ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01 грудня 2014 р.
Справа № 918/1508/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

до відповідача-1 Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альянс Маркет"

до відповідача-2 Приватного
підприємства "Софія Тойс-Плюс"

про стягнення компенсації за порушення
авторських прав

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: Калініченко Н.А., дов. від
01.01.2014 року, Ступчук Є.В., дов. від 01.01.2014
року

від відповідача-1: Устенко Н.Л., дов. від
03.11.2014 року

від відповідача-2: Кордюк М.М., дов. ВС №
049 від 23.10.2014 року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам
роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20
ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено
відповідно до ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"
(надалі-позивач) звернулося до
Господарського суду Рівненської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Альянс
Маркет" (відповідач-1) та Приватного
підприємства "Софія Тойс-Плюс"
(відповідач-2) про стягнення
компенсації за порушення авторських
прав в сумі 36 540,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

09.03.2014 року у приміщенні магазину "Фреш",
що знаходиться за адресою: вул.
Черняка,40, м. Рівне та належить
відповідачу-1, представником позивача
придбано дошку магнітну 0371 за ціною 32,83
грн., що стверджується фіскальним чеком
№ 0068.

На товарі нанесено наліпку з
відомостями про постачальника, яким є
відповідач-2.

Придбаний товар містить зображення
персонажів "Маша " і "Медведь".

Позивач у справі, як власник виключних
прав на аудіовізуальний твір -
мультиплікаційний серіал "Маша и
Медведь", жодного дозволу на
використання зображень персонажів
"Маша" і "Медведь" аудіовізуального
твору з однойменною назвою та
розповсюдження товарів з такими
зображеннями відповідачам не надавав.

Зважаючи на викладене, позивач просить
суд стягнути з відповідачів
компенсацію по 15 мінімальних розмірів
заробітних плат, встановлених законом
на час ухвалення рішення у справі.

У матеріально-правове обґрунтування
позивач посилається на ст. ст. 426, 437, 440,
443 ЦК України, ст.ст. 3, 9, 11, 21-25, 27, 50, 51, 52
Закону України «Про авторське і
суміжні права» тощо.

Ухвалою суду від 22.10.2014 року порушено
провадження, справу призначено до
розгляду на 03.11.2014 року.

Ухвалою суду від 03.11.2014 року розгляд
справи відкладено на 10.11.2014 року.

10.11.2014 року окремими ухвалами суду
зобов'язано керівництво відповідачів
вжити заходів, що надалі виключатимуть
незабезпечення явки їхніх
представників у судові засідання без
поважних причин та неподання ними
доказів, що витребовуються, та
повідомити суд про вжитті заходи до
24.11.2014 року.

Ухвалою суду від 10.11.2014 року розгляд
справи відкладено на 24.11.2014 року.

Окремими ухвалами суду від 10.11.2014 року
зобов'язано керівництво відповідачів
вжити заходів щодо усунення порушень
законності та недоліків у діяльності,
що виключатимуть незабезпечення явки
їхніх представників у судові засідання
без поважних причин та неподання
доказів, що витребовуються.

21.11.2014 року та 24.11.2014 року через службу
діловодства господарського суду від
відповідача-1 та відповідача-2
відповідно надійшли відзиви на позовну
заяву, в яких відповідачі проти
задоволення позовних вимог
заперечують, зокрема з тих підстав, що
28.08.2014 року між позивачем та
відповідачем-2 укладено угоду про
добровільне врегулювання
матеріально-правової претензії, за
умовами якої сторони врегулювали
майнові претензії позивача до
відповідача-2 та усіх без винятку
третіх осіб, які здійснювали продаж
отриманої від відповідача-2 продукції,
у тому числі до відповідача-1.
Відповідач-2 зобов'язався виплатити
позивачу компенсацію, а позивач
зобов'язався відмовитися від будь-яких
претензій та переслідувань,
примусового стягнення присудженого
судами як з відповідача-2, так і з
будь-яких третіх осіб, які здійснювали
розповсюдження товару. Відповідач-2
частково виконано зобов'язання за
угодою, що стверджується платіжними
дорученнями.

Ухвалою суду від 24.11.2014 року розгляд
справи відкладено на 01.12.2014 року.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх
учасників судового процесу, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.06.2010 року між позивачем (ліцензіат) та
Кузовковим О.Г. (ліцензіар) укладено
ліцензійний договір № ЛД-1/2010 про
надання права використання творів
художнього мистецтва (виключна
ліцензія) (з додатком № 1), за п. 1.1. якого
ліцензіар надає ліцензіату на строк
дії даного договору за винагороду
право використання творів в
установлених даним договором межах, на
умовах виключної ліцензії, тобто без
збереження за ліцензіаром права видачі
ліцензій на використання творів
способами, передбаченими цим
договором, іншими особами.

Ліцензіар гарантує, що він особисто
створив твори, є їхнім єдиним автором,
на момент передачі прав за договором
ліцензіар є власником прав, що
передаються ліцензіату, а також, що при
створенні творів ним дотриманні
охоронювані законом інтелектуальної
власності права інших осіб (п. 1.2.
договору).

За п. 2.1. договору право використання
творів способами, передбаченими даним
договором, надаються ліцензіаром
ліцензіату на території всіх країн
світу на строк з дати укладення даного
договору до 30.07.2025 року включно.

Згідно з підп. 2.2.1. - 2.2.11. п. 2.2. договору
за даним договором ліцензіар надає
ліцензіату право використовувати
твори як разом, так і окремо, наступними
способами: відтворювати твори, тобто
виготовляти один чи більше екземпляри
творів та (або) їх частини в будь-якій
матеріальній формі, у тому числі шляхом
візуального запису без обмеження
тиражу; «будь-яка матеріальна форма» -
це у тому числі будь-які промислові
вироби (сувеніри, предмети галантереї,
текстильні, трикотажні вироби, ігри,
іграшки та ін.), пам'ять ЕОМ без
залежності від способу дії, оптичні
диски, цифрові диски, носії високої
чіткості, машинозчитувальні носії,
магнітні стрічки, фото-кіно плівки
будь-яких форматів, а також інші носії
як відомі на момент укладення Договору,
так і ті, що стануть відомими протягом
строку дії Договору з рівня техніки;
розповсюджувати екземпляри творів;
здійснювати публічний показ;
імпортувати оригінали чи екземпляри
творів; надавати в прокат оригінали чи
екземпляри творів; публічно
виконувати; сповіщувати в ефір чи по
кабелю; здійснювати переклад чи іншу
переробку; доводити до загального
відома; використовувати шляхом
включення до інших творів.

Ліцензіат має право видавати
субліцензії без попередньої згоди
ліцензіара, реєструвати твори або їх
частини, назви та персонажів як
торговельні марки (п. 2.5. - 2.7. договору).

Відповідно до п. 2.10. договору якщо треті
особи порушують виключне право
ліцензіара, а таке порушення буде
зачіпати права ліцензіата, то названі
особи зобов'язуються разом захищати
свої права; відмова ліцензіара від
захисту своїх прав, як і його
бездіяльність не є перепоною для
самостійного вжиття ліцензіатом
заходів захисту його прав в
передбаченому законом порядку.

Пунктом 9.1. договору передбачено, що
договір набирає чинності з дати його
підписання і діє протягом всього
строку надання прав на використання
творів, встановлених п. 2.1 договору, які
діють протягом строку дії виключних
прав на складені об'єкти, в які будуть
включені твори (персонажі, частини,
елементи).

Крім того, 12.11.2010 року між ТОВ Студія
"Амімаккорд" (правовласник) та
позивачем (правонабувач) укладено
договір про відчуження виключних прав
на аудіовізуальний твір (серіал "Маша и
Медведь") № 1007/19 (з додатками №№ 1-2).

За умовами вказаного договору
правовласник в порядку, передбаченому
цим договором, передає правонабувачу
виключне право на аудіовізуальний твір
- серіал "Маша и Медведь", який має
статус "національного фільму", а
правонабувач зобов'язується виплатити
правовласнику обумовлену договором
винагороду.

Передачі підлягає виключне право на
наступні серії аудіовізуального твору:
День варенья", Праздник на льду", "Первый
раз в первый клас", "Граница на замке" (п.
1.1. договору).

Основні ідентифікаційні
характеристики серій аудіовізуального
твору, виключні права на які підлягають
передачі відповідно до цього договору,
наведені в додатку № 1, який є
невід'ємною частиною договору (п. 1.2.
договору).

Згідно з п.п. 1.3.-1.5. договору
правовласник гарантує, що є власником
виключних прав на аудіовізуальний
твір. Виключне право на
аудіовізуальний твір передається
правовласником набувачу у повному
обсязі для використання його будь-яким
способом і в будь-якій формі. Виключне
право на аудіовізуальний твір
переходить від правовласника до
набувача в момент підписання сторонами
договору.

Даний договір вступає в силу з моменту
його підписання і дії протягом всього
строку дії виключного права на
аудіовізуальний твір (п. 6.1. договору).

Статтею 15 Закону України «Про
авторське право і суміжні права» до
майнових прав автора (чи іншої особи,
яка має авторське право) належать: а)
виключне право на використання твору;
б) виключне право на дозвіл або
заборону використання твору іншими
особами.

У свою чергу, виключне право автора (чи
іншої особи, яка має авторське право) на
дозвіл чи заборону використання твору
іншими особами дає йому право
дозволяти або забороняти, зокрема
відтворення творів, їх розповсюдження.

Відповідно до ст. 440 ЦК України
майновими правами інтелектуальної
власності на твір є: 1) право на
використання твору; 2) виключне право
дозволяти використання твору; 3) право
перешкоджати неправомірному
використанню твору, в тому числі
забороняти таке використання; 4) інші
майнові права інтелектуальної
власності, встановлені законом.

Використанням твору є його: 1)
опублікування (випуск у світ); 2)
відтворення будь-яким способом та у
будь-якій формі тощо. Використанням
твору є також інші дії, встановлені
законом (ст. 441 УЦК України).

Автори літературних і художніх творів,
охороняються цією Конвенцією,
користуються виключним правом
дозволяти відтворення цих творів
будь-яким чином і в будь-якій формі (ч. 1
ст. 9 Бернська конвенція про охорону
літературних і художніх творів).

Майнові права автора (чи іншої особи,
яка має авторське право) можуть бути
передані (відчужені) іншій особі згідно
з положеннями ст. 31 цього Закону, після
чого ця особа стає суб'єктом
авторського права (ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про авторське право і суміжні
права»).

У свою чергу, за ч. 1 ст. 31 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»
автор (чи інша особа, яка має авторське
право) може передати свої майнові
права, зазначені у ст. 15 цього Закону,
будь-якій іншій особі повністю чи
частково. Передача майнових прав
автора (чи іншої особи, яка має
авторське право) оформляється
авторським договором. Майнові права, що
передаються за авторським договором,
мають бути у ньому визначені. Майнові
права, не зазначені в авторському
договорі як відчужувані, вважаються
такими, що не передані.

Автору та іншій особі, яка має
авторське право, належить виключне
право надавати іншим особам дозвіл на
використання твору будь-яким одним або
всіма відомими способами на підставі
авторського договору. Використання
твору будь-якою особою допускається
виключно на основі авторського
договору, за винятком випадків,
передбачених статтями 21 - 25 цього
Закону. Передача права на використання
твору іншим особам може здійснюватися
на основі авторського договору про
передачу виключного права на
використання твору або на основі
авторського договору про передачу
невиключного права на використання
твору. За авторським договором про
передачу виключного права на
використання твору автор (чи інша
особа, яка має виключне авторське
право) передає право використовувати
твір певним способом і у встановлених
межах тільки одній особі, якій ці права
передаються, і надає цій особі право
дозволяти або забороняти подібне
використання твору іншим особам. При
цьому за особою, яка передає виключне
право на використання твору,
залишається право на використання
цього твору лише в частині прав, що не
передаються (ч.ч. 1-3 ст. 32 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»).

Отже, позивач є власником виключних
майнових авторських прав на персонажі
"Маша" і "Медведь" до анімаційного
дитячого серіалу, на аудіовізуальний
твір - мультиплікаційний серіал «Маша и
Медведь» та його складові частини і має
право захищати свої права, у тому числі
шляхом звернення до господарського
суду з цим позовом.

З огляду на приписи ст. 33 ГПК щодо
обов'язку доказування і подання
доказів у вирішенні питання про те,
якій стороні належить доводити
обставини, що мають значення для справи
про захист авторського права чи
суміжних прав, слід враховувати,
зокрема таке: відповідач має довести
додержання ним вимог ЦК України і
Закону України "Про авторське право і
суміжні права" при використанні ним
твору та/або об'єкта суміжних прав; в
іншому разі фізична або юридична особа
визнається порушником авторського
права та/або суміжних прав і для неї
настають наслідки, передбачені цими
законодавчими актами. Крім того,
відповідач повинен спростувати
визначену цивільним законодавством
презумпцію винного заподіяння шкоди
(ст.ст. 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору,
пов'язаного з порушенням авторського
права та/або суміжних прав, не є
достатнім загальне посилання суду на
використання твору та/або об'єкта
суміжних прав позивачем: мають бути
з'ясовані конкретні форма і спосіб
використання кожного об'єкта такого
права.

Зважаючи на зазначене, судом
встановлено таке.

09.03.2014 року у приміщенні магазину "Фреш",
що знаходиться за адресою: вул.
Черняка,40, м. Рівне та належить
відповідачу-1, представником позивача
придбано дошку магнітну 0371 за ціною 32,83
грн., що стверджується фіскальним чеком
№ 0068 на загальну суму 118,32 грн.

Постачальником вказаного товару є
відповідач-2, що стверджується
договором поставки № ТА0022/14 від 31.12.2013
року, укладеного між відповідачами,
комерційною специфікацією на товар № 1
від 03.02.2014 року (п/п № 75), видатковою
накладною № РН-0000016 від 11.02.2014 року (№ 2).

Придбаний товар містить зображення
персонажів "Маша " і "Медведь", малюнки
на які належать позивачу згідно з
ліцензійним договором № ЛД-1/2010 про
надання права використання творів
художнього мистецтва (виключна
ліцензія) від 08.06.2010 року та які
використані при створенні персонажів
аудіовізуального твору "Маша и
Медведь", зокрема другої серії "Первый
раз в первый клас", право на яку
належить позивачу згідно з договором
про відчуження виключних прав на
аудіовізуальний твір (серіал "Маша и
Медведь") № 1007/19 від 12.11.2010 року.

З матеріалів справи та пояснень
представників сторін судом з'ясовано,
що розповсюдження дошки магнітної, на
якій зображені персонажі "Маша" і
"Медведь" до анімаційного дитячого
серіалу "Маша и Медведь", здійснювалося
без згоди позивача як суб'єкта
авторського права.

За ст. 9 Закону України «Про авторське
право і суміжні права» частина твору,
яка може використовуватися самостійно,
у тому числі й оригінальна назва твору,
розглядається як твір і охороняється
відповідно до цього Закону.

У вирішенні питань про те, чи є
конкретний результат об'єктом
авторського права, слід враховувати,
що: за змістом ст.ст. 421, 433, 435 ЦК України,
ст. 7 і 8 Закону України "Про авторське
право і суміжні права" в їх
взаємозв'язку таким є лише той
результат, який створено творчою
працею; доки не доведено інше,
результат інтелектуальної діяльності
вважається створеним творчою працею;
правовій охороні як об'єкт авторського
права підлягає твір, виражений в
об'єктивній формі, а не його зміст.

Судом встановлено, що персонажі
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу «Маша и
Медведь» «Маша» і «Медведь» є
частинами аудіовізуального твору, які
можуть використовуватися самостійно, а
тому розглядаються судом як твори.

Згідно з п. а ч. 1 ст. 50 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»
порушенням авторського права і (або)
суміжних прав, що дає підстави для
судового захисту, є вчинення будь-якою
особою дій, які порушують особисті
немайнові права суб'єктів авторського
права і (або) суміжних прав, визначені
ст.ст. 14 і 38 цього Закону, та їх майнові
права, визначені ст.ст. 15, 39, 40 і 41 цього
Закону, з урахуванням передбачених
ст.ст. 21 - 25, 42 і 43 цього Закону обмежень
майнових прав.

У ст. 1 Закону України «Про авторське
право і суміжні права» наведені
визначення понять:

аудіовізуальний твір - це твір, що
фіксується на певному матеріальному
носії (кіноплівці, магнітній плівці чи
магнітному диску, компакт-диску тощо) у
вигляді серії послідовних кадрів
(зображень) чи аналогових або
дискретних сигналів, які відображають
(закодовують) рухомі зображення (як із
звуковим супроводом, так і без нього), і
сприйняття якого є можливим виключно
за допомогою того чи іншого виду екрана
(кіноекрана, телевізійного екрана
тощо), на якому рухомі зображення
візуально відображаються за допомогою
певних технічних засобів. Видами
аудіовізуального твору є кінофільми,
телефільми, відеофільми, діафільми,
слайдофільми тощо, які можуть бути
ігровими, анімаційними
(мультиплікаційними), неігровими чи
іншими;

відтворення - виготовлення одного або
більше примірників твору, відеограми,
фонограми в будь-якій матеріальній
формі, а також їх запис для тимчасового
чи постійного зберігання в електронній
(у тому числі цифровій), оптичній або
іншій формі, яку може зчитувати
комп'ютер;

розповсюдження об'єктів авторського
права і (або) суміжних прав - будь-яка
дія, за допомогою якої об'єкти
авторського права і (або) суміжних прав
безпосередньо чи опосередковано
пропонуються публіці, в тому числі
доведення цих об'єктів до відома
публіки таким чином, що її представники
можуть здійснити доступ до цих об'єктів
з будь-якого місця і в будь-який час за
власним вибором;

контрафактний примірник твору,
фонограми, відеограми - примірник
твору, фонограми чи відеограми,
відтворений, опублікований і (або)
розповсюджуваний з порушенням
авторського права і (або) суміжних прав,
у тому числі примірники захищених в
Україні творів, фонограм і відеограм,
що ввозяться на митну територію
України без згоди автора чи іншого
суб'єкта авторського права і (або)
суміжних прав, зокрема з країн, в яких
ці твори, фонограми і відеограми ніколи
не охоронялися або перестали
охоронятися.

За п. 3 Постанови КМ України від 03.10.2007
року № 1185 "Про затвердження
Національного стандарту N 4 "Оцінка
майнових прав інтелектуальної
власності" контрафактна продукція -
продукція або примірник, які
випускаються, відтворюються,
публікуються, розповсюджуються,
реалізуються тощо з порушенням
майнових прав інтелектуальної
власності.

Право на поширення в будь-який спосіб
твору належить авторові твору, який,
зокрема, може дозволяти чи забороняти
розповсюдження оригіналу або
примірників твору.

Відповідачі, здійснюючи
розповсюдження та реалізацію дошки
магнітної, тим самим розповсюджували
контрафактний примірник твору,
оскільки використання зображень
персонажів "Маша" і "Медведь"
здійснюється з порушенням авторського
права.

Розповсюдження контрафактних
примірників творів у будь-якому разі є
порушенням виключних майнових прав на
твір, незалежно від того, створено цей
примірник самим порушником чи придбано
у третіх осіб (для подальшого
використання у комерційних цілях).
Використанням твору в силу ст. 441 ЦК
України вважається, серед іншого, його
публічне використання різними
способами. Відтак, порушенням
виключних майнових прав на твір є
виготовлення одного чи кількох
примірників, здійснене з
контрафактного примірника або за
неправомірного доведення до
загального відома (в тому числі при
неправомірному розміщенні в мережі
Інтернет).

Особа, що розповсюджує примірники, в
яких відображено об'єкти авторського
права та/або суміжних прав без дозволу
суб'єкта такого права, несе
відповідальність за порушення
законодавства про авторське право і
суміжні права і в тому випадку, коли
контрафактну продукцію нею отримано за
договором з третіми особами.

Позадоговірне використання творів
та/або об'єктів суміжних прав може
здійснюватися лише в цілях і в обсязі,
прямо визначених у законі. Вирішуючи
питання про правомірність дій сторін,
суд повинен установити, чи відповідали
законові цілі позадоговірного
використання і чи не перевищував обсяг
використання межі, визначені законом
для даних об'єктів авторського права
та/або суміжних прав. За
авторсько-правовою системою охорони
об'єктів цих прав захист авторам та
іншим суб'єктам авторського права
(суміжних прав) надається лише проти
будь-якого свідомого
несанкціонованого використання іншою
особою охоронюваного об'єкта (крім
передбачених законом випадків
вільного використання творів і
об'єктів суміжних прав). Тому факт
позадоговірного порушення авторських
прав вважається встановленим лише у
разі доведення автором чи іншим
суб'єктом зазначених прав обставин,
пов'язаних з копіюванням або
запозиченням іншою особою істотних рис
твору чи об'єкта суміжного права, що був
раніше введений в цивільний оборот, або
з незаконним використанням
відповідного твору чи об'єкта
суміжного права в інший спосіб.

Викладене також стверджується
узагальненням практики, викладеної у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 04.06.2010 року № 5 "Про
застосування судами норм
законодавства у справах про захист
авторського права і суміжних прав" та у
Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
року 3 12 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом прав інтелектуальної
власності".

Враховуючи, що позивачем доведено факт
несанкціонованого розповсюдження
дошки магнітної, на якій зображенні
персонажі "Маша" і "Медведь" до
анімаційного дитячого серіалу "Маша и
Медведь", тобто без згоди автора
(суб'єкта авторських прав) та за
відсутності підстав для його вільного
використання (ст.ст. 21, 25 Закону України
"Про авторське право і суміжні права"), а
також те, що відповідачі не довели
додержання ними вимог ЦК України і
Закону України "Про авторське право і
суміжні права" при використанні
об'єктів інтелектуальної власності та
не спростували визначену цивільним
законодавством презумпцію винного
заподіяння шкоди (ст.ст. 614, 1166 ЦК
України), отже визнаються порушниками
авторського права.

У той же час, як встановлено судом,
28.08.2014 року між позивачем
(правовласник), в особі Трачука Ю.М.,
який діє на підставі довіреності від
01.01.2014 року, та відповідачем-2
(контрагент) укладено угоду про
добровільне врегулювання
матеріально-правової претензії.

Вказана угода підписана після
виявлення порушення, що є предметом
дослідження у цій справі.

За п.п. 1, 3 угоди метою укладення цієї
угоди є врегулювання між сторонами
матеріально-правової претензії.
Сторони узгодили врегулювання
матеріальної претензії правовласника
до контрагента та усіх без виключення
третіх осіб, що здійснювали продаж
продукції, отриманої від контрагента
шляхом вчинення таких дій: контрагент
виплачує правовласнику компенсацію в
розмірі 84 000,00 грн., яка складається з:
сум компенсації за усі (без виключення)
порушення відповідачем-2 авторських
майнових прав правовласника та інших
суб'єктів авторського права
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу "Маша і
Ведмідь"/"Маша и Ведмедь"; сум
компенсації за усі (без виключення)
порушення третіми особами, у тому числі
відповідачем-1 авторських прав
правовласника та інших суб'єктів
авторського права аудіовізуального
твору - мультиплікаційного серіалу
Маша і Ведмідь"/"Маша и Ведмедь".

Як встановлено судом із додатку № 1 до
угоди та пояснень представників
сторін, магнітна дошка (дошка для
малювання) є предметом врегулювання за
угодою.

Згідно з п. 3.1. угоди правовласник
гарантує, що має документи, (касові)
чеки в кількості не менше 8 штук, які
підтверджують продаж третіми особами
продукції, поставленої відповідачем-2 з
порушенням авторських прав
правовласника та інших суб'єктів
авторського права аудіовізуального
твору - мультиплікаційного серіалу
"Маша і Ведмідь"/"Маша и Ведмедь". При
укладенні угоди такі документи мають
бути передані контрагенту; за
наявності інших чеків або документів
чи матеріалів (відеозйомок, свідчень
споживачів тощо), що підтверджують
купівлю-продаж третій стороні
контрагентом, такі документи та
матеріали не вважатимуться такими, що
підтверджують факт реалізації
контрафактного товару та підлягають
утилізації і знищенню упродовж 10 днів
після надходження останнього траншу
контрагента за цією угодою.

Порядок перерахування суми, визначеної
п. 3.1. угоди, узгоджено в п.п. 3.2, 3.3. угоди.

Пунктом 5 угоди сторони узгодили, що
правовласник після підписання цієї
угоди відмовляється від будь-яких
претензій та не буде ініціювати
цивільне, адміністративне чи
кримінальне переслідування
контрагента та продавців його
продукції у роздрібних та оптових
мережах щодо факту протиправного
використання об'єктів інтелектуальної
власності, визначених п. 1.2. угоди.
Зазначене означає відмову
правовласника від переслідування як
самого контрагента, так і будь-яких
третіх осіб, які здійснили
розповсюдження контрафактного товару,
поставленого їм контрагентом,
включаючи відповідача-1.

На момент укладення цієї угоди
контрагент припинив поставку
(розповсюдження) всієї продукції, в
якій використані елементи об'єктів
інтелектуальної власності
(авторського права), належні
правовласнику; вилучив з оптової
торгівлі таку продукцію; погодився
врегулювати матеріальні претензії
шляхом добровільної виплати
компенсації правовласнику. Сторони
прийшли до спільної згоди, що у випадку
невиконання контрагентом перед
правовласником своїх зобов'язань в
об'ємі й у строк, передбачені даною
угодою, контрагент сплачує
правовласнику штраф у розмірі 50% від
суми компенсації, визначеної у п. 2.1.
цієї угоди, за кожен доведений факт
порушення після 01.12.2014 року.
Пред'явлення правовласником після
підписання цієї угоди будь-яких
претензій до третіх осіб, у тому числі
до відповідача-1 не допускається. Усю
відповідальність несе контрагент (п.п.
2, 6 угоди).

Отже, позивачем та відповідачем-2 у
добровільному порядку врегульовано
факт несанкціонованого розповсюдження
відповідачами дошки магнітної, на якій
зображенні персонажі "Маша" і "Медведь"
до анімаційного дитячого серіалу "Маша
и Медведь", а також погоджено розмір
компенсації.

На виконання умов вказаної угоди
відповідачем-2 перераховано на рахунок
представника позивача 57 000,00 грн., що
стверджується платіжними дорученнями
№ 259 від 11.09.2014 року на суму 500,00 грн., № 260
від 12.09.2014 року на суму 500,00 грн., № 264 від
16.09.2014 року на суму 1 000,00 грн., № 265 від
16.09.2014 року на суму 1 000,00 грн., № 266 від
19.09.2014 року на суму 1 000,00 грн., № 267 від
22.09.2014 року на суму 3 000,00 грн., № 268 від
23.09.2014 року на суму 10 000,00 грн., № 272 від
23.09.2014 року на суму 10 000,00 грн., № 273 від
24.09.2014 року на суму 10 000,00 грн., № 274 від
25.09.2014 року на суму 10 000,00 грн., № 279 від
29.09.2014 року на суму 10 000, 00 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є правочин.

Правочин - це дія особи, спрямована на
виникнення, зміну або припинення
цивільних прав і обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦК
України).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства.
Обов'язковість скріплення правочину
печаткою може бути визначена за
письмовою домовленістю сторін.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно
до ст. 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

У силу вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України, ч.ч. 1, 2
ст. 180 ГК України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

За ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193
ГК України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Щодо скасування довіреності від 01.01.2014
року, виданої Трачуку Ю.М., то суд вважає
за необхідне зазначити таке.

Так, згідно з довіреністю, Трачука Ю.М.
уповноважено від імені ТОВ "Маша і
Мєдвєдь" у випадку припинення
незаконного використання об'єктів
інтелектуальної власності, що належать
довірителю, укладати з правом підпису
договори про врегулювання
матеріально-правових претензій.

Аналогічні повноваження надані
представнику позивача Трачуку Ю.М. за
довіреністю від 01.09.2014 року.

Підписуючи угоду, представник позивача
підтвердив, що він має усі передбачені
чинним законодавством та установчими
документами сторони повноваження
укласти цю угоду; представник, що
підписує цю угоду, має усі необхідні
повноваження відповідно до
законодавства, установчих документів
сторони для того, щоб представляти
сторону та укладати від її імені угоду
такої правової природи; не вимагається
будь-яких подальших/попередніх
схвалень для укладення угоди та
набрання нею чинності; не існує
будь-яких обмежень на укладення
стороною (підписання представником
сторони) цієї угоди (п. 7 угоди).

У силу вимог ч.ч. 1, 2, 3 ст. 92 ЦК України
юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.
Порядок створення органів юридичної
особи встановлюється установчими
документами та законом. У випадках,
встановлених законом, юридична особа
може набувати цивільних прав та
обов'язків і здійснювати їх через своїх
учасників. Орган або особа, яка
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступає від
її імені, зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень. У відносинах із третіми
особами обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

За п. 2 ч. 1 ст. 248 ЦК України
представництво за довіреністю
припиняється у разі скасування
довіреності особою, яка її видала.

Статтею 249 ЦК України передбачено, що
особа, яка видала довіреність, за
винятком безвідкличної довіреності,
може в будь-який час скасувати
довіреність або передоручення. Відмова
від цього права є нікчемною. Особа, яка
видала довіреність і згодом скасувала
її, повинна негайно повідомити про це
представника, а також відомих їй третіх
осіб, для представництва перед якими
була видана довіреність. Права та
обов'язки щодо третіх осіб, що виникли
внаслідок вчинення правочину
представником до того, як він довідався
або міг довідатися про скасування
довіреності, зберігають чинність для
особи, яка видала довіреність, та її
правонаступників. Це правило не
застосовується, якщо третя особа знала
або могла знати, що дія довіреності
припинилася.

Судом з матеріалів справи встановлено,
що листом № 215/08 від 26.08.2014 року позивач
повідомив свого представника - Трачука
Ю.М. про відкликання довіреності від
01.01.2014 року (доказів відправлення
зазначеного повідомлення, так само як і
його отримання представником позивача
в матеріалах справи немає).

Разом з тим, як вбачається з листа
Трачука Ю.М. від 11.09.2014 року,
адресованого відповідачеві-2, останній
дізнався про відкликання довіреності
від 01.01.2014 року пізніше дати укладення
угоди.

Тобто про те, що довіреність від 01.01.2014
року відкликана, представник позивача
Трачук Ю.М. та відповідач-2 у справі
станом на дату підписання угоди не
знали.

Скасування довіреності має юридичне
значення для представника та третіх
осіб лише в тому випадку, якщо вони були
сповіщені про це (ухвала Верховного
Суду України від 17.12.2008 року).

Зважаючи, що доказів того, що
представник позивача та відповідач-2
знали або могли знати про скасування
довіреності від 01.01.2014 року, виданої
Трачуку Ю.М., немає, отже права та
обов'язки щодо відповідачів, які
виникли внаслідок укладення
представником угоди, зберігають
чинність для особи, яка видала
довіреність - тобто для позивача.

Щодо часткового повернення
представником позивача грошових
коштів в розмірі 23 500,00 грн. згідно з
платіжними дорученнями № 753 від 11.09.2014
року на суму 500,00 грн., № 772 від 22.09.2014
року, № 775 від 23.09.2014 року на суму 10 000,00
грн., № 776 від 24.09.2014 року на суму 10 000,00
грн., а також у зв'язку із закриттям
рахунка представника Трачука Ю.М., на
який вони надходили, сплачених
відповідачем-2 на виконання умов угоди,
то, як зазначалося, одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається.

Стосовно пояснень представника
позивача про неналежне виконання
відповідачем-2 зобов'язань за угодою, то
таке порушення підлягає захисту на
підставі вказаної угоди, а не шляхом
відкликання довіреності, виданої на
представника, який її підписав.

При цьому суд вважає за необхідне
зазначити, що за приписами ст. 13 ЦК
України цивільні права особа здійснює
у межах, наданих їй договором або
актами цивільного законодавства. При
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб. Не
допускаються дії особи, що вчиняються з
наміром завдати шкоди іншій особі, а
також зловживання правом в інших
формах. При здійсненні цивільних прав
особа повинна додержуватися моральних
засад суспільства. У разі недодержання
особою при здійсненні своїх прав вимог,
які встановлені частинами другою -
п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати
її припинити зловживання своїми
правами, а також застосувати інші
наслідки, встановлені законом.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог ст. 34
ГПК України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи.

Ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог ст.
43 ГПК України за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляду в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85 ГПК
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 01.12.2014 року.

Суддя
Андрійчук О.В.