ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

07 листопада 2014 року Справа № 910/13726/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Грейц
К.В.,суддів:Бакуліної С.В., Вовка І.В.,
Волковицької Н.О., Добролюбової Т.В.,

розглянувши заяву Публічного
акціонерного товариства
"Полтаваобленерго", (далі - ПАТ
"Полтаваобленерго")про перегляд
Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 22.07.2014у
справі№ 910/13726/13за позовомПАТ
"Полтаваобленерго"додочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України"простягнення процентів за
користування чужими грошовими коштами
у сумі 6 651 993, 50 грн

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Полтаваобленерго" звенулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення з ДК "Газ України"
процентів за користування
безпідставно набутим майном у сумі 6 651
993, 50 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 14.01.2014, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 26.05.2014, у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 22.07.2014 постанову суду
апеляційної інстанції залишено без
змін.

ПАТ "Полтаваобленерго" звернулось із
заявою про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 22.07.2014
у справі № 910/13726/13, у якій просить
скасувати зазначену постанову та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги про
стягнення процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 02.06.2009
у справі №32/74, від 30.05.2012 у справі
№24/17-2775-2011, від 17.10.2012 у справі №5015/1261/12,
від 14.11.2012 у справі №9/5005/2198/2012,
постанову Верховного Суду України від
24.01.2006 у справі №14/130, мотивовано
неоднаковим застосуванням Вищим
господарським судом України одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України з таких
підстав.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно на
таких підставах: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 частини першої цієї
статті) матиме місце в разі, коли суд
(суди) касаційної інстанції у розгляді
двох чи більше справ за подібних
предмета і підстав позову, змісту
позовних вимог та встановлених судом
фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 22.07.2014 у справі №
910/13726/13, суд касаційної інстанції
погодився з рішенням судів попередніх
інстанцій, якими відмовлено у
задоволенні позову щодо стягнення
процентів за користування
безпідставно набутими грошовими
коштами. Про цьому, суд касаційної
інстанції виходив зі встановлених
судами попередній інстанцій обставин
справи, що позивач не довів наявність
підстав для стягнення з відповідача
процентів за користування
безпідставно набутими коштами у тому
числі за спірний період, оскільки
відсутні докази безпідставного
одержання чи збереження грошей
відповідачем.

У постанові від 30.05.2012 у справі
№24/17-2775-2011 суд касаційної інстанції
залишив без змін постанову суду
апеляційної інстанції, якою задоволено
позов щодо стягнення з відповідача
безпідставно набутої суми коштів,
оскільки на момент перерахування
позивачем відповідачу спірної суми
грошових коштів між сторонами вже не
існувало договірних зобов'язань, що
встановлено судовим рішенням в іншій
справі. Що ж до заявлених позовних
вимог про стягнення з відповідача 3%
річних, інфляційних витрат та пені,
нарахованих на суму безпідставно
набутих грошових коштів, то колегія
суддів погодилась з доводами суду
апеляційної інстанції про
безпідставність цих вимог, оскільки
нарахування вказаних санкцій можливе
лише у разі прострочення виконання
грошових зобов'язання, підставою
виникнення якого є зокрема, договори та
інші правочини, яких між сторонами не
існувало.

У постанові від 17.10.2012 у справі №5015/1261/12
суд касаційної інстанції залишив без
змін судові рішення попередніх
інстанцій, якими задоволено позов про
стягнення з відповідача відсотків за
користування чужими грошовими,
оскільки відповідач набув спірну суму
грошових коштів після припинення
зобов'язання сторін за договором
підряду та сума процентів правомірно
визначена виходячи із обліковою ставки
НБУ за аналогією закону.

У постанові від 14.11.2012 у справі
№9/5005/2198/2012 Вищий господарський суд
України погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо наявності
підстав для стягнення відсотків за
користування чужими грошовими коштами
(в частині, що стосується доводів
заявника), виходячи із встановлених
судами попередніх інстанцій обставин
справи про безпідставне одержання
відповідачем відповідних коштів від
позивача та про правомірність
нарахування відсотків за їх
користування, виходячи з облікової
ставки НБУ.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суд
касаційної інстанції дійшов
відповідних правових висновків.

Не може бути доказом неоднакового
застосування судом касаційної скарги
одних і тих самих норм матеріального
права постанова Вищого господарського
суду України від 02.06.2009 у справі №32/74, на
яку посилається заявник, оскільки у
зазначеній справі та у справі №910/13726/13,
про перегляд постанови у якій просить
заявник, предмети і підстави позовних
вимог є різними. Так, у справі №910/13726/13,
на яку подано заяву, предметом позову є
стягнення процентів за користування
чужими грошовими коштами, натомість у
справі №32/74, на яку посилається
заявник, предметом позову є визнання
недійсним договору.

Також не може бути доказом
неоднакового застосування норм
матеріального права постанова Судової
палати у господарських справах
Верховного Суду України від 24.01.2006 у
справі №14/130, оскільки до судових
рішень, на які у відповідній заяві може
бути здійснено посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 статті 11116 Господарського
процесуального кодексу України, не
належать судові рішення Верховного
Суду України в господарських та
адміністративних справах, адже
відповідно до положень глав 4, 5 розділу
ІІ Закону України "Про судоустрій і
статус суддів" Верховний Суд України є
найвищим судовим органом у системі
судів загальної юрисдикції, а не судом
касаційної інстанції.

За таких обставин відсутні визначені
статтею 11116 ГПК України підстави для
допуску справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11114, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

УХВАЛИВ:

Відмовити Публічному акціонерному
товариству "Полтаваобленерго" у
допуску справи № 910/13726/13 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий
суддяК.ГрейцСудді:С.Бакуліна І. Вовк
Н.Волковицька Т.Добролюбова