлю-продаж природного газу (далі -
договір), відповідно до умов якого
продавець зобов'язався передати у
власність покупцю у 2013 році природний
газ, ввезений позивачем на митну
територію України за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити цей природний газ, на умовах
цього договору (п. 1.1 договору).

На виконання умов договору позивач у
період з січня по грудень 2013 року
включно передав відповідачу природний
газ загальною вартістю 19028206,11 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу за
вказаний період.

Судами першої та апеляційної інстанції
з'ясовано, що відповідач в порушення
умов договору свої зобов'язання по
оплаті отриманого природного газу
виконав частково, сплативши на рахунок
позивача 11025327,16 грн., у зв'язку із чим
заборгованість відповідача по оплаті
переданого згідно договору № 13/2661-БО-10
від 28.12.2012 природного газу склала 8002878,95
грн.

Невиконання відповідачем зобов'язань
щодо оплати поставленого природного
газу у встановлені договором строки
стало підставою звернення позивача з
позовом про стягнення з відповідача
8002878, 95 грн. основного боргу, 878899,07 грн.
пені, 103231,37 грн. інфляційних втрат та
238616,75 грн. трьох відсотків річних.

Встановивши факт неналежного
виконання відповідачем зобов'язань по
оплаті поставленого природного газу,
перевіривши надані позивачем
розрахунки заявлених до стягнення
процентів річних та інфляційних втрат,
суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку про
задоволення позову в частині стягнення
8002878,95 грн. основного боргу, 237310,76 грн.
річних, 103231,37 грн. інфляційних втрат.
Судові акти в цій частині сторонами не
оскаржуються.

Вирішуючи спір в частині стягнення
суми пені за порушення грошового
зобов'язання, суди першої та
апеляційної інстанції не погодилися із
розрахунком позивача з огляду на
включення позивачем до періоду
нарахування пені днів фактичної сплати
заборгованості, дійшовши висновку про
обґрунтованість заявлених вимог про
стягнення пені в сумі 874102,79 грн.

Керуючись ст. 551 Цивільного кодексу
України, ст. 233 Господарського кодексу
України та ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України та
виходячи з поданих відповідачем
доказів скрутного фінансового
становища, а саме: балансу на 31.12.2013,
балансу (звіт про фінансовий стан) на
31.03.2014, звітів про фінансові результати
за 2013, за 1 квартал 2014, даних про різницю
в ціні між затвердженими тарифами та
фактичними витратами по всім групам
споживачів за 2010-2014 роки, довідки про
заборгованість споживачів теплової
енергії м. Коростеня за спожиту теплову
енергію станом на 01.06.2014 року, а також
враховуючи сплату відповідачем
більшої частини основного боргу до
подачі позову, дійшли висновку про
зменшення розміру неустойки та
стягнення з відповідача пені у розмірі
600000,00 грн.

Правомірність зменшення заявленої до
стягнення суми пені є предметом
касаційного оскарження у цій справі.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Як визначено п. 7.2 Договору, у разі
невиконання відповідачем пункту 6.1
умов Договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
Позивачу, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Згідно із ч. 1 ст. 233 Господарського
кодексу України у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України передбачено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У випадку нарахування неустойки, яка є
явно завищеною та не відповідає
передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч.
1-2 ст. 627 Цивільного кодексу України
засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права, суд має право її зменшувати.
Наявність у кредитора можливості
стягувати із споживача надмірні
грошові суми як неустойку, спотворює її
дійсне правове призначення, оскільки
із засобу розумного стимулювання
боржника виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені, які підлягають стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання,
суд повинен з'ясувати наявність
значного перевищення розміру
неустойки перед розміром збитків, а
також об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зменшуючи заявлену до стягнення
позивачем суму неустойки, суди першої
та апеляційної інстанції обґрунтовано
врахували ступінь виконання
зобов'язання відповідачем,
невідповідність затверджених тарифів
економічно обґрунтованим витратам на
послуги відповідача, наявність
заборгованості споживачів за теплову
енергію та виходили з того, що наявними
в матеріалах справи доказами
підтверджується скрутне фінансове
становище відповідача, який є
комунальним підприємством.

Враховуючи вищенаведені причини
неналежного виконання зобов'язання
відповідачем, його майновий стан,
зважаючи на інтереси обох сторін спору
та виходячи з необхідності дотримання
балансу їх інтересів, колегія суддів
касаційної інстанції вважає, що
зменшення судами розміру стягуваної
пені і стягнення з відповідача на
корись позивача пені у розмірі 600000,00
грн., відповідає вимогам
співрозмірності, справедливості та
враховує інтереси позивача.

Матеріали справи свідчать про те, що
господарськими судами попередніх
інстанцій в порядку ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України всебічно, повно і об'єктивно
досліджено матеріали справи в їх
сукупності і вірно застосовано норми
процесуального та матеріального права.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України суд
касаційної інстанції лише перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Оцінка та перевірка обставин справи і
доказів не віднесена до повноважень
касаційної інстанції.

Викладені у касаційній скарзі доводи
скаржника по суті зводяться виключно
до заперечень щодо здійсненої судами
першої та апеляційної інстанції оцінки
доказів у справі та доведення інших
обставин, ніж ті, що були встановлені
судами попередніх інстанцій, в той час
як згідно з вимогами статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України, касаційна інстанція не має
права вирішувати питання про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти наявні
у справі докази.

Твердження скаржника про порушення і
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанції норм
законодавства при прийнятті
оскаржуваних судових рішень не знайшли
свого підтвердження, у зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
постанови Рівненського апеляційного
господарського суду від 17.09.2014 та
рішення Господарського суду
Житомирської області від 10.07.2014,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду
Житомирської області від 10.07.2014 та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 17.09.2014 у справі
№ 906/690/14 залишити без змін.

Головуючий суддя:
Л. Іванова

судді:
Л. Гольцова

Т. Козир