ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2014 р.
Справа № 907/787/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Данко Л.С.

Кузь В.Л.

розглянув апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтернаціональна
група вин України №1" від 23.10.2014р. №19

на рішення господарського суду
Закарпатської області від 09.10.2014р.

у справі № 907/787/14

за позовом приватного акціонерного
товариства "УВК Україна", м.Вишневе,
Київська обл.

до відповідача товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтернаціональна
група вин України №1", м.Хуст

про стягнення 24442,52 грн., в т.ч. 22798 грн.
заборгованості за надані логістичні
послуги згідно договору №54-14 від
11.02.2014р., 1420,26 грн. пені та 224,26 грн. - 3%
річних.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились.

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 09.10.2014р. у
справі №907/787/14 (суддя Мокану В.В.)
задоволено позов приватного
акціонерного товариства (надалі - ПрАТ)
"УВК Україна", стягнуто з товариства з
обмеженою відповідальністю (надалі -
ТзОВ) "Інтернаціональна група вин
України №1" на користь позивача 24442,52
грн., в тому числі: 22798,00 грн.
заборгованості за надані логістичні
послуги, 1420,26 грн. пені, 224,26 грн. 3%
річних, а також судовий збір.

Приймаючи рішення, суд виходив з того,
що вимога позивача про стягнення 22798
грн. заборгованості належним чином
доведена матеріалами справи,
відповідачем не спростована та
підлягає задоволенню. Також, зважаючи
на положення ч.2 ст.625 ЦК України та п. 6.8.
договору, підставними є вимоги про
стягнення 3 % річних та пені. При цьому,
суд відхилив клопотання ТзОВ
"Інтернаціональна група вин України №1"
про розстрочку виконання рішення,
оскільки відповідачем не подано
доказів, які б підтверджували
виняткові обставини, які у нього
склалися, зокрема, наявну загрозу
банкрутства, відсутність коштів на
банківських рахунках і майна, на яке
можливо було б звернути стягнення,
стихійне лихо, інші надзвичайні події.

Дане рішення оскаржив відповідач,
оскільки вважає, що при його прийнятті
суд невірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просив рішення
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити в стягненні 1420 грн. пені, 244
грн. 3% річних та розстрочити виконання
рішення суду на 5 місяців 5 рівними
частинами. Доводи апеляційної скарги
ґрунтуються на тому, що під час
судового розгляду справи в суді першої
інстанції було порушено правила
територіальної підсудності
(контрагентом в договірних відносинах
виступала Львівська філія ТзОВ
"Інтернаціональна група вин України
№1", а отже справа повинна була
розглядатись в господарському суді
Львівської області). Крім того, судом
було безпідставно відмовлено в
задоволенні клопотання відповідача
про розстрочку стягнення
заборгованості трьома рівними
частинами, що пов'язане з його скрутним
матеріальним становищем; стягнення
пені та трьох відсотків річних є
безпідставним, на думку скаржника,
оскільки затягнення сплати
заборгованості зумовлено виключно
діями позивача та його небажанням
укласти мирову угоду.

Не погоджуючись із апеляційною
скаргою, позивач подав до суду відзив, в
якому заперечив доводи апелянта та
зазначив, що рішення суду прийнято із
врахуванням всіх фактичних обставин
справи та з відповідністю правовим
нормам, які регулюють спірні
правовідносини, у зв'язку з чим просив
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Сторони не забезпечили явку
повноважних представників в судове
засідання, хоча належним чином були
повідомлені про час і місце розгляду
справи, що підтверджується
повідомленням про вручення їм ухвали
суду від 03.11.2014р. (а.с. 76, 77).

Від скаржника до суду надійшло
клопотання, у якому він просив
відкласти розгляд справи у зв'язку з
неможливістю забезпечити участь
повноважного представника через його
зайнятість у іншій справі.

Відповідно до ст.77 ГПК України, розгляд
справи може бути відкладено, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні. Колегія
суддів звертає увагу на те, що ухвалою
суду першої інстанції від 03.11.2014р. явка
представників не визнавалась
обов'язковою, про час та дату засідання
сторони повідомлялись належним чином,
сторони не були позбавлені права
висловити свою позицію у письмових
поясненнях, чи подати суду на власний
розсуд письмові докази до дня судового
засідання, а суд, відповідно ст.75 ГПК
України, має право розглянути справу за
наявними в ній матеріалами. Крім того,
колегія суддів звертає увагу на
документальну необґрунтованість
поданого клопотання, а також на те, що
можливість захисту стороною своїх прав
у суді не залежить від конкретного
представника.

Зважаючи на вищевикладене, а також на
наявність у справі достатньо доказів
для розгляду апеляційної скарги по
суті, судова колегія вважає за можливе
розглянути справу без представників
сторін (в т.ч. скаржника), у зв'язку з чим
відхиляє подане клопотання.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

11.02.2014р. між Львівською філією ТзОВ
„Інтернаціональна група вин України
№1" (замовником) та ПрАТ „УВК Україна"
(виконавцем) було укладено договір №
54/14 про надання логістичних послуг
(надалі - договір), за умовами якого
виконавець зобов'язався у порядку та на
умовах договору надати логістичні
послуги, пов'язані з обслуговуванням
вантажів замовника, а останній
зобов'язався надавати замовлення та
інші послуги, приймати та своєчасно
оплачувати послуги. (а.с. 9-14).

Тарифи на послуги сторони виклали в
додатках №№1, 2 до договору, що
відповідає положенням п.5.1 договору
(а.с. 27-28). У додатку №3 до договору
сторони узгодили правила та процедури
надання логістичних послуг, яких,
відповідно до п.3.1.1 договору, повинен
дотримуватись виконавець при
виконанні договору (а.с. 17-26). Договір
підписано сторонами з протоколом
розбіжностей №1 від 11.02.2014р. (а.с.15-16).

На виконання умов договору позивач
надав відповідачу логістичні послуги
на суму 27072,78 грн., що підтверджується
актом приймання-передачі наданих
послуг УВЦ- від 31.03.2014р., який
підписаний обома сторонами та
скріплений їх печатками (а.с 30). На
оплату наданих послуг позивач виставив
рахунок-фактуру №1146 від 31.03.2014р. (а.с. 29),
який відповідач отримав 08.04.2014р. (згідно
відмітки у накладній кур'єрської
служби доставки (а.с.31).

Однак, надані позивачем логістичні
послуги відповідач оплатив частково на
суму 4274,78 грн., що підтверджується
довідкою ПАТ „Райффайзен Банк Аваль"
від 09.09.2014р. (а.с. 50-51).

У зв'язку з подальшою несплатою
заборгованості позивач звернувся із
позовом до господарського суду про
стягнення з відповідача 22798,00 грн.
основної суми боргу, а також 224,26 грн. 3%
річних та 1420,26 грн. пені.

Судова колегія, оцінивши подані
сторонами докази на відповідність їх
фактичним обставинам і матеріалам
справи, вважає, що підстави для
задоволення апеляційної скарги та,
відповідно, скасування оскаржуваного
рішення - відсутні, з огляду на
наступне:

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник, зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Статтею 903 ЦК України передбачено, що
якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до п.5.1 договору, послуги за
ним надаються за тарифами, викладеними
у додатках до договору (додатки №№1, 2).
За умовами п. 1.2. договору у
підтвердження надання виконавцем
послуг за договором складаються та
підписуються відповідні акти
приймання-передачі наданих послуг.

Пунктами 5.3-5.6 договору встановлено, що
оплата здійснюється в національній
валюті шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок виконавця
на підставі наданого рахунку. Термін
сплати визначений сторонами протягом
п'яти банківських днів з моменту
виставлення рахунку виконавцем. Разом
з рахунком замовнику надається два
примірники акту приймання-передавання
наданих послуг, один з яких після
розгляду та підписання замовником
підлягає поверненню виконавцеві у разі
відсутності мотивованих зауважень, та
податкова накладна. При відсутності
мотивованих зауважень у триденний
строк з моменту отримання, акт
вважається погодженим, а послуги
прийнятими відповідно до умов
договору.

Як вже зазначалось вище, позивач взяті
на себе зобов'язання щодо виконання
робіт за договором виконав належним
чином, про що свідчить підписаний обома
сторонами без заперечень та зауважень
двохсторонній акт здачі-прийняття
робіт (надання послуг). Загальна
вартість виконаних робіт за договором
становить 27072,78 грн., з яких відповідач
оплатив лише 4274,78 грн.

Зважаючи на вищенаведені обставини, а
також на те, що в матеріалах справи
міститься рахунок та докази його
отримання відповідачем (з моменту
виставлення якого відраховується
строк оплати в порядку п.5.4 договору),
колегія суддів вважає доведеною суму
основної заборгованості (22798,00 грн.), а
також те, що обов'язок відповідача
оплатити надані послуги - настав.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п.6.8. договору (в редакції
узгодженій в протоколі розбіжностей),
за несвоєчасну сплату належним чином
наданих послуг замовник сплачує на
користь виконавця пеню в розмірі
облікової ставки НБУ від суми
прострочено зобов'язання за кожен день
прострочення, але не більше 25% від
вартості простроченого зобов'язання.

Здійснивши перевірку рішення
місцевого господарського суду про
стягнення 224,26 грн. 3% річних та 1420,26 грн.
пені, колегія суддів дійшла висновку
про його обґрунтованість в цій частині.
При цьому, не беруться до уваги
заперечення скаржника про
недопустимість нарахування пені та 3%
річних, які він обґрунтовує небажанням
позивача укласти мирову угоду.
Матеріалами справи підтверджено
прострочення відповідача, а тому
застосування позивачем положень ч.2
ст.625 ЦК України та п.6.8 договору є
правомірним. Вирішення ж спору в
добровільному порядку чи укладення
мирової угоди є правом, а не обов'язком
сторін, а тому покликання на такі
обставини не мають значення для
вирішення спору.

Колегія суддів вважає також
необґрунтованими твердження скаржника
щодо порушення судом правил
територіальної підсудності при
розгляді спору.

Як вбачається з тексту договору, від
імені Львівської філії ТзОВ
„Інтернаціональна група вин України
№1" його підписував директор
Телішевський Б.Р., який діяв на підставі
довіреності. Зі змісту відповідної
довіреності від 21.01.2014р. (а.с. 43), виданої
ТзОВ „Інтернаціональна група вин
України №1" (довірителем) Телішевському
Р.І. в якості директора Львівської
філії вказаного товариства,
вбачається, що повірений був
уповноважений довірителем на
укладення угод, пов'язаних із
діяльністю філії, від імені довірителя.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 95 ЦК України,
філії та представництва не є
юридичними особами. Вони наділяються
майном юридичної особи, що їх створила,
і діють на підставі затвердженого нею
положення. Керівники філій та
представництв призначаються юридичною
особою і діють на підставі виданої нею
довіреності.

Як вбачається з відомостей, що
містяться в ЄДРЮОФОП, ТзОВ
„Інтернаціональна група вин України
№1" має зареєстровані відокремлені
підрозділи, зокрема, Львівську філію
ТзОВ „Інтернаціональна група вин
України №1", яка не є юридичною особою
(а.с. 37-38, 39-40).

Зважаючи на вказані обставини, а також
на те, що в тексті позовної заяви
позивач вказав відповідачем саме
товариство, а не товариство в особі її
відокремленого підрозділу, положення
п.4 ст.15 ГПК України не підлягають до
застосування у спірних
правовідносинах.

Крім того, відповідно до п.1.7 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011р., коло
повноважень відокремленого підрозділу
юридичної особи стосовно здійснення у
господарському суді повноваження
сторони у справі від імені цієї особи
визначається установчими документами
останньої, положенням про
відокремлений підрозділ, яке
затверджено юридичною особою, або
довіреністю, виданою нею ж у
встановленому порядку керівникові
цього підрозділу. При цьому слід мати
на увазі, що стороною у справі є
юридична особа, від імені якої діє
відокремлений підрозділ, і рішення
приймається саме стосовно
підприємства чи організації -
юридичної особи, але в особі її
відокремленого підрозділу.

Дослідивши оскаржуване рішення суду
першої інстанції в частині відмови в
розстрочці виконання рішення, колегія
суддів погоджується з доводами суду
першої інстанції, у зв'язку з чим не
підлягає задоволенню клопотання
скаржника про розстрочку виконання
рішення суду на п'ять місяців п'ятьма
рівними частинами. Колегія суддів
звертає увагу, що відповідач може
звернутись з відповідним клопотанням
до суду першої інстанції в порядку ст.121
ГПК України разом із відповідним
документальним обґрунтуванням
обставин, на які він покликається, як на
підставу для розстрочки.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія,
прийшла до висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, як такого, що прийнято
відповідно до обставин та матеріалів
справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Закарпатської області від 09.10.2014р. у
справі №907/787/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтернаціональна група вин України №1"
- без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
05.12.2014р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Данко Л.С.

суддя
Кузь В.Л.