м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19716/14 03.12.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»

до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Основа»

третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Товариство з
обмеженою відповідальністю «Галицька
Основа»

про стягнення 590 592,66 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Криворог І.О. -
представник за довіреністю від 05.11.14від
відповідачаЗарубайко П.І. - представник
за довіреністю від 29.10.13від третьої
особи: не з'явилися

В судовому засіданні 03.12.14. в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УніКредит Лізинг"
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Основа" 590 592,66 грн.
заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 23.06.2018 року між позивачем
та ТОВ "Галицька Основа" було укладено
договір фінансового лізингу № 643-LD,
відповідно до якого позивач придбав
предмет лізингу відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передав цей
предмет лізингу в користування
лізингоодержувачу (ТОВ "Галицька
Основа"). Лізингоодержувач неналежним
чином виконував зобов'язання за
договором щодо повноти та вчасності
сплати лізингових платежів, що
призвело до виникнення заборгованості
перед позивачем. За доводами позивача,
грошові зобов'язання
лізингоодержувача за договором
лізингу були забезпечені порукою на
підставі договору поруки № 643/SUR від
23.06.2008, укладеного між позивачем,
відповідачем та лізингоодержувачем.
Позивачем направлялася вимога від 25.10.13
на адресу відповідача (поручителя),
якою повідомив про наявність
заборгованості ТОВ "Галицька Основа" за
договором лізингу, а тому борг підлягає
сплаті поручителем. Сума боргу як
вказує позивач встановлена рішенням
Господарського суду Львівської
області у справі № 5015/3989/12 і становить
590592,66 грн. Оскільки поручителем так і не
було погашено заборгованість, позивач
звернувся до суду з вимогою стягнути з
відповідача грошові кошти у сумі 590
592,66 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 18.09.2014 року порушено провадження у
справі № 910/19716/14, залучено до участі у
справі в якості третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Галицька Основа",
розгляд справи призначено на 22.10.2014
року.

21 жовтня 2014 р відповідач через
загальний відділ діловодства суду
подав клопотання про витребування
доказів у справі, а саме: витребувати у
Господарського суду Львівської
області належним чином завірену копію
матеріалів справи № 5015/3989/12 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УніКредит Лізинг" до
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Галицька Основа" про
стягнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 22.10.2014 відкладено розгляд справи на
12.11.2014 та витребувано у Господарського
суду Львівської області належним чином
завірені копії матеріалів справи №
5015/3989/12.

29.10.14 через канцелярію суду позивач
надав додаткові докази по справі.

11.11.14 з Господарського суду Львівської
області надійшли копії матеріалів
справи № 5015/3989/12 за позовом ТОВ
«УніКредит Лізинг» до ТОВ «Галицька
основа» про стягнення заборгованості
за договором фінансового лізингу №
643-LD.

У судове засідання, призначене на
12.11.2014, з'явились представники сторін.
Представник відповідача заявив усне
клопотання про надання можливості
ознайомитись з матеріалами справи та
подав письмове клопотання про
продовження строку вирішення спору.

Ухвалою суду від 12.11.14 задоволено
клопотання відповідача про
продовження строку розгляду спору у
справі № 910/19716/14, розгляд справи
відкладено на 26.11.14.

25.11.14 через канцелярію суду відповідач
подав відзив на позов, в якому проти
позову заперечує з наступних підстав.
Як встановлено рішенням
Господарського суду Львівської
області у справі № 5015/3989/12 договір
фінансового лізингу є припиненим з
23.11.11. таким чином, з посиланням на ч.4 ст.
559 ЦК України, відповідач стверджує, що
порука припинилась 23.05.12, оскільки
кредитор (позивач) не пред'явив вимоги
до поручителя протягом 6 місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання.

В судовому засіданні 26.11.14 було
оголошено перерву до 03.12.14.

В судове засідання 03.12.14 представники
позивача та відповідача з'явились,
надали пояснення по суті спору,
представник позивача надав додаткові
документи, що були залучені до
матеріалів справи, позов підтримав,
представник відповідача проти позову
заперечував з підстав, викладених у
відзиві на позов.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив:

23 червня 2008 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "УніКредит
Лізинг" (далі - позивач, лізингодавець)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Галицька основа»
(далі - третя особа без самостійних
вимог, лізингоодержувач) було укладено
договір фінансового лізингу № 643-LD.
Відповідно до умов вказаного договору
лізингодавець бере на себе
зобов'язання придбати предмет лізингу
у власність від продавця (відповідно до
встановлених лігингоодержувачем
специфікацій та умов, передбачених у
цьому договорі, зокрема, у додатку №1 до
цього договору) та передати предмет
лізингу у користування
лізингоодержувачу на строк та на
умовах, визначених цим договором, з
урахуванням того, що продавець був
обраний лізингоодержувачем. Ціна
предмета лізингу становить 211 147,08
доларів США, у т.ч. ПДВ.

Строк лізингу починається з дати
передачі та закінчується в останню
дату платежу, зазначену у Додатку №2 до
Договору, якщо інше не передбачено
умовами цього Договору (пункт 1.3
Договору).

Додатком №1 (специфікація) до Договору
визначено, що предметом лізингу є
автомобіль МАЗ моделі 650108-220 (вартістю
441 000,00 грн., 90 933,46 доларів США), причіп
МАЗ моделі 856100-014 (вартістю 98 300,00 грн., 20
269,30 доларів США), автомобіль МАЗ моделі
544008-060-030 (вартістю 339 900,00 грн., 70 086,80
доларів США), напівпричіп МАЗ моделі
975800-044 (вартістю 144 800,00 грн., 29 857,52
доларів США). У Додатках №2/1, №2/2, №2/3,
№2/4 до Договору сторонами погоджено
графік лізингових платежів стосовно
предметів лізингу, визначених у
Додатку №1.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 05.12.12 у справі №
5015/3989/12 встановлено, факт прострочення
ТОВ «Галицька основа» строків сплати
лізингових платежів, а також факт
припинення Договору фінансового
лізингу від 23.06.08 № 643-LD з 23.11.2011 року,
враховуючи положення частини третьої
статті 7 Закону України "Про фінансовий
лізинг" у зв'язку з відмовою ТОВ
УніКредит Лізинг" від договору, яка
була отримана лізингоодержувачем 23.11.11.

Вказаним рішенням господарського суду
Львівської області від 05.12.12 у справі №
5015/3989/12 було задоволено позовні вимоги
частково, вирішено стягнути з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Галицька Основа" на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "УніКредит Лізинг" 467
407,13 грн. заборгованості зі сплати
лізингових платежів, 13 325,12 грн. пені за
несвоєчасну сплату лізингових
платежів, 73 392,46 грн. пені за несвоєчасне
повернення предмета лізингу, 19 887,70 грн.
- 3% річних, 5 000,00 грн. відшкодування
витрат на транспортування предмета
лізингу, розстрочити виконання рішення
на 2 (два) місяці рівними частинами.

Частиною 2 статті 35 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, факти встановлені в
рішенні господарського суду
Львівської області від 05.12.12 у справі №
5015/3989/12 мають преюдиційне значення та
не підлягають повторному доведенню при
розгляді даної справи.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про незалежність судової
влади» від 13.06.2007 №8 передбачено, що за
змістом частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України і тому вважаються
законними, доки вони не скасовані в
апеляційному чи касаційному порядку
або не переглянуті компетентним судом
в іншому порядку, визначеному
процесуальним законом, в межах
провадження справи, в якій вони
ухвалені. Виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.

Крім того, 23.06.08 між позивачем, третьою
особою без самостійних вимог та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Основа» (далі -
відповідач, поручитель) з метою
забезпечення зобов'язань третьої особи
без самостійних вимог за договором
фінансового лізингу від 23.06.08 № 643-LD
було укладено договір поруки № 643/ SUR,
відповідно до умов якого відповідач як
солідарний боржник зобов'язується
безвідклично та безумовно сплатити
лізингодавцю за його першою вимогою
всі необхідні платежі за договором
фінансового лізингу загальною сумою до
еквіваленту 211147,08 дол. США та сплатити
всі інші платежі, що належать до сплати
лізингоодержувачем відповідно до умов
договорів фінансового лізингу, в тій же
сумі, валюті та в той же самий час (також
у випадку дострокових платежів), як це
визначено в договорі фінансового
лізингу.

Відповідно до п..1.2 договору поруки
поручитель зобов'язується сплатити
платежі, зазначені в п.1.1 договору, якщо
йому надіслана Лізингодавцем письмова
вимога (з підтвердженням суми
невиконаного зобов'язання) - протягом 5
(п'яти) робочих днів з дати такої Вимоги
без будь-яких заперечень, перевірок або
виправдань щодо Вимоги, без будь-яких
взаємозаліків, вирахувань або
утримань. Такі платежі повинні бути
сплачені Поручителем на рахунки
Лізингодавця. вказані в Вимозі.

Згідно з п. 1.3 договору поруки
поручитель згоден, що його зобов'язання
за цим Договором є безумовними та не
залежать від можливості примусового
стягнення за Договором фінансового
лізингу, або відсутності будь-якої дії
Лізингодавця щодо стягнення за
Договором фінансового лізингу, або
відмови Лізингодавця від примусового
стягнення за будь-яким положенням
Договору фінансового лізингу, або від
отримання будь-якого рішення суду
проти Лізингоодержувача або будь-якої
дії, яка могла 6 звільнити Поручителя
від відповідальності за цим Договором.

Пунктом 3.8 договору поруки встановлено,
що договір вступає в силу з дати його
підписання уповноваженими
представниками всіх трьох сторін та
припиняє свою дію тільки після
виконання лізингоодержувачем своїх
зобов'язань за договором фінансового
лізингу або поручителем за цим
договором.

Листом від 25.10.2013 року за вих. № 2420
(направлено 01.11.13, отримано
відповідачем 05.11.13, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення 456) позивач направив
відповідачеві вимогу про сплату
простроченої заборгованості боржника
за договором фінансового лізингу № 643-LD
відповідно до умов договору поруки від
23.06.08 № 643/SUR в розмірі 527 913,92 грн.
протягом 5 днів з дати отримання даної
вимоги.

Спір виник внаслідок того, що позивач
вважає, що у відповідача виникло
солідарне зобов'язання сплатити
заборгованість лізингоодержувача за
договором фінансового лізингу № 643-LD
перед позивачем в розмірі 590 592,66 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Порука за своєю правовою природою є
видом забезпечення виконання
зобов'язання (частина 1 статті 546,
частина 2 статті 553 ЦК України).

Забезпечувальні засоби дають
можливість кредитору отримати майнове
задоволення у випадку неналежного
виконання основного зобов'язання
боржником.

Юридична природа видів забезпечення
виконання зобов'язань виключає
можливість їх самостійного виникнення
та існування, оскільки вони виступають
як акцесорні (похідні, додаткові)
зобов'язання. Акцесорне зобов'язання
залежить від основного зобов'язання, і
відповідно не може існувати самостійно
без останнього.

У розрізі кредитних правовідносин,
порукою забезпечується виконання
позичальником свого зобов'язання за
кредитним договором (частина 1 статті
1054 ЦК України).

Так, за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником (частина 1 статті 553 ЦК
України).

При цьому, хоча порука і є акцесорним
зобов'язанням, законом передбачені
підстави її припинення як пов'язані з
припиненням основного зобов'язання,
так і з інших підстав, не похідних від
основного зобов'язання, але пов'язаних
з ним (відмова або прострочення
кредитора, переведення боргу тощо).

Зокрема, за приписами частини 4 ст. 559 ЦК
України, порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

У пункті 3.8 договору поруки сторони
встановили, що договір припиняє свою
дію тільки після виконання
лізингоодержувачем своїх зобов'язань
за договором фінансового лізингу або
поручителем за цим договором.

Проте вказана умова договору поруки (п.
3.8) про його дію до повного виконання
боржником своїх зобов'язань або до
повного виконання поручителем взятих
на себе зобов'язань не є встановленням
саме строку дії поруки.

Так, згідно статті 251 ЦК України,
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Терміном є
певний момент у часі, з настанням якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

За приписами статті 252 ЦК України, строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

У даному випадку, посилання в п. 3.8
Договору поруки на дію договору до
повного виконання лізингоодержувачем
своїх зобов'язань за договором
фінансового лізингу або поручителем за
цим договором, не є зазначенням
конкретного строку, визначеного
роками, місяцями, днями або ж
конкретного терміну, означеного певною
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати, тобто
не є встановленням строку дії договору
поруки.

Інші умови Договору поруки також не
встановлюють строку, після якого
порука припиняється.

При цьому, виконання
лізингоодержувачем своїх обов'язків за
договором фінансового лізингу або
поручителем за Договором поруки, не є
подією, яка має неминуче встати в
розумінні ч. 2 ст. 252 ЦК України.

З огляду на наведене, для визначення
строку дії Договору поруки підлягають
застосуванню норми частини 4 ст. 559 ЦК
України про те, що порука припиняється,
якщо кредитор протягом шести місяців
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя (аналогічна
правова позиція викладена у постанові
Вищого господарського суду України від
21.05.2012 № 3/43/2011/5003).

Верховний Суд України у постанові від
23.05.2012 у справі № 6-33цс12 вказав, що умови
договору поруки про його дію до повного
припинення всіх зобов'язань боржника
не свідчать про те, що договором
установлено строк припинення поруки в
розумінні статті 251, частини 4 статті 559
ЦК України, тому в цьому разі
підлягають застосуванню норми частини
4 статті 559 ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Дана постанова Верховного Суду України
прийнята за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судами касаційної інстанції частини 4
статті 559 ЦК України, і відповідно до
частини 1 статті 111-28 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Аналогічної правової позиції щодо
припинення поруки та застосування
статті 251, та частини 4 статті 559 ЦК
України Верховний Суд України також
притримується в своїх постановах від
18.07.2012 № 6-78цс12 та від 21.05.2012 № 6-48цс11.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Таким чином, оскільки зазначення в п. 3.8
Договору поруки про його дію до повного
виконання лізингоодержувачем своїх
зобов'язань за Договором фінансового
лізингу або відповідачем за Договором
поруки не може вважатися встановленням
у Договорі строку поруки, і оскільки
інших положень, які би встановлювали
строк поруки, в Договорі поруки не
містилося, то позивач у відповідності
до ч. 4 ст. 559 ЦК України мав звернутися
до відповідача як поручителя з вимогою
про виконання його зобов'язань за
Договором поруки не пізніше ніж
протягом 6 місяців після того, як
лізингоодержувач прострочив виконання
основного зобов'язання на користь
позивача.

Цей строк збігав окремо щодо кожної
частини такого основного зобов'язання,
тобто щодо кожної частини лізингових
платежів, які мали бути сплачені
лізингоодержувачем згідно з графіком
сплати лізингових платежів.

Оскільки, Договір фінансового лізингу
від 23.06.08 № 643-LD припинив свою дію з 23.11.11
шляхом односторонньої відмови
позивача, то після цієї дати жодні нові
зобов'язання лізингоодержувача
(третьої особи) по сплаті лізингових
платежів вже не виникали. При цьому
позивач звернувся до відповідача як
поручителя з вимогою про сплату
заборгованості 01.11.13 (лист-вимога від
25.10.2013 року за вих. № 2420), тобто зі
значним пропуском шестимісячного
строку після дати припинення Договору
фінансового лізингу № 643-LD.

Тому порука відповідача за Договором
поруки від 23.06.08 № 643/SUR припинилася до
надсилання йому вимоги позивача 01.11.13. і
є припиненою на момент вирішення цієї
справи, що є підставою для відмови в
позові.

Відповідно до вимог передбачених ст.43
ГПК України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Судом критично оцінюється надана
позивачем вимога від 08.12.11 вих. № 2058/1 та
докази її направлення на адресу
відповідача 22.12.11 (відомість
відправлень рекомендованої поштової
кореспонденції від 20.12.11), оскільки при
зверненні з даним позовом до суду в
позовній заяві позивачем про дану
вимогу не зазначалось. Крім того, зі
змісту вимоги від 25.10.2013 року за вих. №
2420 (направлено 01.11.13, отримано
відповідачем 05.11.13), не вбачається, що ця
вимога є повторною після вимоги від
08.12.11.

Суд зазначає, що з наданих позивачем
доказів неможливо дійти
беззаперечного висновку про те, що 22.12.11
за відомістю відомість відправлень
рекомендованої поштової
кореспонденції ТОВ «УніКредит Лізинг»
було відправлено саме вимогу за вих..
2058/1 від 08.12.11, так само відсутні докази
отримання вказаної вимоги
відповідачем.

Відповідно до вимог передбачених
пунктом 4 частини 3 ст. 129 Конституції
України основними засадами
судочинства є - змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно вимог передбачених ст.32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.33 ГПК України).

Це стосується позивача, який мав
довести наявність тих обставин, на
підставі яких він звернувся до
господарського суду з позовними
вимогами про стягнення заборгованості
за договором поруки.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 08.12.2014 р.

Суддя
Пукшин Л.Г.