м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23676/14 13.11.14

За позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю «БК-Експерт» (вул.
Глибочицька, 44, м. Київ, 04050)

до Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «Гарант
- Авто» (пров. Печерський, 19/3, м. Київ, 01042)

про відшкодування збитків 20642,47 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Бартосевич Б.В. -
представник, дов. № 16/09-14 від 16.09.14 р.

Від відповідача: Омелянчук К.Є.-
директор департаменту правового
забезпечення.

В судовому засіданні на підставі ч.2
ст.85 Господарського процесуального
кодексу України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «БК-Експерт»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «Гарант
- Авто» про стягнення в порядку регресу
збитків в сумі 20642,47 грн., виплачених
страховиком в якості страхового
відшкодування страхувальнику на
підставі Договору добровільного
страхування наземного транспорту № 30/29
153 від 11.01.11 р., внаслідок настання
страхового випадку -
дорожньо-транспортної пригоди, винною
у скоєнні якої є особа,
цивільно-правова відповідальність
котрої застрахована відповідачем.

В обґрунтування позовних вимог в
позовній заяві б/н від 14.10.14 р. позивач
посилається на те, що Приватним
акціонерним товариством «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут», виплативши відповідно до
умов Договору добровільного
страхування наземного транспорту №
30/29153 від 11.01.11 р. страхове відшкодування
власнику автомобіля внаслідок
настання страхового випадку -
дорожньо-транспортної пригоди, винною
у скоєнні якої є особа,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована відповідачем, набуто
в силу приписів статті 27 Закону України
"Про страхування" та статті 993
Цивільного кодексу України в межах
виплаченого відшкодування право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду, якою є
відповідач у справі.

При цьому, згідно договору про
відступлення права вимоги від 01.11.2012,
укладеного між ПАТ «НФСК «Добробут»
(первісний кредитор) та ТОВ
«БК-Експерт» (новий кредитор) первісний
кредитор перевів (уступив) належне йому
право вимоги в порядку регресу до
фізичних та юридичних осіб (боржників),
що виникло у нього внаслідок виплати
страхового відшкодування за
договорами про страхування, укладеними
між первісним кредитором та
споживачами (страхувальниками), а новий
кредитор набув право вимоги, в тому
числі і спірної вимоги.

Крім того, в позовній заяві б/н від 14.10.14
р. позивачем заявлене клопотання про
витребування доказів згідно ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, а саме витребування з
Моторного (транспортного) бюро України
інформації щодо наявності страхового
полісу № АА/1544468, укладеного
відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.10.14 р. позовну заяву
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі № 910/23676/14, розгляд
справи призначено на 13.11.14 р..

В судове засідання 13.11.14 р. з'явились
уповноважені представники позивача та
відповідача.

До початку судового засідання через
канцелярію суду на виконання вимог
ухвали суду від 30.10.14 р. представником
позивача подані письмові пояснення б/н
від 03.11.14 р., в яких позивач повідомив
про відсутність розрахунку суми
страхового відшкодування як окремого
документа та здійснення оплати за
відновлювальний ремонт пошкодженого
транспортного засобу на підставі
рахунку - фактури № ММС0018252 від 09.02.11 р..
При цьому, як зазначив позивач, згідно
листа № 3402/в від 22.05.14 р. ПАТ «УСК
«Гарант -Авто» прийнято рішення про
виплату страхового відшкодування в
розмір 20642,47 грн..

Також позивач повідомив суд про
відсутність на даний час у провадженні
господарських судів справи зі спору
між тими ж сторонами, про той же предмет
і з тих же підстав та відсутність
рішення цих органів з такого спору.

Письмові пояснення разом з доданими до
них документами долучені судом до
матеріалів справи.

Крім того до початку судового
засідання 13.11.14 р. через канцелярію суду
відповідачем подана заява № 17555 від
10.11.14 р. про застосування строків
позовної давності, яка разом з доданими
до неї документами, зокрема, копією
полісу № АА/1543368, долучена судом до
матеріалів справи.

В судовому засіданні 13.11.14 р.
представником відповідача подано
заяву б/н від 13.11.14 р. з проханням не
враховувати при розгляді справи подану
до початку судового засідання заяву
представника відповідача № 17555 від
10.11.14 р. про застосування строків
позовної давності, яка долучена судом
до матеріалів справи.

Зважаючи на подання представником
відповідача вказаної заяви та
задоволення її судом, попередня заява
про застосування позовної давності під
час розгляду справи залишена судом без
розгляду.

Враховуючи надання відповідачем на
виконання вимог ухвали суду від 30.10.14 р.
копії полісу № АА/154368, за яким
відповідачем застрахована
відповідальність особи, винної у
скоєнні ТДП, викладене позивачем в
позовній заяві б/н від 14.10.14 р.
клопотання про витребування доказів
залишено судом без розгляду.

В поданому в судовому засіданні 13.11.14 р.
представником відповідача оригіналі
заяви № 3402/в від 22.05.14 р., який за усним
клопотанням представника відповідача
долучено судом до матеріалів справи,
відповідач погоджується із визначеним
позивачем розміром страхового
відшкодування в сумі 20642,47 грн. та
зазначає про намір перерахувати
позивачу вказану суму.

Інших доказів на підтвердження своїх
вимог та заперечень, окрім наявних в
матеріалах справи, на час проведення
судового засідання сторонами суду не
надано.

Документи, витребувані ухвалою суду
від 30.10.14 р. про порушення провадження у
справі, позивачем надані не в повному
обсязі.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (далі - Постанова № 18)
якщо стороною (або іншим учасником
судового процесу) у вирішенні спору не
подано суду в обґрунтування її вимог
або заперечень належні і допустимі
докази, в тому числі на вимогу суду, або
якщо в разі неможливості самостійно
надати докази нею не подавалося
клопотання про витребування їх судом
(частина перша статті 38 ГПК), то розгляд
справи господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Враховуючи відсутність на час
проведення судового засідання 13.11.14 р.
клопотань представників сторін щодо
здійснення фіксації судового
засідання по розгляду даної справи
технічними засобами, фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось. Судовий процес
відображено у протоколі судового
засідання.

Перед початком розгляду справи
представників позивача та відповідача
було ознайомлено з правами та
обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60,
74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача в
судовому засіданні повідомили суд, що
права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не
заявлено.

В судовому засіданні 13.11.14 р.
уповноважений представник позивача
підтримав заявлені позовні вимоги,
викладені в позовній заяві.

Уповноважений представник відповідача
в наданих в судовому засіданні 13.11.14 р.
усних поясненнях підтримав заяву б/н
від 13.11.14 р. про неврахування раніше
поданої заяви про застосування
позовної давності та визнав позовні
вимоги в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та подані
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення представників
сторін, з'ясувавши обставини, що мають
значення для вирішення спору,
перевіривши наданими сторонами
доказами та оглянувши в судовому
засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного
кодексу України визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
страхування" добровільне страхування -
це страхування, яке здійснюється на
основі договору між страхувальником і
страховиком. Загальні умови і порядок
здійснення добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього Закону.
Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
законодавства. В силу п.6 ч.4 наведеної
статті одним із видів добровільного
страхування є страхування наземного
транспорту.

11 січня 2011 між Приватним акціонерним
товариством «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» (страховик за Договором) та
громадянином Іщенко Андрієм
Віталійовичам (страхувальник за
Договором) обуло укладено Договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 30/29153, об'єктом якого є
майновий інтерес страхувальника, що не
суперечить законодавству, пов'язаний з
володінням, користуванням та
розпорядженням транспортним засобом -
автомобілем марки "TOYOTA CAMRY",
реєстраційний номер АА3833ІЕ, 2008 року
випуску (далі - Договір).

Страховим випадком за даним Договором,
зокрема, згідно п. 6.1 основної частини
даного та п. 1.1 загальної частини
Договору, є дорожньо-транспортна
пригода - будь-яке пошкодження або
транспортного засобу, причепів та
напівпричепів внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди. Розмір
страхової суми за шкоду, заподіяну
транспортному засобу, становить 246000,00
грн. (п. 7.1 основної частини Договору).
Безумовна франшиза по ДТП становить 0%
(п. 9 основної частини Договору). Строк
дії полісу зазначений з 23 січня 2011 р. по
22 січня 2012 р. (п. 12 основної частини
Договору).

Судом встановлено, що укладений
правочин за своїм змістом та правовою
природою є договором страхування, який
підпадає під правове регулювання
параграфу 2 глави 35 Господарського
кодексу України, глави 67 Цивільного
кодексу України та Законом України "Про
страхування".

Як передбачено ст.16 Закону України "Про
страхування" договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір
страхування" містяться в ст. 354
Господарського кодексу України та ст.
979 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 981 Цивільного кодексу
України та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про
страхування" договір страхування
укладається в письмовій формі, а також
може укладатись шляхом видачі
страховиком страхувальникові
страхового свідоцтва (поліса,
сертифіката).

Згідно ст.1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та
юридичними особами страхових платежів
(страхових внесків, страхових премій)
та доходів від розміщення коштів цих
фондів.

У відповідності до ст. 5 Закону України
«Про страхування» страхування може
бути добровільним або обов'язковим.
Одним із видів обов'язкового
страхування, згідно п.9 ч. 1 ст.7
вказаного закону, є страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом,
що регулює відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів є Закон України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Згідно із ст.3 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно довідки ДАІ від 06 лютого 2011 р. та
розгорнутої довідки ДАІ № 10/334 від 08.02.11
р., копії яких наявні в матеріалах
справи, 06 лютого 2011 року в м. Києві по
вул. Філатова відбулась
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП), в якій гр. Завертайло Марина
Юріївна, керуючи автомобілем «Шкода
Фабія» державний номер АА3287ЕТ, не
надала дорогу автомобілю, який рухався
по головній дорозі, внаслідок чого мало
місце зіткнення вказаного автомобіля з
автомобілем "TOYOTA CAMRY", державний номер
АА3833ІЕ, під керуванням Іщенка Андрія
Віталійовича, що згідно свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
ААС717703 належить останньому, внаслідок
чого обидва транспортні засоби
отримали механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 21.02.11 р. по справі № 3-1059/11
встановлено, що гр. Завертайло М.Ю.
порушено п. 16.11 Правил дорожнього руху
України, визнано винною у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, у зв'язку з чим останню
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу в
розмірі 340,00 грн..

Відповідно до ст.8 Закону України "Про
страхування" страховим ризиком є певна
подія, на випадок якої проводиться
страхування і яка має ознаки
ймовірності та випадковості настання;
а страховим випадком є подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Як вбачається із Договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 30/29 153 від 11.01.11 р. дана
подія визначена сторонами як страховий
ризик, на випадок якого здійснювалось
страхування.

За змістом п. 3 ч.1 ст.20 Закону України
"Про страхування", до обов'язків
страховика, зокрема, належить при
настанні страхового випадку у
передбачений договором строк виплата
страхового відшкодування, яке ч.16 ст.9
даного Закону визначено як страхова
виплата, яка здійснюється страховиком
у межах страхової суми за договорами
майнового страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Відповідно до ст.6 вищевказаного Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Згідно ч.1 ст.25 Закону України "Про
страхування" виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акту (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

07 лютого 2011 р. страхувальник звернувся
до ПАТ «НФСК «Добробут» із заявою про
виплату страхового відшкодування за
Договором № 30/29 153 від 11.01.11 р. на рахунок
СТО «Тойота»

Згідно звіту № 1727 від 15.02.11 р. про оцінку
майна "TOYOTA CAMRY", державний номер АА3833ІЕ,
складеного суб'єктом оціночної
діяльності ТОВ «Експертно - асистуюча
компанія «Легіон» (сертифікат суб'єкта
оціночної діяльності № 6837/08, виданий
Фондом державного майна України 15.04.08
р.), вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля "TOYOTA CAMRY",
державний номер АА3833ІЕ, Іщенко А.В.
внаслідок ДТП становить 20890,48 грн.

Як свідчать матеріали справи, ПАТ «ПФСК
«Добробут» складено та підписано
страховий акт № 13р16 від 21.02.11 р.,
відповідно до якого вищевказана ДТП
кваліфікована згідно п.6.1 Договору як
страховий випадок, прийнято рішення
про виплату страхового відшкодування
в сумі 20642,47 грн..

ПАТ «ПФСК «Добробут», виконуючи свої
зобов'язання за договором
добровільного страхування
транспортного засобу № 30/29 153 від 11.01.11
р., на підставі страхового акту № 13р16
від 21.02.11, рахунку фактури СТО "Toyota Center
City Plaza» ТОВ «Саміт Моторз Україна» №
ММС0018252 від 09.02.11 р. на надання послуг з
технічного обслуговування та ремонту
автомобіля "TOYOTA CAMRY" д.н. АА3833ІЕ власника
Іщенка А.В. на суму 20642,47 грн. та заяви
страхувальника на виплату страхового
відшкодування від 07.02.11 р. згідно
розпорядження на здійснення
страхового відшкодування від 22.02.11 р.
здійснено на рахунок вищевказаної СТО
виплату страхового відшкодування в
розмірі 20642,47 грн., що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
платіжного доручення № 25 від 22.02.11 р..

Заперечень щодо розміру та факту
виплати страхового відшкодування за
Договором добровільного страхування
наземного транспорту № 30/29153 від 11.01.11 р.
відповідачем суду не надано.

Як вбачається із матеріалів справи,
будь-які заперечення щодо повного та
належного виконання ПАТ «ПФСК
«Добробут» умов Договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 30/29153 від 11.01.11 р. відсутні.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що матеріалами справи
підтверджується здійснення ПАТ «ПФСК
«Добробут» виплати страхового
відшкодування в сумі 20642,47 грн. у зв'язку
із настанням страхового випадку
страхувальнику - Іщенку А.В. шляхом
оплати ремонту належного останньому
застрахованого автомобіля "TOYOTA CAMRY" д.н.
АА3833ІЕ на виконання умов Договору
добровільного страхування наземного
транспортного засобу № 30/29 153 від 11.01.11
р..

Як свідчать матеріали справи та
підтверджено представниками сторін в
судовому засіданні, на момент вчинення
ДТП цивільно-правова відповідальність
гр. Завертайло М.Ю., вина якої у скоєнні
ДТП підтверджується матеріалами
справи, була застрахована у Публічному
акціонерному товаристві "Українська
страхова компанія "Гарант-Авто" згідно
Полісу № АА/1543368 обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 21.01.11 р. щодо
страхування належного їй
транспортного засобу «Шкода Фабія»,
державний номер АА3287ЕТ. Строк дії
даного Полісу з 21.01.11 р. до 20.01.12 р.
включно.

За змістом п.1 даного полісу страховим
випадком є подія, внаслідок якої
заподіяна шкода третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Згідно із п.2 полісу ліміт
відповідальності страховика за шкоду
заподіяну майну (на одного
потерпілого) становить 50000,00 грн.,
франшиза - 0 грн.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

З огляду на вищевикладене, до ПАТ «НФСК
«Добробут», як страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором добровільного страхування
транспортного засобу № 30/29 153 від 11.01.11
р. в межах виплаченої суми перейшло
право вимоги до відповідача як до
особи, відповідальної за заподіяну
винуватцем ДТП шкоду, 20642,47 грн.
страхового відшкодування.

Судом згідно матеріалів справи
встановлено, що 01 листопада 2012 р. між
Приватним акціонерним товариством
«Народна фінансово-страхова компанія
«Добробут» (первісний кредитор) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «БК-Експерт» (новий
кредитор) укладено Договір про
відступлення права вимоги, згідно
якого первісний кредитор переводить
(уступає) належне йому право вимоги в
порядку регресу до фізичних та
юридичних осіб, що виникло у нього
внаслідок виплати страхового
відшкодування за договорами про
страхування, укладеними між первісним
кредитором та споживачами
(страхувальниками), а новий кредитор
набуває право вимоги та зобов'язується
перерахувати первісному кредитору
кошти за переведене (уступлене) право
вимоги відповідно до розділу 3
договору.

Згідно п.1.2 вказаного договору перелік
заборгованості фізичних та юридичних
осіб, право вимоги в порядку регресу до
яких переводиться (уступається) новому
кредитору, відображається в акті
приймання-передачі регресних справ до
даного договору та передається новому
кредитору.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема у зв'язку з укладенням
договорів та інших правочинів (п.1 ч.2
ст.11 Цивільного кодексу України).

В силу ст.510 Цивільного кодексу України
сторонами у зобов'язанні є боржник і
кредитор.

У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 512
Цивільного кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Згідно ст. ст. 513, 514 Цивільного кодексу
України правочин щодо заміни кредитора
у зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу
України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

Статтею 517 Цивільного кодексу
передбачено, що первісний кредитор у
зобов'язанні повинен передати новому
кредиторові документи, які засвідчують
права, що передаються, та інформацію,
яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні.

У відповідності до положень ст. 519
Цивільного кодексу України первісний
кредитор у зобов'язанні відповідає
перед новим кредитором за недійсність
переданої йому вимоги, але не
відповідає за невиконання боржником
свого обов'язку, крім випадків, коли
первісний кредитор поручився за
боржника перед новим кредитором.

Таким чином, внаслідок відступлення
права вимоги відбувається заміна
кредитора у зобов'язанні, внаслідок
чого первісний кредитор повністю або у
визначеній частині вибуває із
зобов'язання, а на його місце приходить
новий кредитор. При цьому, зміст
зобов'язання, тобто обсяг прав та
обов'язків його сторін залишається
незмінним, а отже до нового кредитора
переходять весь обсяг прав первісного
кредитора, якщо інше не передбачено
договором або законом. Обсяг прав, які
передаються у випадку відступлення
(сума заборгованості, право на
стягнення штрафних санкцій тощо)
визначаються на момент переходу цих
прав до нового кредитора.

На виконання Договору про відступлення
права вимоги від 01.11.2012 р. Приватним
акціонерним товариством «Народна
фінансово-страхова компанія
«Добробут» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «БК-Експерт» 05
листопада 2012 р. підписано акт
приймання-передачі регресних справ,
відповідно до якого первісний кредитор
передає, а новий кредитор приймає
оригінали регресних справ, серед яких,
зокрема, і справа №13р16, страхувальник
Іщенко А.В..

Таким чином, Товариство з обмеженою
відповідальністю «БК-Експерт»
отримало право вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток
власнику автомобіля "TOYOTA CAMRY", державний
номер АА3833ІЕ , в результаті ДТП, яка
сталася 06.02.11 р..

15 лютого 2014 р. позивач звернувся до
відповідача з претензією № L285/02/2014 з
вимогою відшкодувати в порядку регресу
збитки в розмірі 20642,47 грн., у відповідь
на яку відповідач листом № 3402/в від
22.05.14 р. погодився із визначеним
позивачем розміром страхового
відшкодування в сумі 20642,47 грн. та
зазначив про намір перерахувати
позивачу вказану суму.

Як вбачається із матеріалів справи та
підтверджено представниками сторін в
судовому засіданні, свої зобов'язання
щодо відшкодуванню Товариству з
обмеженою відповідальністю
„БК-Експерт" в порядку регресу 20642,47
грн. всупереч вимогам чинного
законодавства відповідач не виконав, в
результаті чого утворилась
заборгованість перед позивачем у
зазначеному вище розмірі, яку останній
просив стягнути з відповідача в
поданій позовній заяві.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1188 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, зокрема, шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Правила щодо відшкодування шкоди,
заподіяної третій особі, встановлені
статтею 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", згідно з частиною 22.1 якої при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом ст.ст. 28, 29 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" шкода, заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди майну
потерпілого, - це шкода, пов'язана: з
пошкодженням чи фізичним знищенням
транспортного засобу. У зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

З урахуванням наявності полісу №
АА/1543368 відповідача, договірних
зобов'язань між винною особою у скоєнні
ДТП та страховою компанією
відповідача, відповідальною особою є
саме Публічне акціонерне товариство
«Українська страхова компанія «Гарант
- Авто», до якого правомірно заявлено
позов.

Разом з тим, в силу ст.12 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи. Розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
ліміту відповідальності страховика, в
межах якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Крім того, відповідно до ч. 36.6. ст. 36
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страхувальником
або особою, відповідальною за завдані
збитки, має бути компенсована сума
франшизи, якщо вона була передбачена
договором страхування."

Проте, оскільки як вбачається із п.2
полісу №АА/1543368, відповідно до якого
застрахована цивільно-правова
відповідальність винної в ДТП особи
Завертайло М.Ю., як власника наземного
транспортного засобу, та Договору
добровільного страхування наземного
транспорту № 30/29153 від 11.01.11 р., згідно
якого виплачено страхове
відшкодування, франшиза за вказаними
договорами страхування становить 0
грн., отже розмір страхового
відшкодування, яке позивач просить
стягнути з відповідача, враховуючи
розмір права зворотної вимоги, який
перейшов до позивача, правомірно на
розмір франшизи не зменшувався.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.
129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України основними засадами
судочинства є рівність всіх учасників
судового процесу перед законом та
судом, змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України покладено на сторони та інших
учасників судового процесу. При цьому
відповідачем не надано суду жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження виконання зобов'язання,
письмових пояснень щодо неможливості
надання таких доказів, або ж фактів, що
заперечують викладені позивачем
позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Жодний доказ не має
для господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи
розірвання Договору добровільного
страхування наземного транспорту № 30/29
153 від 11.01.11 р. та Полісу № АА/1543368
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів від 21.01.11
р. суду не надано.

Рішення суду про задоволення позову
може бути прийнято виключно у тому
випадку, коли подані позивачем докази
дозволять суду зробити чіткий,
конкретний та безумовний висновок про
обґрунтованість та законність вимог
позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 №6 "Про судове
рішення" встановлено, що рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 78
Господарського процесуального кодексу
України відмова позивача від позову,
визнання позову відповідачем і умови
мирової угоди сторін викладаються в
адресованих господарському суду
письмових заявах, що долучаються до
справи. Ці заяви підписуються
відповідно позивачем, відповідачем чи
обома сторонами.

Визнаючи в усних поясненнях позовні
вимоги на час проведення судового
засідання, відповідачем не надано суду
письмової заяви про визнання позову у
відповідності до приписів ст. 78
Господарського процесуального кодексу
України.

Проте, враховуючи вищевикладене,
оскільки матеріалами справи
підтверджується факт невиконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
сплати позивачу в порядку регресу суми
виплаченого страхового відшкодування
в добровільному порядку та на момент
прийняття рішення доказів погашення
заборгованості відповідач суду не
представив, як і доказів, що
спростовують вищевикладені обставини,
суд доходить висновку, що позов
доведений позивачем, обґрунтований
матеріалами справи та відповідачем не
спростований, а тому вимога позивача
про стягнення з відповідача 20642,47 грн.
страхового відшкодування в порядку
регресу підлягає задоволенню.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача,
відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу судові витрати
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції
України, Законом України "Про
страхування", Законом України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", ст.ст. 979, 1166, 1187, 1188 Цивільного
кодексу України, ст. 354 Господарського
кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 8,
82-85, 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Українська страхова
компанія "Гарант - Авто" (01042, м. Київ,
провулок Новопечерський, 19/3, код 16467237)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «БК-Експерт» (04050, м.
Київ, вул. Глибочицька, 44, код 36530730) суму
страхового відшкодування у розмірі
20642,47 грн. в порядку регресу та 1827,00 грн.
витрат зі сплати судового збору

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складений та
підписаний 18 листопада 2014 року.

Суддя
А.М. Селівон