м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19332/14 24.11.14За позовом
Публічного акціонерного товариства
"Дніпрогаз"

До Приватного акціонерного
товариства "Українська охоронно -
страхова

компанія"

Про стягнення 5 130,61 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Представники сторін:

Від позивача Кондратенко Д.А. -
представник (дов. №77юр від 01.08.2014 р.)

Від відповідача Лабик Р.Р. -
представник (дов. № 85 від 20.11.2013 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Дніпрогаз" звернулось до
Господарського суду м. Києва з позовом
до Приватного акціонерного товариства
"Українська охоронно - страхова
компанія" про стягнення страхового
відшкодування у розмірі 5 165,01 грн. (4 980, 00
- розмір страхового відшкодування, 129, 62
грн. - пеня, 39, 84 грн. - збитки від
інфляції, 15, 55 грн. - 3% річних).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказує на те, що 12.03.2014 р. трапилась
дорожньо-транспортна пригода за участю
належного позивачу автомобіля «ВАЗ»,
державний номер АЕ 0021 АЕ та автомобіля
«Toyota», державний номер АЕ 8227 НК, водій
якого Смирнов Є.М. визнаний винним у її
скоєнні. Оскільки цивільно-правова
відповідальність Смирнова Є.М. щодо
експлуатації автомобіля «Toyota»,
державний номер АЕ 8227 НК застрахована у
ПрАТ «Українська охоронно-страхова
компанія» (поліс № АС/9026839), позивач
просить суд стягнути з відповідача
суму страхового відшкодування, що
відповідає вартості відновлювального
ремонту автомобіля «ВАЗ», державний
номер АЕ 0021 АЕ у розмірі 4 980. 00 грн.

Також позивачем заявлені вимоги про
стягнення з відповідача 129, 62 грн. - пеня,
39, 84 грн. - збитки від інфляції, 15, 55 грн. -
3% річних.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 12.09.2014 р. порушено провадження у
справі №910/19332/14, та призначено справу
до розгляду на 03.10.2014 р.

У судове засідання 03.10.2014 р. представник
відповідача не з'явився, про поважні
причини неявки суд не повідомив, вимоги
ухвали суду не виконав, про час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Натомість 29.09.2014 р. відділом
діловодства суду отримано від
відповідача відзив на позовну заяву,
відповідно до якого останній заперечує
проти позовних вимог з підстав,
зазначених у відзиві, а також
клопотання про витребування доказів.
При цьому, останнє обґрунтоване тим, що
27.05.2013 р. між Рутельонісом А.А. як
власником автомобіля «Toyota» та ПрАТ
«Просто-Страхування» було укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/2915288. Згодом, 24.12.2013 р.
відбулась зміна власника
забезпеченого транспортного засобу та
його реєстраційного номеру, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу серії
САТ № 656019. 28.12.2013 р. між новим власником
автомобіля «Toyota», державний номер АЕ 8227
НК та відповідачем було укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/9026839. При цьому, з огляду на
приписи ч. 1 та 2 ст. 20-1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», за змістом яких у разі зміни
власника забезпеченого транспортного
засобу договір страхування зберігає
чинність до закінчення строку його дії,
відповідач вважає, що станом на час
спірного ДТП діяв саме поліс № АС/2915288.
За таких обставин, відповідач просить
суд витребувати у ПрАТ
«Просто-Страхування» належним чином
засвідчену копію договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/2915288 від 27.05.2013 р.

Розглянувши у судовому засіданні 03.10.2014
р. вказане клопотання відповідача, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість останнього у
розумінні ст. 38 ГПК України, а тому дане
клопотання підлягає задоволенню.

За таких обставин, у зв'язку з
нез'явленням в судове засідання
представника відповідача,
необхідністю витребування доказів,
невиконанням вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі, суд
відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав
розгляд справи на 27.10.2014 р., про що виніс
відповідну ухвалу.

Станом на 27.10.2014 р. відділом діловодства
суду не отримано від ПрАТ
«Просто-Страхування» витребуваних
ухвалою суду від 03.10.2014 р. документів.

У судовому засіданні 27.10.2014 р.
представник відповідача подав суду
клопотання про витребування у
Моторного (транспортного) страхового
бюро України доказів, а саме розширеної
інформації по договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (поліс № АС/2915288)
із зазначенням VIN номера автомобіля.

Розглянувши у судовому засіданні 27.10.2014
р. вказане клопотання відповідача, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість останнього у
розумінні ст. 38 ГПК України, а тому дане
клопотання підлягає задоволенню.

Також у судовому засіданні 27.10.2014 р.
представники сторін подали суду
клопотання про продовження терміну
розгляду справи на більш тривалий
строк, ніж встановлено ч. 1 ст. 69 ГПК
України.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК
України у виняткових випадках за
клопотанням сторони, з урахуванням
особливостей розгляду спору,
господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів, то суд
задовольнив зазначене клопотання.

За таких обставин, у зв'язку з
необхідністю витребування доказів,
невиконанням вимог ухвали суду від
03.10.2014 р., суд відповідно до ст. 77 ГПК
України, відклав розгляд справи на
17.11.2014р., про що виніс відповідну ухвалу
від 27.10.2014р.

Також, ухвалою суду від 27.10.2014р.
продовжено строк вирішення спору на
п'ятнадцять днів.

06.11.2014р. та 11.11.2014р. відділом діловодства
суду від Моторного (транспортного)
страхового бюро одержано повідомлення
про страхове покриття.

06.11.2014р. через відділ діловодства суду
Приватним акціонерним товариством
«Просто - страхування» подано письмові
пояснення по справі. Також додатком до
даних пояснень, ПАТ «Просто -
страхування» надало додаткові
документи, на виконання вимог ухвали
суду від 27.10.2014р., зокрема, копію полісу
№ АС/2915288

У судове засідання 17.11.2014р. представник
відповідача не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, вимоги ухвали
суду не виконав, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

У судовому зсіданні представник
позивача подав заяву про зменшення
розміру позовних вимог. Згідно даної
заяви позивач зменшує позовні вимоги
та просить стягнути з відповідача
грошові кошти у розмірі 5165,01 грн.

Розглянувши в судовому засіданні 17.11.2014
р. заяву позивача про зменшення розміру
позовних вимог, суд зазначає наступне.

Ч. 4 ст. 22 ГПК України визначено, що
позивач до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

За таких обставин заява позивача про
зменшення розміру позовних вимог
прийнято судом до розгляду.

У зв'язку з нез'явленням у судове
засідання представника відповідача,
необхідністю витребування додаткових
доказів, суд відповідно до ст. 77 ГПК
України, відклав розгляд справи на
24.11.2014р, про що виніс відповідну ухвалу
від 17.11.2014р.

17.11.2014р. представником позивача через
відділ діловодства суду подано
клопотання про витребування доказів,
згідно якого позивач просить суд
витребувати від відповідача звіт
експерта-оцінювача від 21.05.2014 року про
оцінку вартості шкоди, спричиненої в
результаті ДТП, що мало місце 12.03.2014р.,
автомобілю «ВАЗ 21150» держ. номер АЕ0021АЕ.

24.11.2014р. відділом діловодства суду від
представника позивача одержано заяву
про стягнення судових витрат. Згідно
даної заяви, позивач просить суд
стягнути з відповідача витрати ПАТ
«Дніпрогаз», пов'язані з явкою його
представників у засідання
Господарського суду міста Києва в сумі
2518,44 грн.

24.11.2014р. відділом діловодства суду від
представника відповідача одержано
клопотання про долучення доказів до
матеріалів справи, зокрема,
відповідачем додано копію звіту №298/14
про оцінку вартості майнової шкоди,
завданої власнику транспортного
засобу ВАЗ 21150 державний номер АЕ0021АЕ.

У судовому засіданні 24.11.2014р.
представник позивача подав заяву,
згідно якої просив суд у зв'язку з
наданням відповідачем у судовому
засіданні звіту №298/14 від 21.05.2014р. не
розглядати клопотання про
витребування цього доказу. Дане
клопотання судом задоволено.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в
судовому засіданні 24.11.2014 р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з постановою Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
03.04.2014 р. та довідкою про
дорожньо-транспортну пригоду, 12.03.2014 р.
о 09 год. 20 хв., в м. Дніпропетровську по
вул. Леніна трапилась
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) за участю транспортного засобу
«Тойота Корола», державний номер АЕ 8227
НК, що належить Смірновій О.С. під
керуванням Смірнова Є.М. та
транспортного засобу «ВАЗ 21150»
державний номер АЕ 0021 АЕ, під
керуванням Ейсмонт П.С.

ДТП сталася в результаті порушення
водієм Смірновим Є.М. Правил дорожнього
руху України, якого визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення постановою Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
03.04.2014 р.

Відповідно до Звіту №298/14 від 21.05.2014р.
про оцінку вартості майнової шкоди,
завданої власнику транспортного
засобу «ВАЗ 21150» державний номер
АЕ0021АЕ, вартість відновлювального
ремонту з урахуванням зносу складових
що підлягають заміні складає 4487,49 грн.

Згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АС/9026839
цивільно-правова відповідальність
Смірнова Є.М. в частині заподіяння
шкоди майну будь-якою особою внаслідок
експлуатації автомобіля «Тойота
Корола» державний номер АЕ 8227 НК була
застрахована у ПрАТ "Українська
охоронно - страхова компанія".

13.03.2014р. позивач звернувся до ПрАТ
"Українська охоронно - страхова
компанія" із заявою про
дорожньо-транспортну пригоду, яка може
бути підставою для здійснення
страхового відшкодування, згідно якої
повідомив про настання страхового
випадку та надав необхідний пакет
документів.

30.04.2013р. позивачем, після набрання
законної сили постановою Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
03.04.2014 р. згідно якої водія Смірнова Є.М.
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
подано заяву до ПрАТ "Українська
охоронно - страхова компанія" про
страхове відшкодування.

Згідно даної заяви, позивач просив
відповідача виплатити страхове
відшкодування за заподіяну шкоду
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, що малі місце 12.03.2014р. за участю
забезпеченого транспортного засобу
«Тойота Корола» державний номер АЕ 8227
НК під керуванням Смірнова Є.М.,
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована підприємством
відповідача згідно Поліса ОСЦПВВНТЗ №
АС/9026839 від 27.12.2014р.

Листом №6732 від 25.07.2014р. відповідачем
відмовлено позивачу у виплаті
страхового відшкодування з тих
підстав, що в процесі страхового
розслідування було встановлено, що
транспортний засіб «Тойота Корола»
18.12.2013р. було перереєстровано та
отримано реєстраційний номер АЕ8227НК,
відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу №САТ 656019. Згідно
довідки інформаційної системи ДАІ
попередній номер транспортного засобу
Toyota Corolla - АХ7579СК. Відповідно до
інформації з Централізованої бази
даних Моторно (транспортного)
страхового бюро України (надалі - ЦБД
МТСБУ), транспортний засіб Toyota Corolla, з
реєстраційним номером AX7579CK на момент
ДТП був застрахований в AT
«Просто-страхування» згідно полісу
№АС/2915288. Враховуючи наведене, діючим є
поліс обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АС/1954427, який набрав чинності
згідно ЦБД МТСБУ з 27.05.2013 p. (AT
«Просто-страхування»).

На підставі наведеного ПрAT «УОСК»
відмовило позивачу у виплаті
страхового відшкодування у зв'язку з
тим що поліс № АС/9026839 від 28.12.2013 р. є
нікчемним, та запропоновано звернутися
щодо відшкодування завданих збитків до
AT «Просто-страхування».

За результатами звернення позивача до
ПАТ «Просто-Страхування», останнє
листом №04-4753 від 28.08.2014р. також
повідомило про відсутність правових
підстав щодо здійснення страхового
відшкодування.

З огляду на наведене, позивач звернувся
до суду із вимогою про стягнення з
відповідача суми страхового
відшкодування, мотивуючи
неправомірністю відмови останнього у
здійсненні страхового відшкодування,
та просить стягнути з відповідача суму
відшкодування в розмірі 4487,49. грн.

Крім суми страхового відшкодування
позивач просить суд стягнути з
відповідача суму пені в розмірі 325,80
грн., збитків від інфляції в сумі 278,22
грн. та 3% річних в сумі 39,10 грн.

Відповідач заперечував проти
задоволення позовних вимог позивача з
тих підстав, що у зв'язку з
недодержанням Смірновим Є.М., в момент
укладення договору страхування
№АС/9026839, вимог статті 989 Цивільного
кодексу України, а саме неповідомлення
Відповідача про наявність інших
договорів страхування укладених щодо
транспортного засобу «TOYOTA COROLLA»,
реєстраційний номер АЕ8227НК, договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АС/9026839 від 27.12.2013р. є
недійсним. А тому, відповідно до статті
216 ЦКУ недійсний правочин не створює
юридичних наслідків для AT «УОСК».

Таким чином, відповідач просив
відмовити у задоволенні позовних вимог
позивача у повному обсязі.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

У ч. 2 зазначеної статті вказано, що
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є, зокрема,
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі.

Таким чином, між винною та потерпілою
особами виникло зобов'язання з
відшкодування заподіяної майнової
шкоди.

Частинами другою статті 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Матеріалами справи підтверджується, що
транспортний засіб - автомобіль
«Тойота Корола», державний номер АЕ 8227
НК, яким спричинено ДТП, що потягнуло
нанесення шкоди автомобілю «ВАЗ 21150»
державний номер АЕ0021АЕ, що належить
підприємству позивача, знаходився під
керуванням Смірнова Є.М.

Цивільно-правова відповідальність в
частині заподіяння шкоди майну
будь-якою особою внаслідок
експлуатації автомобіля «Тойота
Корола», державний номер АЕ 8227 НК була
застрахована у ПрАТ "Українська
охоронно - страхова компанія" на
підставі укладеного договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (поліс № АС/9026839), який був
чинним на момент скоєння ДТП.

Вина водія Смірнова Є.М., який керував
автомобілем «Тойота Корола», державний
номер АЕ 8227 НК, підтверджується
постановою Кіровського районного суду
м. Дніпропетровська від 03.04.2014 р.

Пунктом 36.4 Закону України "Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" передбачено
право страховика за договором
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власника
транспортного засобу в разі настання
страхового випадку здійснювати
виплату страхового відшкодування
безпосередньо потерпілим або
погодженим з ними підприємствам,
установам та організаціям, що надають
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Таким чином відповідач є
відповідальною особою за завдані
збитки власнику автомобіля «ВАЗ 21150»
державний номер АЕ0021АЕ, відповідно до
положень Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів" в
межах, передбачених договором
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності (поліс № АС/9026839)

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

За договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (поліс № АС/9026839) передбачено,
що ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну майну становить 50 000, 00 грн.,
франшиза - 0,00грн.

Відповідно до п. 12.1. статті 12 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

Згідно статті 9 Закону України "Про
страхування" франшиза - частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Таким чином, враховуючи передбачений
полісом АС/9026839 ліміт відповідальності
за шкоду у розмірі 50 000, 00 грн., франшизу
у розмірі 0, 00 грн., вимога позивача щодо
стягнення з відповідача суми 4487,49 грн. є
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню.

При цьому суд не приймає до уваги
заперечення відповідача з таких
підстав.

Як визначено частиною 1 статті 37
Законом України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" підставою для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати) є:

37.1.1. навмисні дії особи,
відповідальність якої застрахована
(страхувальника), водія транспортного
засобу або потерпілого, спрямовані на
настання страхового випадку. Зазначена
норма не поширюється на осіб, дії яких
пов'язані з виконанням ними
громадянського чи службового
обов'язку, вчинені у стані необхідної
оборони (без перевищення її меж) або під
час захисту майна, життя, здоров'я.
Кваліфікація дій таких осіб
встановлюється відповідно до закону;

37.1.2. вчинення особою, відповідальність
якої застрахована (страхувальником),
водієм транспортного засобу умисного
злочину, що призвів до страхового
випадку (події, передбаченої статтею 41
цього Закону);

37.1.3. невиконання потерпілим або іншою
особою, яка має право на отримання
відшкодування, своїх обов'язків,
визначених цим Законом, якщо це
призвело до неможливості страховика
(МТСБУ) встановити факт
дорожньо-транспортної пригоди, причини
та обставини її настання або розмір
заподіяної шкоди;

37.1.4. неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і трьох років, якщо шкода
заподіяна здоров'ю або життю
потерпілого, з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди.

Як встановлено судом, підтверджується
матеріалами справи та не заперечується
відповідачем, позивачем дотримано усіх
вимог та покладених на нього обов'язків
щодо належного повідомлення, подання
доказів та переліку документів що є
необхідним для здійснення страховиком
страхового відшкодування.

Договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АС/9026839 від 27.12.2013р. станом на
день дорожньо-транспортної пригоди був
чинним, оформлений належним чином з
додержанням вимог законів України,
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
а отже таким, що підлягає виконанню
сторонами.

Посилання відповідача на встановлений
частиною 1 пунктом 3 статті 989
Цивільного кодексу України обов'язок
страхувальника при укладенні договору
страхування повідомити страховика про
інші договори страхування, укладені
щодо об'єкта, який страхується та як
наслідок такого не повідомлення -
нікчемність правочину, також не
приймається судом до уваги з таких
підстав.

За наслідком перереєстрації права
власності на автомобіль «Тойота
Корола» Смірниовим Є.М. було укладено
новий договір страхування (Поліс
№АС/9026839).

На момент укладення даного Полісу,
Смірновим Є.М. як страхувальником не
укладалось інших договорів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів щодо об'єкта страхування -
транспортного засобу «Тойота Корола»,
державний номер АЕ 8227 НК, доказів
іншого суду не надано.

В той же час, за Полісом №АС/2915288, на
який посилається відповідач,
страховиком за яким виступає ПАТ
«ПРОСТО-Страхування», страхувальником
за даним полісом є Рутельоніс Артур
Альович, який застрахував свою
цивільно-правову відповідальність
перед третіми особами у зв'язку з
експлуатацією автомобіля «Тойота
Корола», державний номер АХ 7579 СК
(попередня реєстрація).

Таким чином, з огляду на наведене вище,
у суду відсутні підстави вважати, що
Страхувальник - Смірнов Є.М. при
укладенні договору страхування (Поліс
№АС/9026839) щодо об'єкта - транспортного
засобу «Тойота Корола», державний
номер АЕ 8227 НК, порушив вимоги частини 1
пункту 3 статті 989 Цивільного кодексу
України, оскільки він не був
Страхувальником за Договором
страхування (Поліс№АС/2915288), щодо
об'єкта - автомобіля «Тойота Корола»,
державний номер АХ 7579 СК, а отже, не міг
повідомити відповідача, що ним, як
страхувальником, укладено інші
договори страхування щодо даного
об'єкта страхування, оскільки таких, як
вже зазначено вище, не існувало.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу
України, відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Таким чином, здійснивши державну
перереєстрацію транспортного засобу -
автомобіля «Тойота Корола», Смірнов
Є.М., як страхувальник, скористався
правом свободи договору, та уклав Поліс
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АС/9026839 від 27.12.2013р. із
Приватним акціонерним товариством
«Українська охоронно-страхова
компанія».

Відтак, з урахуванням вищенаведеного
суд дійшов висновку, що відмова
відповідача у виплаті позивачу суми
страхового відшкодування є
безпідставною та такою, що не
ґрунтується на нормах чинного
законодавства.

Таким чином, вимога позивача щодо
стягнення з відповідача суми
страхового відшкодування у розмірі
4487,49 грн. є обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Крім суми страхового відшкодування
позивач просить суд стягнути з
відповідача суму пені в розмірі 325,80
грн., збитків від інфляції в сумі 278,22
грн. та 3% річних в сумі 39,10 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення
пені в розмірі 325,80 грн. суд зазначає
наступне.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу
України пенею визнається неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
договором або законом, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до підпункту 36.5 статті 36
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" за кожен день
прострочення виплати страхового
відшкодування (регламентної виплати) з
вини страховика (МТСБУ) особі, яка має
право на отримання такого
відшкодування, сплачується пеня з
розрахунку подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Згідно ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Згідно розрахунку позивача сума пені
складає 325,80 грн. (розрахунок в
матеріалах справи). Контррозрахунку
суми пені відповідачем суду не надано.

Перевіривши даний розрахунок, суд
зазначає, що розрахунок пені є
обґрунтований, відповідає матеріалам
справи та умовам договору.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення пені у розмірі 325,80 грн.
підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача суми 3%
річних та збитків від інфляції, суд
зазначає таке.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Суд звертає увагу позивача, що
передбачене законом право кредитора
вимагати стягнення боргу враховуючи
індекс інфляції та відсотків річних є
способом захисту майнових прав та
інтересів кредитора, сутність яких
складається з відшкодування
матеріальних втрат кредитора та
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів, а також
отримання компенсації (плати) від
боржника за користування ним грошовими
коштами, які належать до сплати
кредитору.

Дана правова позиція підтверджується
позицією Верховного суду України,
викладеної у Листі від 01.07.2014р. «Аналіз
практики застосування ст. 625 Цивільного
кодексу України в цивільному
судочинстві», де крім іншого, зазначено
таке.

Водночас формулювання ст. 625 ЦК, коли
нарахування процентів тісно
пов'язується із застосуванням індексу
інфляції, орієнтує на компенсаційний, а
не штрафний характер відповідних
процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК
нарахування інфляційних витрат на суму
боргу та трьох процентів річних
входять до складу грошового
зобов'язання і є особливою мірою
відповідальності боржника
(спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності) за прострочення
грошового зобов'язання, оскільки
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
(збитків) кредитора від знецінення
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів та отримання компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові
(постанови Верховного Суду України від
6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12, від 24
жовтня 2011 р. у справі N 6-38цс11). Отже,
проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є
штрафними санкціями (постанова
Верховного Суду України від 17 жовтня 2011
р. у справі N 6-42цс11.

Перевіривши розрахунок позивача, суд
вважає його обґрунтованим, а тому
вимоги позивача про стягнення з
відповідача 278,22 грн. в якості збитків
від інфляції та 3% річних у розмірі 39,10
грн. підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Положеннями статті 34 ГПК України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм,
викладених вище, а також на те, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу у розмірі 4487,49 грн. а також 278,22
грн. - інфляційних збитків, 39,10 грн. - 3%
річних та 325, 80 грн. - пені нормативно та
документально доведені, а тому
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення
суму понесених ним господарських
витрат.

Так, зокрема, позивач зазначає, що через
неодноразові неявки Відповідача до
суду та ненадання ним документів,
необхідних для розгляду даної справи,
що свідчить про її умисне затягування,
судові засідання неодноразово
переносились, у зв'язку з чим ПАТ
«Дніпрогаз» понесло значні витрати на
забезпечення участі своїх
представників у судових засіданнях,
явка яких була визнана обов'язковою
ухвалами суду.

Повноважні представники підприємства
брали участь у судових засіданнях
03.10.2014 року, 27.10.2014 року та 17.11.2014 року, що
підтверджується належними письмовими
доказами і складаються з добових та
вартості проїзду співробітників. У
зв'язку з необхідністю проїзду з міста
Дніпропетровська до міста Києва,
загальна сума витрат, понесених ПАТ
«Дніпрогаз» на відрядження
представників для участі у вказаних
судових засіданнях, склала 2 518,44 грн., з
яких:

- відрядження для участі у судовому
засіданні 03.10.14 -добові в сумі 300 грн. та
вартість проїзду 528,07 грн., всього - 828,07
грн.;

- відрядження для участі у судовому
засіданні 27.10.14 - добові в сумі 450 грн. та
вартість проїзду 469,49 грн., всього - 919,49
грн.

- відрядження для участі у судовому
засіданні 17.11.14 - добові в сумі 300 грн. та
вартість проїзду 470,88 грн., всього - 770,88
грн.

Розглянувши заявлену позивачем вимогу
про стягнення судових витрат в розмірі
2518,44грн. суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Склад судових витрат, наведений в ст. 44
ГПК України, не є вичерпним. Відповідно
до п. 1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
21.02.2012р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" оцінка
тих чи інших витрат сторін як судових
здійснюється господарським судом з
урахуванням обставин конкретної
справи. При цьому в Постанові також
вказано, що до інших витрат у розумінні
статті 44 ГПК відносяться, зокрема,
витрати сторін та інших учасників
судового процесу, пов'язані з явкою їх
або їхніх представників у засідання
господарського суду, за умови, що таку
явку судом було визнано обов'язковою.
Зазначені витрати не є збитками в
розумінні ст. 224 ГК України та ст. 22 ЦК
України, не входять до складу ціни
позову і не можуть стягуватися під
виглядом збитків.

Як вбачається з матеріалів справи,
судом ухвалою від 12.09.2014р. про порушення
провадження у даній справі, призначено
розгляд справи на 03.10.2014р. та викликано
для участі у засіданні представників
позивача, відповідача, явку сторін
визнано обов'язковою. У судове
засідання 03.10.2014р. представник
відповідача не з'явився, за таких
обставин судом відкладено розгляд
справи на 27.10.2014р. У зв'язку з
необхідністю витребування додаткових
доказів, суд ухвалою від 27.10.2014р.
відклав розгляд справи на 17.11.2014р. В
судове засідання 17.11.2014р. представник
відповідача не з'явився, у зв'язку із
чим, судом, ухвалою від 17.11.2014р.
відкладено розгляд справи на 24.11.2014р.

Позивачем заявлено до стягнення суму
добових з розрахунку 150 грн. на добу та
вартість проїзду.

При цьому, розмір витрат позивача,
пов'язаних з явкою його представника у
засідання господарського суду 03.10.2014р.,
27.10.2014р. та 17.11.2014р. підтверджено
наявними в матеріалах справи копіями
проїзних документів.

Проте, сума добових, що заявлена до
стягнення позивачем підлягає
задоволення частково, оскільки,
засідання суду відбувались 03.10.2014р.,
27.10.2014р. та 17.11.2014р., що становить 3 дні.
Таким чином, з розрахунку позивача 150
грн./добу- сума добових повинна
становити 450 грн. При цьому, суд вважає
за необхідне зазначити, що суму
господарських витрат за судове
засідання призначене на 24. 11.2014р.
позивачем не заявлялось.

Таким чином, сума господарських витрат,
що підлягає до стягнення з відповідача
становить 1918,44 грн. (1468,44грн. вартість
проїзду та 450 грн. сума добових.)

Судові витрати позивача по сплаті
судового збору в розмірі 1827,00 грн.
відповідно до положень статті 49 ГПК
України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» (03056, м.
Київ, вул. Борщагівська, 145,
ідентифікаційний код 23734213) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дніпрогаз» (49029, м. Дніпропетровськ,
вул.. Володарського, 5, ідентифікаційний
код 20262860) суму заборгованості в розмірі
4487 (чотири тисячі чотириста вісімдесят
сім) грн. 49 коп., суму пені в розмірі 325
(триста двадцять п'ять) грн. 80 коп.,
збитки від інфляції в сумі 278 (двісті
сімдесят вісім) грн. 22 коп., 3% річних в
розмірі 39 (тридцять дев'ять) грн. 10 коп.,
суму понесених господарських витрат в
розмірі 1918 (одну тисячу дев'ятсот
вісімнадцять) грн. 44 коп. та судовий
збір в розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено 01.12.2014 р.

Суддя
Ю.В. Картавцева