ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
РІШЕННЯ

"27" листопада 2014 р. Справа № 926/1383/14

За позовом приватної фірми «Інтервал»

до відповідача публічного
акціонерного товариства
«Фортуна-банк»

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача фізична особа Панасюк І.В.

про визнання недійсним договору
іпотеки.

Суддя С.О. Миронюк

Представники:

Від позивача - Пелепчук В.В. - директор.
Шимоняк І.В. - представник. Довіреність
№ 2д від 03.09.2012 р., Ткач Д.Б. - представник.
Довіреність від 10.02.2014 р.

Від відповідача - Гаврилюк Ю.І. -
представник. Довіреність від 11.01.2014 р.

Від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача фізичної особи
Панасюк І.В. - Шимоняк І.В. - представник.
Довіреність від 01.10.2014 р.

СУТЬ СПОРУ: приватна фірма «Інтервал»
м. Чернівці, звернулася з позовом до
публічного акціонерного товариства
«Фортуна-банк» про визнання недійсним
договору іпотеки від 15.08.2008 р.
посвідченим нотаріально приватним
нотаріусом Іпатовою М.М. Чернівецького
міського нотаріального округу.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідно до п. 1.1
Договору іпотеки іпотекодавець
передав в іпотеку «Іпотекодержателю»
майно-нерухомість, а саме: нежитлове
приміщення загальною площею 94,5 кв.м., що
знаходиться за адресою: м. Чернівці,
площа Філармонії, 6. Проте, до цього часу
договір про надання кредитної лінії
між позивачем та відповідачем не
укладено, а тому позивач вважає, що в
момент вчинення правочину, а саме під
час підписання договору іпотеки
невиконані вимоги, які встановлені ч. 5
ст. 203 ЦК України. Від так, у
відповідності до п. 1 ст. 215 ЦК України
вищезазначене є підставою недійсності
правочину.

Ухвалою суду від 15.09.2014 р. порушено
провадження по даній справі, судове
засідання призначено на 02.10.2014 р.

Ухвалою суду від 02.10.2014 р. відкладено
розгляд справи на 16.10.2014 р.

В судовому засіданні 16.10.2014 р. оголошено
перерву до 30.10.2014 р.

Ухвалою суду від 30.10.2014 р. продовжено
розгляд справи на 15 днів слухання
справи призначено на 18.11.2014 р.

В судовому засіданні 18.11.2014 р. оголошено
перерву до 27.11.2014 р.

27.11.2014 р. позивач позовні вимоги
підтримав.

Відповідач позовні вимоги не визнає,
оскільки, відповідно до договору
іпотеки від 15.08.2008 р., позивач виступив
майновим поручителем за боржника
Панасюк І.В. за кредитним договором №
21К-КЛ/108-Ф який був реально укладений та
виконувався сторонами кредитного
договору та Панасюк І.В. Крім того,
відповідач вказує на те, що позивачем
пропущений строк позовної давності.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позовна
заява, дослідивши докази які мають
юридичне значення для розгляду
позовної заяви суд встановив:

Публічне акціонерне товариство
«Фортуна-банк» є правонаступником усіх
прав та обов'язків товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фортуна-банк».

15.08.2008 р. між товариством з обмеженою
відповідальністю «Фортуна-банк» та
фізичною особою Панасюк І.В. укладений
та в установлено порядку підписаний
договір про надання кредитної лінії №
21К-КЛ/108-Ф, відповідно до якого Панасюк
І.В. отримала від товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фортуна-банк» кредитні кошти в сумі 150
000,00 грн. строком до 13.05.2013 р.

В забезпечення виконання зобов'язання
за вказаним вище кредитним договором
15.08.2008 р. між ТОВ «Фортуна-банк» та ПФ
«Інтервал» укладено договір іпотеки,
посвідчений приватним нотаріусом
Чернівецького міського нотаріального
округу Іповатовою М.М. та
зареєстрований в реєстрі за № 2959, а
також 15.08.2008 року між ТОВ «Фортуна-банк»
та ПФ «Інтервал» укладено договір
поруки № 21К-КЛ/108-Ф/П, згідно якого
поручитель зобов'язався перед
кредитором у повному обсязі солідарно
відповідати за виконання Панасюк І.В.
зобов'язань за договором про надання
кредитної лінії № 21К-КЛ/108-Ф/П від 15.08.2008
року.

Вказані обставини встановлені також
заочним рішенням Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 24.03.2010
року у справі № 2-204, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду
Чернівецької області від 12.10.2011 року.

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК
України обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Крім того, рішенням директора
Пелепчука В.В. приватної фірми
«Інтервал» за № 151 від 14.08.2008 року
підтверджується факт надання ним згоди
на передачу, в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
21К-КЛ/108-Ф/П, в заставу ТОВ
«Фортуна-банк» нежитлового приміщення
на площі Філармонії 6, м. Чернівці.

За таких обставин, твердження позивача
проте, що до цього часу договір про
надання кредитної лінії між ПФ
«Інтервал» та відповідачем не укладено
є безпідставними, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що
договір іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Чернівецького міського
нотаріального округу Іповатовою М.М. та
зареєстрований в реєстрі за № 2959 був
укладений саме в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 21К-КЛ/108-Ф/П між товариством
з обмеженою відповідальністю
«Фортуна-банк» та фізичною особою
Панасюк І.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком. Згідно із ч. 1
ст. 575 Цивільного кодексу України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
іпотеку" іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом;

іпотекодавець - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель;

майновий поручитель - особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи-боржника.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону України "Про
іпотеку" майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

Таким чином, іпотека є самостійним
видом забезпечення зобов'язання і на
відносини майнової поруки норми статті
559 Цивільного кодексу України щодо
припинення поруки не поширюються,
оскільки іпотека за правовою природою
є заставою та регулюється нормами
параграфа 6 (статті 572-593) глави 49
Цивільного кодексу України та Законом
України "Про іпотеку".

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для визнання
недійсним договору іпотеки (нерухомого
майна-нежитлової нерухомості) від
15.08.2008 р. посвідченим нотаріально
приватним нотаріусом Іпатовою М.М.
Чернівецького міського нотаріального
округу.

Щодо заяви відповідача про
застосування строків позовної
давності, суд зазначає наступне.

Згідно статей 256, 257 Цивільного кодексу
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Стаття 261 Цивільного кодексу України
передбачає, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

До вимог, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними, застосовується
загальна позовна давність (пункт 2.8
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними").

Оспорюваний договір іпотеки був
укладений 15.08.2008 року.

В той же час, позов було пред'явлено до
господарського суду Чернівецької
області у вересні 2014 р., тобто з
порушенням визначеного ст. 257
Цивільного кодексу України загального
строку позовної давності (три роки).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови в позові.

Таким чином позивачем пропущений строк
позовної давності.

Однак, дана заява відповідача про
пропущення позивачем строку позовної
давності, судом до уваги не береться,
оскільки правила про позовну давність,
відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу
України, мають застосовуватися лише
тоді, коли буде доведено існування
самого суб'єктивного права. У випадках
відсутності такого права або коли воно
ніким не порушене, в позові має бути
відмовлено не з причин пропуску строку
позовної давності, а у зв'язку з
необґрунтованістю самої вимоги. Такий
висновок узгоджується із практикою
Верховного Суду України (постанова від
12.06.2007 у справі №П-9/161-16/165).

У процесі розгляду справи не виявлено
інших фактичних обставин, що мають
суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити.

У судовому засіданні 27 листопада 2014 р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення. Оформлене у
відповідності до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України
рішення підписане 02 грудня 2014 р.

Суддя
С.О. Миронюк