номер провадження справи 27/83/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2014
Справа № 908/3416/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма Лайт-Тек"
(адреса для листування: 61001 м. Харків,
пр. Московський, 52, 4-й поверх)

до Приватного акціонерного товариства
"Запорізький електровозоремонтний
завод" (69095 м. Запоріжжя, вул. Залізнична,
2)

про стягнення 1 370 844 грн. 60 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: Кобзар О.М., дов. б/н від
07.04.2014р.

від відповідача: Мальчев В.Є., дов. № 4747
від 11.09.2014р.

Господарським судом Запорізької
області розглядається позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма Лайт-Тек", м.
Харків до Приватного акціонерного
товариства "Запорізький
електровозоремонтний завод", м.
Запоріжжя про стягнення
1 356 444 грн. 00 коп. основної
заборгованості, 11 613 грн. 39 коп. пені, 2 787
грн. 21 коп. 3 % річних.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010р.,
протоколом автоматичного розподілу
справи між суддями від 16.09.2014р., справу
№ 908/3416/14 передано на розгляд судді
Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 17.09.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 908/3416/14,
присвоєно справі номер провадження
27/83/14 та призначено судове засідання на
07.10.2014р.

Ухвалою суду від 07.10.2014р. розгляд справи
відкладався на 12.11.2014 р., на підставі ст.
77 ГПК України, у зв'язку з неявкою у
судове засідання представника
відповідача.

Ухвалою суду від 12.11.2014р. продовжено
строк розгляду справи на п'ятнадцять
днів, відповідно до ст. 69 ч. 3 ГПК України
до 27.11.2014р. Судове засідання призначено
на 25.11.2014р.

25.11.2014р. продовжено судовий розгляд
справи № 908/3416/14.

До початку розгляду справи
представники позивача та відповідача
заявили клопотання щодо відмови від
здійснення технічної фіксації
судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа
розглядається, склад суду, та
роз'яснено представникам позивача та
відповідача, які прибули в судове
засідання, їх права, у тому числі право
заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 25.11.2014р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги, викладені у позовній
заяві та заяві про збільшення розміру
позовних вимог, наданої до канцелярії
суду 21.10.2014р., в якій просить суд
стягнути з відповідача 1 356 444 грн. 00 коп.
основного боргу, 39 950 грн. 06 коп. пені, 2 787
грн. 21 коп. 3% річних, 94 951 грн. 08 коп. 7%
штрафу.

Заява позивача про збільшення розміру
позовних вимог прийнята судом,
відповідно до ст. 22 ГПК України,
оскільки позивач у справі вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
або зменшити розмір позовних вимог.

Вимога про стягнення 7% штрафу в розмірі
94 951 грн.08коп. не була заявлена
позивачем при зверненні до
господарського суду з позовною заявою,
тому клопотання про збільшення розміру
позовних вимог в частині стягнення 7%
штрафу розцінюється судом, як
додаткова позовна вимога, тому
відхиляється судом.

Представник позивача не був
позбавлений права до початку розгляду
господарським судом справи по суті, а
саме: 07 жовтня 2014р. позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви,
відповідної заяви позивач до суду не
подав. Суд зазначає, що саме: 07.10.2014р.
було розпочато судом розгляд справи по
суті.

Розгляду підлягають збільшенні
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 1 356 444 грн. 00 коп. основного
боргу, 39 950 грн. 06 коп. пені, 2 787 грн. 21 коп.
3% річних.

Відповідач проти позову заперечив, про
що свідчать письмовий відзив, наданий в
судовому засіданні 12.11.2014р. (міститься
в матеріалах справи). Просить суд
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали та фактичні
обставини справи, оцінивши надані
докази, вислухавши позивача та
відповідача, суд вважає позовні вимоги
такими, що підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу, способами захисту цивільних
прав та інтересів може бути - визнання
права.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного
кодексу України цивільні права особа
здійснює у межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 4-1 ГПК України
господарські суди вирішують спори у
порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про захист
порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права чи охоронюваного
законом інтересу, яка здійснюється у
визначеній законом процесуальній
формі. Згідно з господарським
процесуальним законодавством предмет
позову це матеріально - правова вимога
позивача до відповідача, відносно якої
суд повинен винести рішення.
Матеріально-правова вимога позивача
повинна опиратися на певні обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України
кожен має право на підприємницьку
діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку (ст.
42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність
здійснюється суб'єктами
господарювання, підприємці мають право
без обмежень самостійно здійснювати
будь-яку підприємницьку діяльність,
яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що
27.11.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фірма Лайт-Тек"
(підрядник) та Приватним акціонерним
товариством "Запорізький
електровозоремонтний завод" (замовник)
укладений договір № 14-2013/17.

Відповідно до п. 1.1 договору замовник
доручає, а підрядник зобов'язується
виконати - модернізацію освітлення
складального цеху (інв. № 1001) та здати
результат роботи замовнику, а замовник
зобов'язується прийняти результат
роботи та оплатити його.

Згідно п. 1.2 договору склад та обсяги
робіт, що підлягають виконанню,
визначаються кошторисною
документацією, яка є невід'ємною
частиною договору (Додаток № 1
локальний кошторис та договірна ціна).

Розділом 4 договору сторонами
визначено, що виконання робіт
здійснюється підрядником після
підписання договору.

Додатковою угодою № 1 від 27.12.2013р. до
договору сторони виклали п. 4.2 договору
у наступній редакції: підрядник
зобов'язується виконати передбачені
договором роботи за рахунок власних
сил та засобів і здати замовникові в
термін до 31.03.2014р. На спеціалізовані
роботи підрядник має право залучити
субпідрядні організації при умові,
якщо у підрядника в наявності ліцензія
на генеральний підряд. Обсяги робіт, що
виконуються відповідно до цього
договору, можуть бути зменшені залежно
від реального фінансування.

Завершення виконання робіт
оформлюється актом готовності об'єкта
до експлуатації.

Відповідно до п. 5.1 договору договірна
ціна робіт визначається на підставі
кошторису, що є невід'ємною частиною
договору, і складає 1356444,00 грн. (один
мільйон триста п'ятдесят шість тисяч
чотириста сорок чотири гривні), разом
ПДВ 20%, 226074,00 (двісті двадцять шість
тисяч сімдесят чотири гривні)
визначається кошторисною
документацією, і яка є невід'ємною
частиною договору (Додаток № 1
локальний кошторис та договірна ціна).

Позивач взяті на себе зобов'язання за
договором виконав належним чином і у
повному обсязі, що підтверджується
актом приймання виконаних робіт (форма
№ КБ-2) № 1 від 04.04.2014р. та довідкою про
вартість виконаних будівельних робіт
та витрати (форма № КБ-3) від 04.04.2014р.

Акт приймання виконаних
будівельних робіт підписаний обома
сторонами та скріплений печатками
підприємств без зауважень та
заперечень.

Відповідно до п. 12.1 договору
розрахунки за виконані роботи
здійснюються поетапно протягом 90
банківських днів з моменту підписання
акту виконаних робіт. Замовник
здійснює оплату виконаних робіт на
підставі виставлених актів ф. КБ-2, КБ-3.

Всупереч умовам договору відповідач не
виконав свої зобов'язання в частині
оплати, що призвело до утворення
заборгованості в сумі 1 356 444 грн. 00 коп.

Сума основного боргу за виконані
роботи у розмірі 1 356 444 грн. 00 коп.
залишилася відповідачем не сплаченою.

27.08.2014р. позивач надіслав на
адресу відповідача претензію № 27/08 про
сплату до 01.09.2014р. заборгованості.

Претензія позивача залишилася
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно зі ст. 837 ЦК України за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
роботу.

Договір підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонту речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Згідно статті 174 Господарського
кодексу України господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утримуватися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного
кодексу України, замовник зобов'язаний
прийняти роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі.

Відповідачем не заявлено жодних
претензій стосовно якості виконаних
робіт або прострочення строку здачі
виконаних робіт ні на момент їх
прийняття, ні на момент подання даного
позову.

Згідно ч. 1 ст. 854 ЦК України, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи, за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк.

Факт виконання зобов'язань за
договором підряду відповідач належним
чином не довів.

З урахуванням наведеного, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
про стягнення з Приватного
акціонерного товариства "Запорізький
електровозоремонтний завод", м.
Запоріжжя 1 356 444 грн. 00 коп. основної
заборгованості.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 2 787 грн. 21 коп. 3% річних.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтями 611, 625
Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного
законодавства захист цивільних прав
здійснюється, зокрема, шляхом
стягнення з особи, яка порушила право,
завданих збитків, а у випадках
передбачених законодавством або
договором, неустойки (штрафу, пені), а
також інших засобів передбачених
законодавством.

До інших засобів захисту цивільних
прав, у відповідності до ст. 625 ЦК
України, відносяться відсотки річних
та втрати від інфляції.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
грошових зобов'язань, господарський
суд дійшов висновку, що вимоги позивача
в частині стягнення з Приватного
акціонерного товариства "Запорізький
електровозоремонтний завод", м.
Запоріжжя 2 787 грн. 21 коп. 3% річних
обґрунтовані та підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 39 950 грн. 06 коп. пені за
період з 13.09.2014р. по 12.11.2014р. (з
урахуванням заяви позивача про
збільшення розміру позовних вимог).

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язань може
забезпечуватися згідно з законом або
договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити штрафні
санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом
може бути визначений розмір штрафних
санкцій також за інші порушення
окремих видів господарських
зобов'язань, зазначених у частині
другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", розмір
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного
банку України, що діяла у період, за
який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до вимог Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно п. 15.3 договору за порушення
термінів оплати за виконані роботи,
визначених п. 12.1 договору, замовник
сплачує підряднику пеню в розмірі
облікової ставки НБУ від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення.

Нарахування позивачем пені, у зв'язку з
порушенням умов договору № 14-2013/17 від
27.11.2013р. у розмірі 39 950 грн. 06 коп. за
період з 13.09.2014р. по 12.11.2014р. (з
урахуванням заяви позивача про
збільшення розміру позовних вимог) не
суперечить нормам діючого
законодавства України, тому
задовольняється судом.

Заявлена позивачем у заяві про
збільшення розміру позовних вимог сума
7 % штрафу у розмірі 94 951 грн. 08 коп. не
підлягає задоволенню, оскільки, як
вбачається з поданої заяви, позивач
змінює не лише предмет позову, а й
обставини та підстави позову, оскільки
зазначені в заяві позивача про
збільшення розміру позовних вимог
обставини (відповідач є підприємством
державного сектору економіки, період
прострочення за виконані роботи
позивачем перевищив 30 днів, тому є всі
підстави стягнути з відповідача штраф,
нарахування якого передбачене ч. 2 ст. 231
ГПК України і становить 7 % простроченої
суми) не є тими обставинами, якими були
обґрунтовані позовні вимоги при
зверненні позивача до суду з позовом у
цій справі про стягнення основної
заборгованості, пені та 3% річних, сума 7
% штрафу у розмірі 94 951 грн. 08 коп.
взагалі позивачем у позовній заяві не
заявлялася, тому вважається судом як
додаткова позовна вимога.

Відповідно до п. 3.12 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування ГПК України судами першої
інстанції» під предметом позову
розуміється певна матеріально-правова
вимога позивача до відповідача,
стосовно якої позивач просить прийняти
судове рішення. Підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги щодо захисту
права та охоронюваного законом
інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає
зміну вимоги, з якою позивач звернувся
до відповідача, а зміна підстав позову -
це зміна обставин, на яких ґрунтується
вимога позивача. Одночасна зміна і
предмета, і підстав позову не
допускається.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги положення Господарського
процесуального кодексу щодо меж
позовних вимог, господарський суд
відмовляє позивачу у стягненні з
відповідача 7 % штрафу у розмірі 94 951
грн. 08 коп.

Крім того, представник позивача,
звернувся до суду з письмовим
клопотанням про розподіл
господарських витрат, просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача витрати, пов'язані з оплатою
послуг адвоката за надання правової
допомоги щодо розгляду даної справи у
господарському суді у розмірі 40 000 грн.
00 коп.

Відповідно, до ч. 3 ст. 48 ГПК України
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом
України "Про адвокатуру".

Згідно ст. 2 Закону України "Про
адвокатуру" адвокатом може бути
громадянин України, який має вищу
юридичну освіту, стаж роботи за
спеціальністю юриста або помічника
адвоката не менше двох років, склав
кваліфікаційні іспити, одержав
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю та прийняв
Присягу адвоката України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
"Про адвокатуру" оплата праці адвоката
здійснюється на підставі угоди між
громадянином чи юридичною особою і
адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

Згідно з частиною першою статті 44 ГПК
України судові витрати складаються з
судового збору, сум, що підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським
судом, витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Витрати,
що підлягають сплаті за послуги
адвоката, визначаються в порядку,
встановленому Законом України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
(ч. 3 ст. 48 ГПК України).

В розумінні даних статей судовими
витратами є лише оплата тих послуг, які
надаються адвокатами, що відповідають
вимогам статті 2 Закону та здійснюють
свою діяльність у організаційних
формах, зазначених у статті 4 цього
Закону.

Відповідно до частини третьої статті 4
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" адвокат може
здійснювати адвокатську діяльність
індивідуально або в
організаційно-правових формах
адвокатського бюро чи адвокатського
об'єднання (організаційні форми
адвокатської діяльності).

Пунктом 4 частини першої статті 1
вказаного Закону визначено, що договір
про надання правової допомоги -
домовленість, за якою одна сторона
(адвокат, адвокатське бюро, адвокатське
об'єднання) зобов'язується здійснити
захист, представництво або надати інші
види правової допомоги другій стороні
(клієнту) на умовах і в порядку, що
визначені договором, а клієнт
зобов'язується оплатити надання
правової допомоги та фактичні витрати,
необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною другою статті 26
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" ордер -
письмовий документ, що у випадках,
встановлених цим Законом та іншими
законами України, посвідчує
повноваження адвоката на надання
правової допомоги. Ордер видається
адвокатом, адвокатським бюро або
адвокатським об'єднанням та повинен
містити підпис адвоката. Рада
адвокатів України затверджує типову
форму ордера.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
гонорар є формою винагороди адвоката
за здійснення захисту, представництва
та надання інших видів правової
допомоги клієнту. Порядок обчислення
гонорару (фіксований розмір, погодинна
оплата), підстави для зміни розміру
гонорару, порядок його сплати, умови
повернення тощо визначаються в
договорі про надання правової
допомоги.

Згідно з пунктом 6.3. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п 'ятою статті 49
ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум.

Як вбачається з матеріалів справи,
07.04.2014р. між позивачем в особі директора
Антоненко В.М. (клієнт) та адвокатом
Кобзар О.М. (адвокат) було укладено
договір № 50 про надання правової
допомоги, відповідно до умов якого
клієнт доручає, а адвокат приймає на
себе зобов'язання надавати клієнту
правову допомогу.

Додатковою угодою № 1 від 21.08.2014р. до
договору про надання правової допомоги
№ 50 від 07.04.2014р. сторонами визначено
вартість послуг (гонорар) у розмірі 40 000
грн. 00 коп.

На підтвердження вказаної обставини до
матеріалів справи залучено прибуткові
ордери 2-5 від 16.10.2014р., 17.10.2014р., 20.10.2014р.,
21.10.2014р. на загальну суму 40 000 грн. 00 коп.

Крім цього, в матеріалах справи
міститься ордер серія ХП № 512000012 від
08.09.2014 року на ім'я Кобзар О.М., копія
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю № 1178 від 03.09.2014
року на Кобзар О.М.

Розглядаючи питання щодо суми,
яка підлягає сплаті за послуги
адвоката, суд повинен враховувати
фактори, за якими визначаються
співмірність та розумна необхідність
розміру оплати послуг адвоката для
вирішення спору.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
визначено, що судовими витратами є
витрати сторін та інших учасників
судового процесу в господарському
суді, які пов'язані з розглядом справи і
складаються з: судового збору; сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом; витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження; оплати
послуг перекладача, адвоката; інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Склад судових витрат не є вичерпним, і
оцінка тих чи інших витрат сторін як
судових здійснюється господарським
судом з урахуванням обставин
конкретної справи.

Витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

Відповідно до Інформаційного
листа Вищий Господарський Суд України
від 14.12.2007 N 01-8/973 "Про деякі
питання практики застосування у
вирішенні спорів окремих норм
процесуального права" суд може
обмежити розмір сум, які підлягають
сплаті за послуги адвоката, з огляду
на розумну необхідність відповідних
судових витрат для даної справи. При
визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
надавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про такий розподіл,
господарський суд має враховувати, що
розмір відшкодування судових витрат,
не пов'язаних зі сплатою судового
збору, не повинен бути неспіврозмірним.
У зв'язку з цим суд з урахуванням
конкретних обставин, зокрема ціни
позову, може обмежити даний розмір з
огляду на розумну необхідність судових
витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Отже, розглядаючи питання щодо
суми, яка підлягає сплаті за послуги
адвоката, суд, врахувавши тривалість
розгляду справи; час, який був
витрачений на підготовку матеріалів;
досягнення за результатами виконання
доручення позитивного результату,
якого бажає клієнт; роль адвоката в
досягненні результату, якого бажає
клієнт, тощо, тобто, фактори, за якими
визначаються співмірність та розумна
необхідність розміру оплати послуг
адвоката для вирішення спору, прийшов
до висновку про встановлення оплати за
послуги адвоката в розмірі 10 000 грн. 00
коп.

За таких обставин, господарський суд
задовольняє позовні вимоги частково: 1
356 444 грн. 00 коп. основної
заборгованості, 39 950 грн. 06 коп. пені, 2 787
грн. 21 коп. 3% річних, 10 000 грн. 00 коп.
витрат на правову допомогу (послуги
адвоката).

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу
України юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями
усім належним їй майном.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, ст. 34 ГПК України.

На підставі статті 85 ГПК України -
25.11.2014року судом проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма Лайт-Тек", м.
Харків до Приватного акціонерного
товариства "Запорізький
електровозоремонтний завод", м.
Запоріжжя задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Запорізький
електровозоремонтний завод" (69095 м.
Запоріжжя, вул. Залізнична, 2, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма Лайт-Тек" (61052 м.
Харків, пров. Свердлова, 4, адреса для
листування: 61001 м. Харків, пр.
Московський, 52, 4-й поверх, ) 1 356 444 (один мільйон триста
п'ятдесят шість тисяч чотириста сорок
чотири) грн. 00 коп. основної
заборгованості, 39 950 (тридцять дев'ять
тисяч дев'ятсот п'ятдесят) грн. 06 коп.
пені, 2 787 (дві тисячі сімсот вісімдесят
сім) грн. 21 коп. 3% річних, 10 000 (десять
тисяч) грн. 00 коп. витрат на правову
допомогу (послуги адвоката), 27 983
(двадцять сім тисяч дев'ятсот
вісімдесят три) грн. 62 коп. судового
збору. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 01.12.2014р.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.