РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
Справа № 903/813/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Крейбух О.Г.

судді Юрчук
М.І. ,

судді
Демянчук Ю.Г.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників:

позивача - Підгайна Н.Й.;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на рішення господарського суду
Волинської області від 17.09.14 р. у справі
№ 903/813/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Модус, ЛТД"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 70 298, 63 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року товариство з
обмеженою відповідальністю "Модус, ЛТД"
звернулося до господарського суду
Волинської області з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 70 298, 63 грн., з яких: 54 617, 85 грн.
основного боргу за поставлений товар, 15
680, 78 грн. відсотків за користування
чужими грошовими коштами /а.с. 2-3/.

17.09.2014 року позивачем подано заяву про
зменшення позовних вимог, яка прийнята
місцевим господарським судом та згідно
якої позивач просить стягнути 54617,85 грн.
основного боргу та 15 274,10 грн. відсотків
за користування чужими грошовими
коштами /а.с. 46/.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 17.09.2014 року у
справі № 903/813/14 (суддя Кравчук А.М.)
позов ТзОВ "Модус, ЛТД" до ФОП ОСОБА_2
про стягнення 70 298,63 грн. задоволено;
стягнуто з відповідача на користь
позивача 54 617,85 грн. основного боргу, 15
274,10 грн. відсотків за користування
товарним кредитом, 1 827,00 грн. витрат по
сплаті судового збору /а.с.50-51/.

Відповідач ФОП ОСОБА_2, не погоджуючись
з зазначеним рішенням, звернувся з
апеляційною скаргою до Рівненського
апеляційного господарського суду, в
якій просить рішення скасувати та
прийняти нове, яким у задоволенні
позову відмовити повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги,
скаржник вказує наступне:

- ухвала про порушення провадження у
справі від 02.09.2014 року була надіслана
відповідачу 15.09.2014 року, тобто за два
дні до судового засідання в даній
справі, що у відповідності до п.2 част.3
ст.104 ГПК України, є безумовною
підставою для скасування рішення суду;

- заборгованість в розмірі 54 617,85 грн.
підтверджена матеріалами справи та не
оспорюється відповідачем;

- текст договору, засвідчена копія
якого долучена до матеріалів справи,
відповідачем не підписувався.

Таким чином, на думку скаржника,
правові підстави для задоволення
позову відсутні, просить рішення
господарського суду Волинської
області від 17.09.2014 року у даній справі
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити
/а.с. 61-65/.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
заперечив проти доводів та вимог
скарги, вказавши, що господарський суд
Волинської області при винесенні
рішення правомірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
повністю з'ясував обставини справи та
дослідив докази у справі, постановив
законне та обгрунтоване рішення, а тому
просить оскаржуване рішення залишити
без змін, а в задоволенні апеляційної
скарги відмовити /а.с.74-76/.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 20.11.2014 року у
справі № 903/813/14 апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 10.12.2014 року /а.с.59-60/.

10.12.2014 року в судовому засіданні
позивач повністю підтримав вимоги і
доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу.

10.12.2014 року відповідач участі
уповноваженого представника в
судовому засіданні не забезпечив; про
причини неявки суд не повідомив. Згідно
повідомлення про вручення поштового
відправлення, останній був належним
чином повідомлений про дату, час і
місце розгляду справи /а.с.72/.

Поскільки ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від
20.11.2014 року явка представників сторін
обов'язковою не визнавалась, колегія
суддів визнала за можливе здійснювати
розгляд справи за відсутності
представника відповідача.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що в задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а оскаржуване
рішення залишити без змін, виходячи з
наступного.

07.05.2014 року між ТзОВ "Модус, ЛТД" (надалі -
продавець, позивач) та ФОП ОСОБА_2
(надалі - покупець, відповідач, апелянт)
укладено договір купівлі-продажу
товарів на умовах товарного кредиту № 7
ЛФ (надалі - Договір), відповідно до п.1
якого, за цим договором продавець
зобов'язується передати покупцю товар
відповідно до рахунків продавця, які є
невід'ємною частиною цього договору
/а.с.8-10/.

Покупець набуває права власності на
майно і несе пов'язаний з цим ризик
(загибелі, псування товару тощо) з
моменту передачі йому товару згідно
документів на ТМЦ (видаткова накладна
та інші) та отримання продавцем
відповідних довіреностей на отримання
товаро-матеріальних цінностей (п.1.4
Договору).

Згідно п.3.1 Договору, сторони
відповідно до цього договору
здійснюють взаємні розрахунки, що
складаються з вартості товару за
номенклатурою, а також відсотків за
право користування товарним кредитом.

Вартість товару, що поставляється,
визначається сторонами після
надходження заяви від покупця та
вказується продавцем в рахунку та
підлягає зміні в порядку визначеному
договором (п.3.2 Договору).

Відповідно до п.3.4 Договору, покупець
зобов'язується оплатити шляхом
перерахування на поточний рахунок
продавця повну вартість проданого
товару (партії товару), у тому числі з
урахуванням вимог п.3.2 цього Договору, в
термін 7 календарних днів з моменту
фактичної передачі йому товару (партії
товару). Датою оплати вважається дата
надходження грошових коштів покупця на
поточний рахунок продавця.

Згідно п.6.1 Договору, договір набирає
чинності в момент його підписання та
скріплення печатками сторін і діє до
31.12.2014 року.

На виконання умов Договору, позивач
надав, а відповідач прийняв товар
(композиторна панель 3/1250*5600) на
загальну суму 54 617,85 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи накладними та рахунками:

- накладна № ЛФ-РН-00018 від 08.05.2014 року на
суму 53 672, 85 грн. /а.с. 11/;

- рахунок № ЛФ-СФ-001728 від 08.05.2014 року
/а.с. 12/;

- накладна № ЛФ-РН-00047 від 14.05.2014 року на
суму 945, 00 грн. /а.с. 13/;

- рахунок № ЛФ-СФ-001739 від 14.05.2014 року /а.с.
14/.

ФОП ОСОБА_2 в порушення п.3.1 Договору
свої зобов'язання по оплаті товару не
виконав, станом на 01.09.2014 року,
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 54 617, 85 грн.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства ,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог , що звичайно
ставляться.

У відповідності до част.1 ст.530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (част.1 ст.628
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст.629 ЦК України).

Відтак, позовні вимоги про стягнення
заборгованості по оплаті поставленого
товару у сумі 54 617,85 грн. є такими, що
підтверджуються матеріалами справи і
підлягають задоволенню на підставі
ст.ст.526, 530, 628, 629 Цивільного кодексу
України.

Позивач просить стягнути відсотки за
користування чужими грошовими коштами
(з урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог) /а.с. 44/:

- згідно накладної № ЛФ-РН-00018 від 08.05.2014
року - в розмірі 15 028,40 грн. за період з
16.05.2014 року по 21.08.2014 року;

- згідно накладної № ЛФ-РН-00047 від 14.05.2014
року - в розмірі 245, 40 грн. за період з
21.05.2014 року по 21.08.2014 року.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Статтею 694 ЦК України встановлено, що
договором купівлі-продажу може бути
передбачений продаж товару в кредит з
відстроченням або з розстроченням
платежу.

Товар продається в кредит за цінами, що
діють на день продажу. Зміна ціни на
товар, проданий в кредит, не є підставою
для проведення перерахунку, якщо інше
не встановлено договором або законом.

У разі невиконання продавцем обов'язку
щодо передання товару, проданого в
кредит, застосовуються положення
статті 665 цього Кодексу.

Якщо покупець прострочив оплату
товару, проданого в кредит, продавець
має право вимагати повернення
неоплаченого товару.

Якщо покупець прострочив оплату
товару, на прострочену суму
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути оплачений, до дня його
фактичної оплати.

Договором купівлі-продажу може бути
передбачений обов'язок покупця
сплачувати проценти на суму, що
відповідає ціні товару, проданого в
кредит, починаючи від дня передання
товару продавцем.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Договором, виконання якого пов'язане з
переданням у власність другій стороні
грошових коштів або речей, які
визначаються родовими ознаками, може
передбачатися надання кредиту як
авансу, попередньої оплати,
відстрочення або розстрочення оплати
товарів, робіт або послуг (комерційний
кредит), якщо інше не встановлено
законом (част.1 ст.1057 ЦК України).

Відповідно до п.14.1.245 ст.14 Податкового
кодексу України, товарний кредит -
товари (роботи, послуги), що передаються
резидентом або нерезидентом у
власність юридичних чи фізичних осіб
на умовах договору, що передбачає
відстрочення остаточних розрахунків
на визначений строк та під процент.
Товарний кредит передбачає передачу
права власності на товари (роботи,
послуги) покупцеві (замовникові) у
момент підписання договору або в
момент фізичного отримання товарів
(робіт, послуг) таким покупцем
(замовником), незалежно від часу
погашення заборгованості.

Тобто п.3.4 Договору встановлено
наступні строки здіснення оплати:

- по накладній № ЛФ-РН-00018 від 08.05.2014 року
до 15.05.2014 року;

- по накладній № ЛФ-РН-00047 від 14.05.2014 року
до 21.05.2014 року.

Відповідно до п.3.6 Договору, при
здійсненні оплати після терміну,
вказаного у п.3.4 Договору, така оплата
вважається відстроченою. При
відстроченні оплати за цим Договором з
покупця стягуються відсотки за право
користування товарним кредитом (у
розумінні пп.14.1.245 п.14.1 ст.14 р.І
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VI із змінами та доповненнями)
у розмірі 2 % за кожні 7 календарних днів
відстрочення.

Тобто п.3.6 Договору сторони передбачили
відповідальність покупця у розмірі 2 %
за кожні 7 календарних днів
відстрочення оплати.

Колегією суддів перевірено розрахунок
відсотків за користування чужими
грошовими коштами в розмірі 15 274,10 грн.
та визнано його вірним /а.с.44/.

Водночас, колегія суддів не бере до
уваги посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, що ухвала про
порушення провадження у справі від
02.09.2014 року була надіслана відповідачу
15.09.2014 року, тобто за два дні до судового
засідання в даній справі, що у
відповідності до п.2 част.3 ст.104 ГПК
України, є безумовною підставою для
скасування рішення суду, з огляду на
таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
02.09.2014 року господарським судом
Волинської області порушено
провадження у справі № 903/813/14 та
призначено до розгляду на 17.09.2014 року
/а.с.1/.

Згідно штампу про відправку
господарським судом рекомендованої
кореспонденції, розміщеному на звороті
ухвали, остання була направлена
сторонам 03.09.2014 року.

Поштове відправлення з вкладенням:
ухвала про порушення провадження у
справі від 02.09.2014 року було повернуте
органом поштового зв'язку 12.09.2014 року з
відміткою «за закінченням терміну
зберігання», а отримано місцевим
господарським судом 15.09.2014 року /а.с.18/.

Водночас, згідно відтиску поштового
штемпеля на конверті, ухвала про
порушення провадження у справі від
02.09.2014 року була направлена відповідачу
ФОП ОСОБА_2 03.09.2014 року.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції"від 26.12.2011 року № 18, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відтак, колегія суддів вважає, що
відповідач був належним чином
повідомлений про дату судового
засідання 17.09.2014 року.

Таким чином, праові підстави для
відмови в задоволенні позову -
відсутні.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона належними і допустимими
доказами повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, посилання
скаржника, викладені в апеляційній
скарзі є безпідставними, документально
необгрунтованими та такими, що
належним чином досліджені судом першої
інстанції при розгляді справи. Рішення
господарського суду Волинської
області у даній справі ґрунтується на
матеріалах і обставинах справи,
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, а тому відсутні
правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Волинської області від 17.09.14 року у
справі № 903/813/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 903/813/14 повернути
господарському суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Крейбух О.Г.

Суддя
Юрчук М.І.

Суддя
Демянчук Ю.Г.