ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 р.
Справа № 914/3348/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Сухович Ю.О. при секретарі
судових засідань Мак Л.Б., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Медсервіс-Галичина",
м.Івано-Франківськ

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, м.Львів

про стягнення 879 625,00 грн. безпідставно
отриманих коштів.

За участю представників сторін:

від позивача: Фігель Ю.О. - представник
(довіреність б/н від 21.07.2014р.);

від відповідача: не з'явився.

ОСОБА_5, викликаний в порядку ст. 30 ГПК
України - не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: На розгляд господарського
суду надійшов позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Медсервіс-Галичина" до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення
879 625,00 грн. безпідставно отриманих
коштів.

Ухвалою суду від 23.09.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 15.10.2014р.

Ухвалою суду від 15.10.2014р. розгляд справи
відкладено на 05.11.2014р. у зв'язку з
неявкою представника відповідача у
судове засідання.

Ухвалою суду від 05.11.2014р. розгляд справи
відкладено на 19.11.2014р. у зв'язку з
викликом осіб у порядку, передбаченому
ст.30 ГПК України, для дачі пояснень.

Ухвалою суду від 19.11.2014р. продовжено
строк розгляду спору до 04.12.2014р. та
відкладено розгляд справи на 03.12.2014р. у
зв'язку з повторним викликом ОСОБА_5
(колишнього директора ТзОВ
"Медсервіс-Галичина") у порядку,
передбаченому ст.30 ГПК України, для
дачі пояснень.

Представник позивача подав клопотання
(вх.№52511/14 від 03.12.2014р.), яким просить
долучити до матеріалів справи
нотаріально завірену заяву ОСОБА_5 від
02.12.2014р. в якій наведено пояснення щодо
обставин справи.

В судовому засіданні, представник
позивача, позовні вимоги підтримав
повністю, просив позов задоволити з
підстав викладених в позовній заяві,
стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 безпідставно набуті за період з
21.09.2011р. по 04.04.2012р. кошти в сумі 879 625,00
грн.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, подав через канцелярію суду
клопотання (вх.№5745/14 від 03.12.2014р.), в
якому просить суд продовжити строки
розгляду справи №914/3348/14, у зв'язку із
неможливістю явки в судове засідання
повноважного представника
відповідача, оскільки він приймає
участь у кваліфікаційному іспиті в
КДКА Львівської області, а також у
зв'язку із необхідністю поданням
додаткових матеріалів, які можуть
суттєво вплинути на розгляд справи. В
підтвердження призначення 02-03.12.2014р.
кваліфікаційного іспиту в КДКА
Львівської області долучив до
матеріалів справи роздруківку з
електронної пошти.

Крім того, відповідач, через канцелярію
суду, подав письмове пояснення
(вх.№52535/14 від 03.12.2014р.), яким долучив до
матеріалів справи наступні документи:
копію довідки Комунальної міської
клінічної лікарні швидкої медичної
допомоги м.Львова; копію листа вих.№148
від 12.05.2014р. Червоноградської
центральної міської лікарні; копію
листа вих.№1642/01-14 від 01.12.2014р.
Мукачівської центральної районної
лікарні; копію листа Мостиської
комунальної центральної лікарні; копію
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачеві ВП №43222895 від
12.09.2014р.; копію заяви від 11.09.2014р.; копію
листа №16/13-Д-38 від 09.09.2014р.; копію
додатку №1 на 5 (п'яти) аркушах.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти клопотання
відповідача про продовження строків та
відкладення розгляду спору,
обґрунтовуючи тим, що воно є
безпідставним. Наполягав на розгляді
спору по суті з прийняттям рішення у
справі.

Розглянувши клопотання відповідача
про продовження строкуц вирішення
спору та відкладення розгляду справи,
суд дійшов висновку відсутності
підстав для його задоволення з огляду
на наступне.

З долученого відповідачем
повідомлення про проведення 02-03.12.2014р.
кваліфікаційного іспиту в КДКА
Львівської області не вбачається, що
вказане було скеровано саме
представнику відповідача - ОСОБА_6 Слід
зазначити, що, проведення іспиту
призначено на 03.12.202014р. об 12:00 год., а
розгляд справи призначено на 16:00 год.,
отже вказане не підтверджує
неможливості явки представника.

Водночас слід зазначити, що нормами
Господарського процесуального кодексу
України не визначено вичерпного кола
осіб, які можуть бути представниками в
господарському процесі.

Як вбачається із наявної у матеріалах
справи копії нотаріально посвідченої
довіреності від 21.10.2014р. зареєстрованої
в реєстрі за №1222, представниками
ОСОБА_3 крім громадянина ОСОБА_6,
інтереси ОСОБА_3 мають право
представляти ще декілька громадян,
зокрема: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
кожен з яких діє самостійно та
незалежно один від одного.

Крім того, слід зазначити, що п.ОСОБА_3.
мав право особисто з"явитись у судове
засідання, водночас поважності причин
неявки інших за дорученням
представників та своєї неявки у судове
засідання він не пояснив, належних
доказів не подав.

Відкладення розгляду справи за
обставин, визначених у ч. 1 ст.77 ГПК
України, є обов'язком лише за умови
неможливості вирішення спору в даному
судовому засіданні.

Ухвалою суду від 19.11.2014р. було
продовжено строк розгляду спору на 15
днів до 04.12.2014р. Повторне продовження
строку розгляду спору не передбачене
нормами Господарського процесуального
кодексу України.

Згідно ч.3 ст.22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Дії представника відповідача
спрямовані на умисне затягування
судового процесу, що порушує права
заявника та суперечить вимогам статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
упродовж розумного строку.

З огляду на вищезазначене та зважаючи
на обмеження суду при розгляді спору
встановленим ст.69 ГПК України строком,
який вже був продовжений, суд не вбачає
підстав для задоволення клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи.

Відповідачем в попередніх судових
засіданнях було подано відзив в якому
він заперечує проти позовних вимог,
просить відмовити у задоволенні позову
повністю. Зокрема посилається
безпідставність позову, його
необґрунтованість, непідтвердженість
належними та допустимими доказами та
таким, що не відповідає вимогам Закону.
Відповідач зазначив, що договір №2 від
01.01.2010р. був укладений від імені ТзОВ
"Медсервіс-Галичина", ОСОБА_5, який в той
час був директором та ФОП ОСОБА_3
Перебуваючи на посаді директора ТзОВ
"Медсервіс-Галичина", ОСОБА_3, як
директор товариства, проводив лише
погашення кредиторської
заборгованості ТзОВ
"Медсервіс-Галичина" перед підприємцем
ОСОБА_3 по виконанню договору №2 від
01.01.2010р.

Відповідач у письмовому поясненні
(вх.№50327/14 від 19.11.2014р.), зазначає, що вся
документація ФОП ОСОБА_3 знаходилась в
офісі ТзОВ "Західно-Український центр
"Медсервіс", за адресою м.Львів,
вул.Антоновича,128 в кабінеті №33. Так, як
директором ТзОВ "Медсервіс Галичина"
згідно наказу про призначення і
протоколу зборів засновників в період
з 01.01.2009р. по 25.07.2011р. був ОСОБА_5 то угода
і акти виконаних робіт були підписані
особисто ОСОБА_5, перерахунок коштів в
період 01.01.2010р. по 25.07.2011р. здійснювався
також директором ОСОБА_5, про що
свідчать банківські виписки.

Суд вважає за можливе розглянути
справу відповідно до ст.75 ГПК України
при відсутності відповідача та його
представника за наявними у ній
матеріалами яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши пояснення
представника позивача, господарський
суд,-

встановив:

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 13.01.2014р.
у справі № 909/1547/13 порушено
провадження у справі про банкрутство
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Медсервіс-Галичина».

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 22.05.2014р.
у вказаній справі припинено
повноваження керівника ТзОВ
«Медсервіс-Галичина» ОСОБА_3 та
покладено виконання його обов'язків на
розпорядника майна
Мельника Ю.А.

Арбітражний керуючий Мельник Ю.А.,
після покладення на нього повноважень
керівника ТзОВ «Медсервіс-Галичина»,
одержавши доступ до банківських
документів товариства з'ясував, що за
період з 21.09.2011р. по 04.04.2012р. Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Медсервіс-Галичина» без
підтверджуючих документів
перераховувало на рахунок Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 грошові кошти
на загальну суму 879 625,00 грн.,
за надані посередницькі послуги ,
зокрема: 21.09.2011р. сумі 15 000,00 грн.; 28.09.2011р.
в сумі 5 000,00 грн.; 29.09.2011р. в сумі 110 000,00
грн.; 29.09.2011р. в сумі 40 000,00 грн.;
06.10.2011р. в сумі 40 000,00 грн.; 12.10.2011р. в сумі
62 000,00 грн.; 14.10.2011р. в сумі 13 000,00 грн.;
19.10.2011р. в сумі 420,00 грн.; 20.10.2011р. в сумі
22 000,00 грн.; 14.11.2011р. в сумі 50 000,00
грн.; 23.11.2011р. в сумі 70 000,00 грн.; 29.11.2011р. в
сумі 58 000,00 грн.; 07.02.2012р. в сумі 85 000,00
грн.; 15.02.2012р. в сумі 50 000,00 грн.; 07.03.2012р.
в сумі 100,00 грн.; 12.03.2012р. в сумі 150 800,00
грн.; 16.03.2012р. в сумі 50 000,00 грн.; 27.03.2012р. в
сумі 10 000,00 грн.; 04.04.2012р. в сумі 48
305,00 грн.

Позивач посилається на те, що як
вбачається з банківських виписок (за
особовим рахунком позивача (№8000))
за період з 21.09.2011р. по 04.04.2012р., ТзОВ
«Медсервіс-Галичина», директором якого
був ОСОБА_3, перераховувало кошти ФОП
ОСОБА_3 з призначенням платежу - оплата
заборгованості за посередницькі
послуги по договору №02 від 01.01.2010р. на
загальну суму 879 625,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 22.05.2014р.
у справі № 909/1547/13 про
банкрутство ТзОВ «Медсервіс-Галичина»
зобов'язано керівника - ОСОБА_3 передати
розпоряднику майна Мельнику Юрію
Анатолійовичу усю бухгалтерську та
іншу документацію боржника, його
печатки і штампи, матеріальні та інші
цінності.

У вказаній ухвалі суду зазначено, що
керівником ТзОВ «Медсервіс» ОСОБА_3 не
вживаються заходи щодо забезпечення
збереження майна боржника, створюються
перешкоди діям розпорядника майна, у
зв»язку з чим останній не має змоги
виконати належним чином всі необхідні
заходи, що передбачає процедура
розпорядження майном.

11.06.2014р. Залізничним відділом державної
виконавчої служби Львівського МУЮ
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження у зв'язку із
виконанням рішення суду, а саме
передачею Мельнику Ю.А. усієї
бухгалтерської та іншої документації
боржника, печаток і штампів та інших
матеріальних цінностей відповідно до
акту передачі документів від 10.06.2014р.

В акті передачі документів ТзОВ
«Медсервіс-Галичина» від 10.06.2014р. в
переліку документів переданих
арбітражному керуючому Мельнику Ю.А.
відсутні такі документи як договір №02
від 01.01.2010р. про надання посередницьких
послуг, акти виконаних робіт за
вказаним договором та ніші документи,
які би підтверджували наданні послуг.

27.06.2014р. ТзОВ «Медсервіс-Галичина» було
направлено вимогу на адресу ФОП ОСОБА_3
про сплату коштів у розмірі 891 465,00 грн.
Проте дана вимога залишена без
відповіді та задоволення.

27.08.2014р. ТзОВ «Медсервіс-Галичина»
направило на адресу ФОП ОСОБА_3 вимогу
про надання документів, що засвідчують
господарські відносини між ТзОВ
«Медсервіс-Галичина» та ФОП ОСОБА_3, яка
залишена без відповіді та задоволення.

Як зазначає позивач, перерахування
коштів здійснювалось з метою ухилення
від сплати податків, оскільки у випадку
перерахування цих сум як заробітної
плати директору підприємства ОСОБА_3,
товариство зобов"язане було сплатити
податок на доходи фізичних осіб за
ставкою 15% та єдиний соціальний внесок.

Будь-які документи, що підтверджують
надання послуг, а саме договір про
надання послуг, акти виконаних робіт
ФОП ОСОБА_3 на користь ТзОВ
"Медсервіс-Галичина" відсутні.

У зв"язку з відсутністю підтверджуючих
документів, позивач керуючись ст.1212 ЦК
України, просить стягнути з
відповідача безпідставно набуті ним
кошти за період з 21.09.2011р. по 04.04.2012р. на
загальну суму 879 625,00 грн.

При прийнятті рішення суд виходить із
наступного.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

За умовами ч.1 ст.11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до п.1.ч.1 вказаної статті
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є договори
та інші правочини.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК
України об'єктами цивільних прав є,
зокрема, речі, у тому числі гроші.

Факт перерахування коштів ФОП ОСОБА_3
на загальну суму 879 625,00 грн.
підтверджується наявними у матеріалах
справи банківськими виписками (за
особовим рахунком ТзОВ
«Медсервіс-Галичина» (№8000)) за
період з 21.09.2011р. по 04.04.2012р.

Як вбачається із банківських виписок, в
підставі платежу зазначено, що кошти
перераховують на підставі договору
про надання посередницьких послуг №02
від 01.01.2010р.

Відповідно до положень ст.36 ГПК України
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії. Якщо
для вирішення спору має значення лише
частина документа, подається
засвідчений витяг з нього. Оригінали
документів подаються, коли обставини
справи відповідно до законодавства
мають бути засвідчені тільки такими
документами, а також в інших випадках
на вимогу господарського суду.

Вищим господарським судом України у
п.2.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
роз"яснено, що якщо одним з учасників
судового процесу подано засвідчені ним
копії документів, а інший з цих
учасників заперечує відповідність їх
оригіналам, то господарський суд
зобов'язаний витребувати такі
оригінали для огляду у особи, яка їх
подала. У разі неподання оригіналів
документів на вимогу суду справа
розглядається за наявними доказами,
оцінка яких здійснюється відповідно до
вимог статей 32, 33, 43 ГПК України (п. 2.4
згаданої вище постанови).

Суд витребовував від відповідача
оригінал договору про надання
посередницьких послуг №02 від 01.01.2010р.,
акти виконаних робіт та інші документи,
які підтверджують господарські
відносини між сторонами.

Відповідачем було надано суду, як він
стверджує, дублікати договору
доручення на виконання функцій агента
№02 від 01.01.2014р., акту про надання
агентських послуг від 30.06.2010р. на суму 529
851,66 грн., акту про надання агентських
послуг від 31.03.2010р.на суму 364 123,34 грн. та
оригінал акту звіряння.

Надання саме дублікату договору
доручення на виконання функцій агента
№02 від 01.01.2010р. відповідач пояснив тим,
що у зв"язку з виникненням конфлікту
між засновниками ТзОВ
"Медсервіс-Галичина" (ОСОБА_12 та ОСОБА_13
(мати відповідача)) відповідачу
чинились перешкоди входу на територію
ТзОВ "Західно-Український цент
"Медсервіс", де зберігались усі
документи ФОП ОСОБА_3, у зв"язку з чим
він змушений був відновити договір та
акти між ФОП ОСОБА_3 та ТзОВ
"Медсервіс-Галичина" за період 2010 року.

Оригінал акту звіряння з кінцевим
нульовим сальдо підписаний від ТзОВ
"Медсервіс-Галичина" головним
бухгалтером ОСОБА_14, скріплений
печаткою товариства та підписаний ФОП
ОСОБА_3

Представлений відповідачем договір
доручення на виконання функцій агента
№02 від 01.01.2010р. укладений від імені ТзОВ
«Медсервіс-Галичина» директором
ОСОБА_5, який перебував на цій посаді з
01.01.2009р. по 25.07.2011р.

Ухвалами від 05.11.2014р. та від 19.11.2014р., в
порядку ст.30 ГПК України, суд викликав
для дачі пояснень колишнього директора
ТзОВ "Медсервіс-Галичина" ОСОБА_5.

ОСОБА_5 в судові засідання не з'явився,
проте представником позивача надано
суду нотаріально завірену заяву ОСОБА_5
від 02.12.2014р., в якій вказано про те, що
він перебуваючи на посаді директора
ТзОВ «Медсервіс-Галичина» з 01.01.2009р. по
25.07.2011р. договору №02 від 01.01.2010р. від
імені ТзОВ «Медсервіс-Галичина» з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 не
укладав, актів про надання послуг за
вказаним договором не підписував.
Також, у вищенаведеній заяві вказано,
що пошук покупців товару для ТзОВ
«Медсервіс-Галичина» під час його
перебування на посаді директора цього
товариства здійснювали працівники, які
працювали на посадах менеджерів. ФОП
ОСОБА_3 за час перебування ОСОБА_5 на
посаді директора ТзОВ
«Медсервіс-Галичина» жодних послуг
товариству не надавав.

Щодо наданого відповідачем акту звірки
слід зазначити наступне.

У розумінні ст.ст. 9, 10 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", акт звірки
взаєморозрахунків є зведеним
обліковим документом, який відображає
загальну суму заборгованості, та
фіксує стан розрахунків між сторонами,
але такий акт сам по собі не породжує
будь-яких прав та обов'язків сторін, в
той час як зобов'язання сторін
підтверджуються первинними
документами, договором, накладними,
рахунками тощо. Такої правової позиції
дотримується і Вищий господарський суд
України (зокрема, постанова від 16.12.2010 р.
у справі № 17/717.)

В акті звірки розрахунків, котрий був
поданий до матеріалів даної справи
відповідачем, не вказано первинних
документів, на підставі яких виникло
зобов'язання у позивача сплатити
відповідачу кошти на суму 893 975,00 грн.
Акт звірки взаєморозрахунків є тільки
документом, за яким бухгалтерії
підприємств звіряють бухгалтерський
облік операцій, а наявність чи
відсутність будь-яких зобов'язань
сторін підтверджується первинними
документами.

Як вбачається із наданого відповідачем
ніби-то дублікату договору доручення
на виконання функцій агента №02 від
01.10.2010р. ТзОВ "Медсервіс-Галичина"
виступає довірителем, ФОП ОСОБА_3 -
повіреним.

Пунктом 1.1. вказаного договору
передбачено, що в порядку та на умовах
визначених цим договором довіритель
доручає, а повірений зобов"язується за
винагороду від імені і за рахунок
довірителя вчиняти наступні дії:
здійснювати пошук покупців для
укладення договорів купівлі-продажу
товару довірителя та надавати
довірителю інформацію про них, та (або)
повідомляти довірителя про тендери,
торги, запити цінових пропозицій щодо
товару, продаж якого здійснює
довіритель, готувати та подавати від
імені довірителя тендерні пропозиції,
іншу документацію для участі
довірителя в торгах, тендерах, запитах
цінових пропозицій та (або) вести
переговори з третіми особам (покупцями)
для укладення угод купівлі-продажу
товарів, наявних у довірителя,
узгоджувати з покупцями товару
довірителя умови договорів, та (або)
готувати проекти договорів до їх
підписання між довірителем та
покупцями його товару або самостійно
укладати такі договори від імені
довірителя та (або) представляти
інтереси довірителя при укладенні та
виконанні договорів на купівлю-продаж
товару довірителя та інших угод,
спрямованих на його реалізацію.

Пунктом п.2. договору передбачено
обов"язки повіреного (ФОП ОСОБА_3.),
зокрема звітувати перед довірителем
про вчинені від його імені дії,
надавати довірителю один примірник
кожного договору купівлі-продажу
товару, укладеного повіреним від імені
довірителя, надавати довірителю
документацію про виконання цього
договору та про витрати, понесені ним
при цьому.

Суд витребовував від відповідача інші
докази виконання обов"язків повіреного
згідно п.2 договору, однак їх не було
надано суду.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна і які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок іншої особи, в)
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адміністративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань із набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однією особою (набувачем) за
рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбільшення
майна у іншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або відсутності
збільшення на стороні потерпілого; 4)
відсутність правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої ст.1212 ЦК
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави.

Під відсутністю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказівці закону,
або суперечить меті правовідношення і
його юридичному змісту. Тобто
відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Частиною першою ст.202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.205 ЦК України
правочин може вичинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Приписами ч.1 ст. 207 ЦК України
передбачено, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень ч.1, п.1 ч.2
ст.11, ч.1 ст.177, ч.1 ст.202, ч.1 та ч.2 ст. 205, ч.1
ст. 207, ч.1 ст.1212 ЦК України дає
можливість дійти висновку про те, що
чинний договір чи інший правочин є
достатньою та належною правовою
підставою набуття майна (отримання
грошей).

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками відповідних правовідносин
у майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України. Такий
правовий висновок зробив Верховний Суд
України у постанові від 02.10.2013р.

Згідно зі ст. 11128 ГПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України
«Про інформацію» документом є
матеріальний носій, що містить
інформацію, основними функціями якого
є її збереження та передавання у часі
та просторі.

Слід констатувати, що чітке визначення
терміну «дублікат» в чинному
законодавстві відсутнє, проте з
практики застосування термінів, слів
та словосполучень у юриспруденції
дублікатом є другий примірник
документа, що має таку саму юридичну
силу, як і оригінал. Тобто, дублікат
документа повинен містити ті ж
відомості, що й оригінал документа.
Фактично видача дубліката полягає у
відтворенні тексту документа, дублікат
якого видається, що спрямоване на
відновлення такого документа у випадку
неможливості використання останнього
з певних причин. На дублікат ставиться
напис: "Дублікат". На наданих
відповідачем договорі та актах
виконаних робіт така відмітка
відсутня.

У даному випадку виникнення
правовідносин з надання
посередницьких послуг може
підтверджуватися відповідним
договором, актами виконаних робіт.
Однак оригінали зазначених документів
суду не надано.

Оскільки оригіналів договору на
виконання функцій агента №02 від
01.01.2014р.; акту про надання агентських
послуг від 30.06.2010р.; акту про надання
агентських послуг від 31.03.2010р.,
відповідач не надав, суд не розглядає
дублікати зазначених документів, як
доказ у даній справі.

Банківські виписки, у яких зазначено
призначення платежу засвідчують
тільки факт сплати (отримання) коштів,
який ніким не оспорюється та не
заперечується, однак жодним чином не
підтверджує виникнення правовідносин
з посередницьких послуг.

Надані відповідачем копії довідок
Комунальної міської клінічної лікарні
швидкої медичної допомоги м.Львова;
листа вих.№148 від 12.05.2014р.
Червоноградської центральної міської
лікарні; листа вих.№1642/01-14 від 01.12.2014р.
Мукачівської центральної районної
лікарні; листа Мостиської комунальної
центральної лікарні; постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві ВП №43222895 від 12.09.2014р.;
заяви від 11.09.2014р.; листа №16/13-Д-38 від
09.09.2014р.; додатку №1 на 5 (п'яти) аркушах
також не підтверджують факт надання
ФОП ОСОБА_3 агентських послуг по
договору доручення на виконання
функцій агента №02 від 01.01.2010р.

06.11.2014р. на адресу господарського суду
Львівської області надійшов лист
вих..№2/7827 слідчого управління
головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області, в якому зазначено, що у
провадженні СУ ГУ МВС України у
Львівській області перебувають
матеріали досудового розслідування
№0000138, внесеного до Єдиного
реєстру досудових розслідувань
11.04.2013р., за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.3ст.191
КК України. Дсудовим слідством
встановлено, що службові особи ТзОВ
«Медсервіс-Галичина» (),
протягом 2011-2012 років, за попередньою
змовою, зловживаючи посадовим
становищем вчинили розтрату коштів
вказаного товариства на суму понад 200
000,00 грн. шляхом проведення безтоварних
операції. Встановлено, що службові
особи ТзОВ «Медсервіс-Галичина»
укладали фіктивні договори про надання
товариству посередницьких,
інформаційно-консультативних послуг з
ФОП ОСОБА_3, який в той же час являвся
директором ТОВ «Медсервіс-Галичина»,
на рахунки якого було перераховано з
рахунків ТОВ «Медсервіс-Галичина»
кошти в значних розмірах. Аналогічні
договори укладались і з ФОП ОСОБА_15.

Усудовому засіданні 05.11.2014р.
представник відповідача стверджував,
що строк зберігання документів, які
підтверджують проведення
господарських операцій по договору №2
від 01.01.2010р. закінчився, відтак вказані
документи відсутні у ОСОБА_3 З цього
приводу суд зазначає наступне.

Згідно ст.51 ЦК України до
підприємницької діяльності фізичних
осіб застосовуються
нормативно-правові акти, що регулюють
підприємницьку діяльність юридичних
осіб, якщо інше не встановлено законом
або не випливає із суті відносин.

Фізичні особи - підприємці повинні мати
первинні документи, що підтверджують
проведення ними господарських
операцій. На основі первинних
документів заповнюються Книги обліку
доходів та витрат, складається
податкова звітність.

Разом із тим відповідно до ст.44
Податкового кодексу України платники
податків зобов'язані забезпечити
зберігання первинних документів, а
також документів, пов'язаних із
виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності. У разі
ліквідації платника податків такі
документи, за період діяльності
платника податків не менш як 1095 днів, що
передували даті ліквідації платника
податків, в установленому
законодавством порядку передаються до
архіву.

Відповідно до Переліку типових
документів, що створюються під час
діяльності державних органів та
органів місцевого самоврядування,
інших установ, підприємств та
організацій, із зазначенням строків
зберігання документів, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
12.04.2012р. №578/5, цей Перелік є
нормативно-правовим актом, призначеним
для використання всіма організаціями
при визначенні строків зберігання
документів, їх відборі на постійне та
тривале (понад 10 років) зберігання або
знищення. Зважаючи на положення ст.51 ЦК
України цей Перелік може
використовуватись також фізичними
особами-підприємцями.

Відповідно до вказаного Наказу,
обчислення строків зберігання
документів проводиться з 01 січня року,
який йде за роком завершення їх
діловодством. Договори, угоди
(аудиторські, господарські, операційні
тощо) зберігаються 3 роки після
закінчення строку дії договору.

Відтак, відповідач як фізична
особа-підприємець, яким він був на час
виникнення спірних правовідносин
зобов»язаний зберігати первинні
документи протягом 3 років.

Як вбачається із наданого
представником позивача витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців за
№19410322 від 07.10.2014р. підприємницька
діяльність фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
припинена 26.09.2014р., про що внесено
інформацію до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, місцезнаходження:
79052, м.Львів, Залізничний район,
вул.Ангарна, 26.

Водночас, Вищий господарський суд
України з цього приводу, у п.п.4.7 п.4
постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
роз"яснив, що громадянин, який мав
статус суб'єкта підприємницької
діяльності, але на дату подання позову
втратив такий статус, не може бути
стороною в судовому процесі у
господарському суді, якщо немає
визначених законом підстав для його
участі в такому процесі. Однак у разі
коли відповідна зміна статусу
відбулася після порушення провадження
у справі, вона не тягне за собою
наслідків у вигляді зміни
підвідомчості такої справи і,
відповідно, - припинення провадження у
ній, оскільки на час порушення
господарським судом такого
провадження її розгляд належав до
юрисдикції цього суду; наведене
стосується й випадку подання
відповідним громадянином, що був
відповідачем у справі, зустрічного
позову в тій же справі. У будь-якому
разі у суду немає й правових підстав
для застосування при цьому положень
статті 25 ГПК та залучення до участі у
справі як правонаступника фізичної
особи - підприємця тієї ж таки фізичної
особи, оскільки правонаступництво
передбачає перехід прав та обов'язків
від одного суб'єкта до іншого, а не
зміну правового статусу однієї й тієї ж
самої особи. У разі задоволення позову
до фізичної особи, яка в процесі
розгляду справи втратила статус
суб'єкта підприємницької діяльності,
резолютивна частина відповідного
судового рішення, крім відомостей,
передбачених частинами другою - сьомою
статті 84 ГПК, повинна містити дані,
визначені в пункті 2 частини другої
статті 54 цього Кодексу для фізичної
особи (без зазначення її колишнього
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності).

Як вбачається із витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців за №19410322 від
07.10.2014р. підприємницька діяльність
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
припинена 26.09.2014р., тобто вже після
порушення провадження у справі
(23.09.2014р.). Відтак, безпідставно набуті
кошті в сумі 879 625,00 грн. підлягають
стягненню ОСОБА_3, як з фізичної особи.

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

В матеріалах справи відсутні та не
представлені відповідачем належні та
допустимі докази, що підтверджують
надання послуг ФОП ОСОБА_3 на користь
ТзОВ «Медсервіс-Галичина».

Оцінивши подані сторонами докази,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд дійшов висновку, що
відповідачем не спростовано належними
та допустимими доказами доводи
позовної заяви, не надано
витребовувані документи та не доведено
підставність отримання спірних коштів,
отже заявлена до стягнення сума є
підставною та підлягає до стягнення.

Відповідно до ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За умовами ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Сплачений позивачем згідно квитанції
№209 від 18.09.2014р. судовий збір в сумі
17 592,50 грн. на підставі ст.49 ГПК
України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 11, 205, 207, 177, 509, 526, 1212 ЦК
України, ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 87, 115, 116
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
паспорт серія НОМЕР_2, виданий
Залізничним РВ УМВС України у
Львівській області - 15 квітня 1998р.;
адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Медсервіс-Галичина" (76018,
Івано-Франківська область,
м.Івано-Франківськ, вул.Крайківського,
буд.1; ) 879 625,00 грн.
безпідставно отриманих коштів та 17 592,50
грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно вимог ст.116 ГПК
України, після набрання рішенням суду
законної сили.

4. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення
та ухвали надсилаються сторонам,
прокурору, третім особам, які брали
участь в судовому процесі, але не були
присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 08.12.2014р.

Суддя
Сухович Ю.О.