ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
УХВАЛА

"03" грудня 2014 р.
справа № 926/1104/13

За позовом Чернівецького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України

До дочірнього підприємства
«Чернівецький облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» м.Чернівці

Про стягнення штрафу та пені в сумі 40000
грн. згідно рішення від 28.03.2013р. № 25

За скаргою:

Чернівецького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України

До:

Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області

(боржник) дочірнє підприємство
«Чернівецький облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» м.Чернівці

Про оскарження дії виконавчої служби

Суддя Гушилик С.М.

За участю представників:

від позивача - Маркідонов О.В. - гол.
спеціаліст-юрисконсульт (дов. від
13.01.2014р.)

від відповідача - не з'явився від
органу ДВС - Саінчук Є.В. - старший
держ.виконавець (дор. від 11.01.2014р.)СУТЬ
СПОРУ: Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 23.12.13 року у
справі № 926/1104/13 позов Чернівецького
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України до
Дочірнього підприємства «Чернівецький
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» про стягнення штрафу та пені в
сумі 40000 грн. згідно рішення від 28.03.13 №25
задоволено частково. Стягнуто з
Дочірнього підприємства «Чернівецький
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» штраф та пеню в сумі 30000 грн. на
користь держави та судовий збір у сумі
1720,50 грн. В решті позовних вимог
провадження у справі припинено. В
задоволенні заяви відповідача про
відстрочення виконання рішення суду
відмовлено.

27 лютого 2014 року господарський суд, з
урахуванням постанови Львівського
апеляційного господарського суду від
28.01.2014 про залишення без змін
наведеного вище рішення, видав наказ на
його примусове виконання.

09.10.2014 до суду від позивача (стягувача) -
Чернівецького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
надійшла скарга на дії державного
виконавця, у якій скаржник просить суд
про наступне:

1. Визнати порушення відділом
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області вимоги частини 1
статті 31 Закону України «Про виконавче
провадження» щодо надсилання
постанови про відкриття виконавчого
провадження рекомендованим листом з
повідомлення стягувачу незаконною
бездіяльністю.

2. Визнати недійсною постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 17.09.2014 щодо виконання
наказу господарського суду
Чернівецької області від 27.02.2014 по
справі № 926/1104/13.

Ухвалою суду від 10.10.2014 року розгляд
скарги було призначено на 27.10.2014 року.

Ухвалою суду від 27.10.2014 року розгляд
справи було відкладено на 12.11.2014 року в
зв'язку з нез'явленням представників
боржника та органу ДВС.

Ухвалами суду від 12.11.2014 року та 25.11.2014
року розгляд скарги було відкладено.

03.12.2014 року в судове засідання
представник боржника повторно не
з'явився, причини неявки не повідомив.

В свою чергу, скаржник надав свої
пояснення по суті вимог, які полягають
у наступному.

Згідно постанови Першотравневого ВДВС
Чернівецького МУЮ від 1.04.2014 р. наказ
господарського суду по справі № 926/1104/13
направлено до іншого відділу державної
виконавчої служби. 26.09.2014 р.
Чернівецьким обласним територіальним
відділенням отримано постанову
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Чернівецькій
області (надалі орган ДВС) про
повернення виконавчого документа від
17.09.2014 р. Однак, в порушення ч.2 ст.25 та ч.1
ст.31 ЗУ «Про виконавче провадження»,
постанова про відкриття виконавчого
провадження органом ДВС стягувачу
надіслана не булла.

Також, скаржник зазначив, що статтею 47
ЗУ «Про виконавче провадження»
визначено наслідки закінчення
виконавчого провадження, але
повернення виконавчого документу
стягувачу не є закінченням виконавчого
провадження. Державний виконавець не
вжив всіх необхідних заходів для
виконання вищенаведеного рішення суду,
а тому підстави для повернення
виконавчого документа відсутні.

В своїх письмових поясненнях
представник органу ДВС проти доводів
скаржника заперечив, посилаючись на те,
що всі дії по виконавчому проваджені
були здійснені правомірно, проте
зважаючи, на те, що Постановою кабінету
Міністрів України від 30.01.2013р. № 845 «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011р. № 845»
змінений механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників, яким
визначено, що рішення про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників виконується на підставі
виконавчих документів виключно
органами казначейства, отже відсутні
можливості виконувати рішення через
органи ДВС. Дія Закону не поширюється
на рішення суду, стягувачем за якими є
державний орган, державне
підприємство, орган місцевого
самоврядування, підприємство,
установа, організація, що належать до
комунальної власності.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази та заслухавши пояснення
представника скаржника та
представника органу ДВС, суд дійшов
висновку, що скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до статті 25 ЗУ «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Далі, державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилаються
не пізніше наступного робочого дня
стягувачу та боржникові.

Відповідно до положень частин 1, 4
статті 31 Закону, копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження (далі -
документи виконавчого провадження),
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надіслати адресатам із супровідними
листами простою кореспонденцією, крім
постанов про відкриття виконавчого
провадження або відмову у відкритті
виконавчого провадження, про
повернення виконавчого документа
стягувачу відповідно до статті 47 цього
Закону, що надсилаються рекомендованим
листом з повідомленням про вручення.

Державний виконавець або уповноважена
ним особа може особисто вручити
документи виконавчого провадження
сторонам або іншим учасникам
виконавчого провадження під розписку.

З матеріалів справи вбачається, що
доказів направлення постанови про
відкриття виконавчого провадження
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення скаржнику органом
виконавчої служби не надано. Матеріали
справи не містять доказів про вручення
постанови скаржникові під розписку.

11.04.2014 року головним державним
виконавцем Першотравневого відділу
державної виконавчої служби
Чернівецького міського управління
юстиції винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження та
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби.

17.09.2014 року старшим державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернівецькій
області винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві.

В постанові про повернення виконавчого
документа державний виконавець
зазначив, що під час проведення
виконавчих дій щодо виконання наказу
суду від 27.02.2014 року ним було
встановлено, що залишок коштів в касі
боржника складає 0,00 грн., всі основні
засоби, які передані в господарське
відання ДП «Чернівецький облавтодор»,
задіяні у виробничому процесі.
Державним виконавцем неодноразово
направлено платіжні вимоги про
стягнення коштів з рахунків боржника,
зроблено запит до Головного управління
міндоходів у Чернівецькій області з
вимогою надати інформацію про
зареєстровані рахунки за філіями
боржника. 23.06.2014 року було винесено
постанови про арешт коштів боржника, а
саме його філій та направлено до
банківських установ до виконання.

В період з 07.08.2014 року по 11.08.2014 року на
адресу відділу надійшли платіжні
вимоги, згідно яких встановлено:
загальна сума стягнутих коштів згідно
платіжних вимог дорівнює 788,26 грн.,
зазначені кошти були перераховані в
порядку п. 2 ст. 44 Закону України «Про
виконавче провадження» на витрати по
виконавчому провадженню, закриття
деяких рахунків, відсутність коштів на
рахунках.

07.08.2014 року на адресу відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області надійшов лист з
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Чернівецькій області, яким повернули
без виконання платіжні вимоги № 129/3,
130/3, 131/3, 146/3, 147/3, 160/3 від 22.07.2014 року
аргументуючи це тим, що згідно положень
ч.2 ст.3 Закону України «Про виконавче
провадження», рішення про стягнення
коштів з державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
виконуються органами Державного
казначейства України в установленому
Кабінетом Міністрів України порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 30.01.2013р. №845 «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.08.2011р. № 845, яка набула чинності 06
лютого 2013 року, зміненомеханізм
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, прийнятих судами, а також
іншими державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.
Існуючий на цей час «Порядок виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників»
передбачає, що рішення про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів.

Отже, у разі, якщо боржником є
розпорядник (бюджетна установа),
одержувач бюджетних коштів, а також
підприємство, установа або
організація, рахунки яких відкриті в
органах Казначейства, згідно вказаного
порядку не передбачено можливості
виконувати судові рішення, рішення
інших органів через органи виконавчої
служби.

При винесенні постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві,
державний виконавець керувався
статтею 47 та статтею 50 Закону України
«Про виконавче провадження».

Однак, згідно вимог Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, Постанова державного
виконавця, як окремий документ містить
такі обов'язкові реквізити: вступну
частину із зазначенням: назви
постанови, дати видачі постанови та
місця її винесення; найменування
органу ДВС, прізвища, імені та по
батькові державного виконавця, який
виніс постанову; назви виконавчого
документа, коли та ким виданий,
резолютивної частини документа; за
зведеним виконавчим провадженням -
прізвища, імені та по батькові боржника
- фізичної особи, повного найменування
боржника - юридичної особи та дати
об'єднання виконавчих проваджень у
зведене; мотивувальну частину із
зазначенням мотивів, з яких державний
виконавець прийняв відповідне рішення
(дійшов певних висновків), і посилання
на закон чи інший нормативно-правовий
акт (статтю, її частину, абзац, пункт,
підпункт, на підставі якого видано
постанову); резолютивну частину із
зазначенням: прийнятого рішення
державного виконавця; прізвища, імені,
по батькові фізичних осіб, повного
найменування юридичних осіб, яким
надсилається копія постанови; строку і
порядку оскарження постанови; до
постанови можуть вноситись також інші
відомості, визначені Законом,
Інструкцією та іншими
нормативно-правовими актами; постанова
складається і підписується державним
виконавцем у необхідній кількості
примірників, один з яких залишається у
виконавчому провадженні, а інші
направляються за належністю і у
випадках, встановлених Законом або
Інструкцією, затверджуються
начальником відділу або його
заступником та скріплюються печаткою;
у разі якщо постанова державного
виконавця є виконавчим документом,
вона повинна відповідати вимогам до
виконавчого документа, визначеним
статтею 18 Закону.

Згідно статті 47 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо: є письмова заява
стягувача; у боржника відсутнє майно,
на яке може бути звернуто стягнення, а
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними; стягувач відмовився
залишити за собою майно боржника, не
реалізоване під час виконання рішення;
стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій або не здійснив
авансування витрат на організацію та
проведення виконавчих дій, авансування
яких передбачено цим Законом,
незважаючи на попередження державного
виконавця про повернення йому
виконавчого документа; у результаті
вжитих державним виконавцем заходів
неможливо встановити особу боржника,
з'ясувати місцезнаходження боржника
юридичної особи, місце проживання,
перебування боржника - фізичної особи
(крім випадків, коли виконанню
підлягають виконавчі документи про
стягнення аліментів, відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини, за якими мають бути стягнуті
кошти чи інше майно, та інші виконавчі
документи, що можуть бути виконані за
безпосередньої участі боржника); у
боржника відсутнє визначене
виконавчим документом майно, яке він за
виконавчим документом має передати
стягувачу, або майно, на яке необхідно
звернути стягнення з метою погашення
заборгованості (крім коштів), а
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними; боржник - фізична
особа (крім випадків, коли виконанню
підлягають виконавчі документи про
стягнення аліментів, відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини) чи майно боржника, розшук яких
здійснювався органами внутрішніх
справ, не виявлені протягом року з дня
оголошення розшуку; коштів, що надійшли
від реалізації заставленого майна,
недостатньо для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя за
виконавчим документом, на підставі
якого звернуто стягнення на заставлене
майно; наявна встановлена законом
заборона щодо звернення стягнення на
майно чи кошти боржника, якщо у нього
відсутнє інше майно чи кошти, на які
можливо звернути стягнення, а також
щодо проведення інших виконавчих дій
стосовно боржника, що виключає
можливість виконання відповідного
рішення. Про наявність обставин,
зазначених у частині першій цієї
статті, державний виконавець складає
акт. У разі повернення виконавчого
документа з підстав, передбачених
частиною першою цієї статті, стягувачу
повертаються невикористані суми
внесеного ним авансового внеску разом
із звітом державного виконавця про
його використання. Про повернення
стягувачу виконавчого документа та
авансового внеску державний
виконавець виносить постанову з
обов'язковим мотивуванням підстав її
винесення, яка затверджується
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований. Копія
постанови у триденний строк
надсилається сторонам і може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому. Повернення
виконавчого документа стягувачу з
підстав, передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 Закону.

Згідно частин 2 та 3 статті 48 Закону
виконавчий документ, прийнятий
державним виконавцем до виконання, за
яким стягувачем є держава, у випадках,
передбачених частиною першою статті 47
цього Закону, повертається до органу,
який пред'явив виконавчий документ до
виконання. Про повернення виконавчого
документа державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований. Копія
постанови у триденний строк
надсилається сторонам і може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з оскаржуваної
постанови, державним виконавцем не
було зазначено конкретні частини та
пункти статтей 47 та 50 Закону на
підставі яких було винесено дану
постанову, що є порушенням норм закону.

В оскаржуваній постанові не зазначена
інформація про наявність або
відсутність рухомого та нерухомого
майна у боржника, від органів, які
здійснюють реєстрацію права власності
на майно в тому числі і щодо наявності
транспортних засобів у підприємства.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконання рішень суду
про стягнення коштів з державного
підприємства або юридичної особи
здійснюється в порядку, визначеному
Законом України «Про виконавче
провадження», з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення
коштів з державного підприємства або
юридичної особи не виконано протягом
шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, його виконання
здійснюється за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду.

Протягом десяти днів з дня
встановлення державним виконавцем
факту наявності підстав для повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до пунктів 2-4, 9 частини
першої статті 47 Закону України «Про
виконавче провадження», крім випадків,
коли стягувач перешкоджає провадженню
виконавчих дій, але не пізніше строку,
встановленого частиною другою цієї
статті, керівник відповідного органу
державної виконавчої служби подає до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, документи та
відомості, необхідні для перерахування
стягувачу коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, про що повідомляє в
установленому порядку стягувача.

У разі відсутності необхідних
документів та відомостей кошти
перераховуються на відповідний
рахунок органу державної виконавчої
служби, про порядок виплати коштів з
якого державний виконавець повідомляє
в установленому порядку стягувача не
пізніше наступного дня після
перерахування коштів.

Державним виконавцем було неналежним
чином виконано вимоги чинного
законодавства, до казначейської служби
направлено лише платіжні доручення.

Механізм виконання судових рішень про
стягнення коштів з бюджетних установ
визначається Законом України «Про
виконавче провадження», Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» та
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2011 року № 845 «Про
затвердження Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників».

Стосовно Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників, то цей
Порядок визначає механізм виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або боржників
(далі - рішення про стягнення коштів),
прийнятих судами, а також іншими
державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.

Відповідач не є державним органом, а є
юридичною особою - установою, яка
самостійно, відповідно до норм чинного
законодавства, розпоряджається
коштами, що їй надходять із державного
бюджету.

Відповідно до п.11 ст.2 Бюджетного
кодексу України бюджетні кошти (кошти
бюджету) - належні відповідно до
законодавства надходження бюджету та
витрати бюджету.

Таким чином виконання рішення
господарського суду підлягає органами
Державної виконавчої служби з
урахуванням норм Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», який покладає
обов'язок подачі до центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, документи та
відомості, необхідні для перерахування
стягувачу коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, про що повідомляє в
установленому порядку стягувача.
Вищезазначені нормативно-правові акти
чітко розмежовують порядок виконання
рішень суду про стягнення коштів з
державного органу та порядок виконання
рішень суду про стягнення коштів з
державного підприємства або юридичної
особи.

Як зазначено в п. 9.13 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України» за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

На підставі викладеного керуючись ст.
ст. 86, 121І Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Чернівецького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
задовольнити.

2. Визнати порушення відділом
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області вимоги частини 1
статті 31 Закону України «Про виконавче
провадження» щодо надсилання
постанови про відкриття виконавчого
провадження рекомендованим листом з
повідомлення стягувачу незаконною
бездіяльністю.

3. Визнати недійсною постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 17.09.2014 щодо виконання
наказу господарського суду
Чернівецької області від 27.02.2014 по
справі № 926/1104/13.

Суддя
С.М.Гушилик