Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" грудня 2014 р.
Справа № 906/1426/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Гансецького В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Левчук Т.В., Салко І.О., дов.
від 29.10.14р. № 48, Металіді О.Г., дор. від

07.02.13р.

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства
"Вінтехпостач" (м.Вінниця)

до Дочірнього підприємства Публічного
акціонерного товариства
"Вібросепаратор" "ВС-

Партнер" (м.Житомир)

про стягнення 8821,70 грн.

Позивач звернувся з позовом про
стягнення на свою користь з
відповідача 8821,70 грн., з яких 6999,81 грн.
боргу за поставлений товар згідно
договору № 4/64 від 05.04.12р., 516,14 грн. пені,
173,75 грн. 3% річних та 1132,00 інфляційних
нарахувань.

Заявою від 11.11.14р. позивач уточнив
позовні вимоги, просив стягнути на свою
користь з відповідача 9337,84 грн., з яких
6999,81 грн. основного боргу, 1032,28 грн. пені,
173,75 грн. 3% річних та 1132,00 грн.
інфляційних нарахувань (а.с.57,58).

Заявою від 04.12.14р. № 61 позивач зменшив
розмір позовних вимог, просив стягнути
з відповідача 7972,39 грн., з яких 6999,81 грн.
основного боргу, 334,36 грн. пені, 54,66 грн. 3%
річних, 583,56 грн. інфляційних нарахувань
та 2800,00 грн. витрат на оплату послуг
адвоката.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі змінити підставу або предмет
позову, відмовитись від позову,
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог.

Враховуючи передбачені ст.22 ГПК
України права позивача, вказана заява
не суперечить вимогам чинного
законодавства України, не порушує
чиїх-небудь прав та охоронюваних
законом інтересів та приймається
судом. Розгляд справи здійснюється з
урахуванням поданих змін.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
підстав, зазначених у позовній заяві та
з урахуванням заяви від 04.12.14р. № 61 про
зменшення розміру позовних вимог
(а.с.87-90).

Відповідач у відзиві від 26.11.14р. на
позовну заяву проти позову заперечив
та просив відмовити у його задоволенні
у зв'язку з безпідставністю (а.с.76,77).

Відповідач свого представника в судове
засідання не направив, про причини
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи повідомлений
своєчасно та належним чином.

Заслухавши представників позивача,
дослідивши матеріали справи,
господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ПП
"Вінтехпостач" (позивач) в період з
квітня по листопад 2013 року поставив ДП
ПАТ "Вібросепаратор" "ВС-Партнер"
(відповідачу) товар - запчастини на
загальну суму 46369,15 грн., що
підтверджується відповідними
видатковими накладними за вказаний
період та довіреностями: № 22 від 01.04.13р.,
№46 від 18.04.13р., № 189 від 02.08.13р., № 240 від
02.09.13р., № 251 від 05.09.13р. (а.с.9-35).

Відповідно до п.4 ч.2 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є, зокрема, юридичні
факти.

Відповідно до ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Таким чином, за фактом поставки
позивачем відповідачу товару, у
останнього виникло зобов'язання щодо
його оплати.

Посилання позивача у позовній заяві та
в ході розгляду справи на те, що
правовідносини між сторонами виникли
на підставі договору № 4/64 від 05.04.12р.
суд вважає безпідставними, оскільки
позивачем під час розгляду справи
підписаний обома сторонами спору
договір № 4/64 від 05.04.12р. суду для огляду
поданий не був. У зв'язку з цим,
господарський суд дійшов висновку, що
поставки відповідачу товару були
здійснені позивачем не на підставі
вказаного договору, а по факту поставки
згідно вищезазначених видаткових
накладних та довіреностей.

Згідно даних позивача, відповідач свої
зобов'язання по оплаті отриманого
товару виконав частково, в загальній
сумі 39369,34 грн. (а.с.2,36-44).

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Претензія позивача від 16.07.14р., яка
надіслана відповідачу 21.07.14р. про
сплату боргу (а.с.47) була залишена
останнім без задоволення, оскільки,
згідно даних позивача, надіслані
відповідачу документи повернулися
позивачу з відміткою поштового зв'язку
"за закінченням терміну зберігання"
(а.с.50).

Таким чином, подані позивачем докази
свідчать, що внаслідок неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань, утворилась заборгованість
перед позивачем, яка станом на день
прийняття рішення у справі становить
6999,81 грн., що підтверджується довідками
позивача: № 58 від 27.11.14р., № 62 від 11.12.14р.
(а.с.66,92), підписаними позивачем актами
звірки взаєморозрахунків: станом на
16.07.14р. та станом на 11.11.14р. (а.с.48,59),
підписаним сторонами актом звірки
взаєморозрахунків станом на 24.11.14р.
(а.с.63) та іншими матеріалами справи.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно розрахунків позивача, розміри 3%
річних та інфляційних нарахувань
становлять, відповідно, 54,66 грн. та 583,56
грн. (а.с.89).

Розрахунки обґрунтовані та
відповідають чинному законодавству.

Крім того, позивач просив стягнути на
свою користь з відповідача 334,36 грн.
пені, посилаючись на умови договору №
4/64 від 05.04.12р.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.547 ЦК України, правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.548 ЦК України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. № 543/96-ВР, платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Отже, наведеними нормами чинного
законодавства в імперативному порядку
встановлено, що вимога про стягнення
пені може ставитися лише за умови
підписаного між сторонами письмового
договору, в якому передбачено такий вид
відповідальності за невиконання
договірних зобов'язань.

Враховуючи недоведеність позивачем
існування між сторонами письмового
правочину, а саме договору № 4/64 від
05.04.12р., вимога позивача про стягнення з
відповідача 334,36 грн. пені є
безпідставною та задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідач доказів сплати боргу не
подав.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, заявленими відповідно
до чинного законодавства та такими, що
підлягають частковому задоволенню - з
відповідача стягується на користь
позивача 6999,81 грн. боргу за отриманий
товар, 54,66 грн. 3% річних та 583,56 грн.
інфляційних нарахувань.

В частині стягнення 334,36 грн. пені суд
відмовляє у зв'язку з безпідставністю
даної позовної вимоги.

Сплата судового збору покладається на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про відшкодування
відповідачу понесених судових витрат
на оплату послуг адвоката в розмірі
2800,00 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.44 ГПК України, судові
витрати складаються, зокрема, з оплати
послуг адвоката.

Таким чином, для відшкодування стороні
витрат по оплаті послуг адвоката є
факти надання правової допомоги саме
адвокатом, здійснення оплати на
підставі відповідного договору,
підтверджені відповідними платіжними
документами.

В обґрунтування вимоги про
відшкодування витрат по оплаті послуг
адвоката позивачем надано витяг з
укладеної між ПП "Вінтехпостач" та
адвокатом Левчук Т.В. угоди від 20.10.14р.
про надання правової допомоги у даній
справі (а.с.67), витяг з акту здавання -
приймання наданих послуг від 27.11.14р. до
даної угоди від 20.10.14р. (а.с.68), квитанція
до прибуткового касового ордера № 12
від 27.11.14р. на суму 2800,00 грн. (а.с.69), копія
посвідчення адвоката № 95 від 13.01.11р.
(а.с.70), копія витягу з Єдиного реєстру
адвокатів України (а.с.71), виписка з
особового рахунку адвоката Левчук Т.В.
про оплату позивачем послуг адвоката в
сумі 2800,00 грн. (а.с.93).

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
Публічного акціонерного товариства
"Вібросепаратор" "ВС-Партнер", 10001,
м.Житомир, вул.Баранова 93,
ідентифікаційний код 25309141:

- на користь Приватного підприємства
"Вінтехпостач", 21100, м.Вінниця,
вул.Ватутіна 10-а, ідентифікаційний код
34848825 - 6999,81 грн. боргу за отриманий
товар, 54,66 грн. 3% річних, 583,56 грн.
інфляційних нарахувань, 1581,86 грн.
судового збору та 2800,00 грн. витрат на
оплату послуг адвоката.

3. Врешті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.12.14

Суддя
Гансецький В.П.

Друк.: 2 прим.:

1 - у справу,

2 - відповідачу (рек. з повід. про вруч.).