ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2014
Справа № 917/2261/14

за позовом Селянського (фермерського)
господарства "Карпенко М.І.", вул.
Феленка, 24, с. Максимівка,
Вільнянський р-н, Запорізька обл., 70024

до Приватного акціонерного товариства
"Райз-Максимко", вул. Матросова, 10,
м. Червонозаводське,
Лохвицький р-н, Полтавська обл., 37340

про стягнення 258 764,52 грн.

Суддя Ківшик О.В.

Представники:

від позивача: Кравченко В.В.,
довіреність від 20.11.2014 р.; паспорт серії
СЮ № 287897, виданий Вільнянським РС УДМС
України в Запорізькій області 06.12.2012 р.;

від відповідача: Гузій С.М., довіреність
№ 164 від 05.11.2014 р., паспорт серії КО №
614826, виданий Гадяцьким РВ УМВС України
в Полтавській області 01.06.2005 р..

25.11.2014 р. у судовому засіданні
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення, залучено її до
матеріалів справи та повідомлено про
термін виготовлення повного тексту
судового рішення.

Суть спору : розглядається позов
Селянського (фермерського)
господарства "Карпенко М.І." про
стягнення з Приватного акціонерного
товариства "Райз-Максимко" 258 764,52 грн.
заборгованості, що виникла внаслідок
неналежного виконання останнім умов
укладеного між сторонами 12.07.2013 р.
Договору № 12/07/13 з яких : 185 487,00 грн.
основна заборгованість, 36 533,31 грн. пені,
30 234,38 грн. інфляційні нарахування та 6
509,83 грн. три проценти річних.

Позивач на позовних вимогах наполягає
за мотивами позовної заяви.

Відповідач надав суду заяву № 13/11/14-юр
від 13.11.2014 р. (вх. № 15159 від 17.11.2014 р.) про
застосування строку позовної давності
до позовних вимог в частині стягнення з
нього пені в розмірі 36 533,31 грн. та з
відмову у задоволенні позовних вимог в
цій частині.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши надані докази, суд,

встановив:

12.07.2013 р. між Селянським (фермерським)
господарством "Карпенко М.І."
(виконавець) та Приватним акціонерним
товариством "Райз-Максимко" (замовник)
було укладено Договір № 12/07/13 про
надання послуг сільськогосподарською
технікою (а.с. 17-18, далі - Договір).

При цьому сторони узгодили, зокрема,
наступне :

- в порядку та на умовах, визначених цим
Договором Виконавець зобов'язується за
завданням Замовника протягом
визначеного в Договорі строку надавати
за плату сільськогосподарські послуги
з використанням спеціалізованої
техніки для подальшого виробництва
сільськогосподарської продукції
(надалі іменуються "Послуги"), в тому
числі, але не виключно, Послуги
включають наступне : збирання ранніх
зернових культур; інші послуги, що
можуть надаватись Виконавцем в
результаті виконання цього Договору
(п. 1.1 Договору);

- за надання передбачених Договором
та/або відповідним додатком до нього
послуг замовник виплачує Виконавцю
суму грошових коштів в розмірі 300 грн.
не пізніше п'яти днів з моменту
підписання Сторонами такого Додатку,
шляхом перерахування на банківський
рахунок виконавця, що вказаний у кінці
тексту цього Договору, суми вартості
Послуг за кожне окреме замовлення
Замовника (п. 3.1 Договору);

- здавання послуг Виконавцем та
приймання їх результатів Замовником
оформлюється Додатком до Договору.
Підписання Акта приймання-передачі
наданих послуг представником
замовника є підтвердженням
відсутності претензій з його боку (п. 3.4
та п. 3.5 Договору);

- у разі прострочення оплати послуг,
вартості матеріалів
(паливно-мастильних матеріалів тощо),
техніки, що використані в процесі
надання послуг Замовник сплачує
Виконавцю за кожний день прострочення
пеню у розмірі подвійної облікові
ставки НБУ від вартості Послуг, що
визначена у відповідному Додатку до
нього Договору та вартості матеріалів
(паливно-мастильні матеріали тощо),
техніки, що використані в процесі
надання послуг та визначені в порядку,
передбаченому п. 3.2 цього Договору (п. 4.3
Договору);

- цей Договір вважається укладеним і
набирає чинності з моменту його
підписання Сторонами та скріплення
печатками Сторін. Строк цього Договору
починає свій перебіг у момент,
визначений у п. 6.1 цього
Договору та закінчується 31.12.2013 року, а
в частині невиконаних грошових
зобов'язань, що виникли протягом строку
дії цього Договору до повного їх (п. 6.1
та п. 6.2 Договору).

Факт виконання позивачем прийнятих на
себе зобов'язань з надання замовнику
послуг з обмолоту пшениці на загальній
площі 618,29 га на суму 185 487,00 грн.
підтверджується наявними у справі
копіями актів здачі-приймання робіт
(надання послуг), а саме : підсумковий
акт № 1 від 07.08.2013 р., чотири акти № б/н
від 07.08.2013 р. (а.с. 19-24), які підписані
представниками сторін та скріплені
печатками сторін.

В порушення умов Договору відповідачем
оплату вартості отриманих послуг не
було проведено. Як вбачається з
матеріалів справи, між сторонами
проводилась звірка взаєморозрахунків
та було складено належним чином
оформлений акт, згідно якого станом на
20.08.2014 р. за відповідачем рахується
заборгованість у розмірі 185 487,00 грн.
(а.с. 50).

З огляду на невиконання відповідачем
зобов'язань по Договору щодо
проведення оплати за отримані послуги
позивачем на адресу відповідача було
направлено претензію № 01/П/48 від 20.03.2014
р. з вимогою оплатити вартість
отриманих послуг у розмірі 185 487,00 грн..
Дана обставина підтверджується
наявною у матеріалах справи копією
опису вкладення у цінний лист.
Вищезазначена претензія була отримана
представником відповідача 26.03.2014 р., що
підтверджується наявною у матеріалах
справи копією повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.
33).

За даними позивача в порушення умов
Договору відповідачем оплату вартості
отриманих послуг не проведено, на
момент подання позову заборгованість
складає 185 487,00 грн..

Враховуючи відсутність реагування на
вказану претензію та вважаючи свої
права порушеними, позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення з
відповідача 258 764,52 грн. заборгованості,
що виникла внаслідок неналежного
виконання останнім умов укладеного між
сторонами 12.07.2013 р. Договору № 12/07/13 з
яких : 185 487,00 грн. основна
заборгованість, 36 533,31 грн. пені,
30 234,38 грн. інфляційні
нарахування та 6 509,83 грн. три проценти
річних..

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. У
відповідності до вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного
договору, кореспондуючи права та
обов'язки його сторін, суд дійшов
висновку, що оцінка правомірності
заявлених вимог має здійснюватись з
урахуванням приписів законодавства,
які регламентують правовідносини з
договору про надання послуг.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною першою ст. 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконав
зобов'язання за Договором про надання
послуг. Відповідач в порушення
прийнятих на себе зобов'язань за
вищезазначеним договором та приписів
ст. 903 Цивільного кодексу України не
сплатив вартість отриманих послуг.
Заборгованість останнього на момент
подання позову та розгляду даної
справи складає 185
487,00 грн.. Дана обставина відповідачем
не спростовується.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 185 487,00 грн. основного боргу
підтверджені документально та нормами
матеріального права, відповідачем не
заперечуються, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Згідно з
частиною першою ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Одним із видів
забезпечення виконання зобов'язань
відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного
кодексу України та ст. 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України. Відповідно до
ст. 230 Господарського кодексу України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231
Господарського кодексу України
визначено, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. Штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (п. 6 ст. 231
Господарського кодексу України).
Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України). Згідно із ст. 3 Закону
України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" (із
змінами) розмір пені за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань не
повинен перевищувати подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період,
за який нараховувалась пеня.

Пунктом 4.3 Договору визначено, що у разі
прострочення оплати Послуг, вартості
матеріалів (паливно-мастильних
матеріалів тощо), техніки, що
використані в процесі надання послуг
Замовник сплачує Виконавцю за кожний
день прострочення пеню у розмірі
подвійної облікові ставки НБУ від
вартості Послуг, що визначена у
відповідному Додатку до нього Договору
та вартості матеріалів
(паливно-мастильні матеріали тощо),
техніки, що використані в процесі
надання послуг та визначені в порядку,
передбаченому п. 3.2 цього Договору (п. 4.3
Договору);

Здійснивши перевірку наданого
позивачем розрахунку в частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача 36 533,31 грн. пені за
несвоєчасну оплату отриманих ним
послуг за період з 13.08.2013 р. по 14.10.2014 р.,
суд прийшов до висновку, що визначений
позивачем розмір пені арифметично є
вірним.

Проте, як вже зазначалось у вступній
частині даного рішення, відповідачем
подано заяву № 13/11/14-юр від
13.11.2014 р. (вх. № 15159 від 17.11.2014 р.) про
застосування строку позовної давності
до позовних вимог в частині стягнення з
нього пені в розмірі 36 533,31 грн..

Відповідно до ст. 223 Господарського
кодексу України при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
Цивільним кодексом України, якщо інші
строки не встановлено цим Кодексом.
Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Позовна давність в
один рік застосовується, зокрема, до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені). Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. За зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (ст. 256, п. 1 ч. 2
ст. 258 та ст. 261 Цивільного кодексу
України).

Як встановлено судом, позивач виконав,
а відповідач прийняв результати послуг
07.08.2013 р., що підтверджується
відповідними актами здачі-приймання
робіт (послуг) (а.с. 19-24). У п. 3.1 Договору
сторони узгодили, що за надання
передбачених Договором та/або
відповідним додатком до нього послуг
замовник виплачує виконавцю суму
грошових коштів не пізніше п'яти днів з
моменту підписання сторонами такого
Додатку шляхом перерахування на
банківський рахунок виконавця, що
вказаний у кінці тексту цього Договору,
суми вартості послуг за кожне окреме
замовлення замовника

Матеріалами справи підтверджується, що
початком порушення прав позивача є
13.08.2013 року, і саме з цієї дати слід
починати відрахування строку перебігу
позовної давності. Отже, строк позовної
давності, протягом якого позивач мав
право звернутися з вимогою про
стягнення пені, сплив 13.08.2014 року. Як
вбачається з матеріалів справи, дана
позовна заява була здана позивачем до
поштового відділення 29.10.2014 р. згідно
відбитка маркувальної машини
"Укрпошти", тобто з пропуском
встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного
кодексу України строку позовної
давності. Позивач не навів суду жодних
причин пропущення ним строку позовної
давності при зверненні з вимогами про
стягнення з відповідача пені, що
виключає можливість стверджувати про
поважність таких.

Відповідно до частини 3 статті 267
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги про стягнення пені у сумі 36 533,31
грн., нарахованої за період з 13.08.2013 р. по
14.10.2014 р., задоволенню не підлягають як
такі, що пред'явлені з пропуском
встановленого строку позовної
давності.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Після проведення перевірки наданого
позивачем розрахунку позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 30 234,38
грн. інфляційних втрат за період з
вересня 2013 р. по вересень 2014 р. та
6 509,83 грн. 3% річних за період з 13.08.2013
р. по 14.10.2014 р. включно суд визнає його
вірним та приходить до висновку, що
вимоги позивача в цій частині
відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України є правомірними, а тому
підлягають задоволенню (розрахунок
здійснено за допомогою калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Допустимих доказів в спростування
вищевикладеного чи будь-яких
обґрунтованих заперечень по суті спору
відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 185 487,000 грн.
основного боргу, 30 234,38 грн. інфляційних
втрат та 6 509,831 грн. трьох процентів
річних підтверджені документально та
нормами матеріального права,
відповідачем не спростовані, а тому в
цій частині підлягають задоволенню. В
частині позовних вимог щодо стягнення
з відповідача 36 533,31 грн. пені позовні
вимоги задоволенню не підлягають в
зв'язку з пропуском позивачем строку
позовної давності.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Райз-Максимко" (вул.
Матросова, 10, м.
Червонозаводське, Лохвицький р-н,
Полтавська обл., 37340), ідентифікаційний
код юридичної особи 30382533, п/р 171 в
ПАТ КБ"Фінансова ініціатива", МФО 380054 на
користь Селянського (фермерського)
господарства "Карпенко М.І." (вул.
Феленка, 24, с. Максимівка, Вільнянський
р-н, Запорізька обл., 70024),
ідентифікаційний код юридичної особи
30567718, п/р 5 в ПАТ
"Райффайзен БанкАваль", МФО 380805 : 185 487,00
грн. основного боргу, 30 234,38
інфляційних втрат та 6 509,83 грн. 3% річних.

Видати наказ з набранням цим рішенням
законної сили.

3. В частині позовних вимог Селянського
(фермерського) господарства "Карпенко
М.І." щодо стягнення з Приватного
акціонерного товариства
"Райз-Максимко" 36 533,31 грн. пені у позові
відмовити.

Повне рішення складене 01.12.2014 р..

СУДДЯ

О.В.КІВШИК

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. Рішення може
бути оскаржено протягом десяти днів з
дня прийняття рішення, а у разі якщо у
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину рішення
- з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.