ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року Справа № 15/5005/11097/2011
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді:Губенко
Н.М.,суддів:Барицької Т.Л., Картере
В.І.,розглянувши касаційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк"на
постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від
02.10.2014 та на ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 09.09.2014у
справі№15/5005/11097/2011 господарського суду
Дніпропетровської областіза
позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 доПублічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк"простягнення 153 430,05 грн.
в судовому засіданні взяли участь
представники:

- позивача повідомлений, але не
з'явився;

- відповідача Сизова А.Ю.;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 09.09.2014 у
справі №15/5005/11097/2011 (суддя Петренко Н.Е.),
залишеною без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 02.10.2014 (судді:
Парусніков Ю.Б., Білецька Л.М., Верхогляд
Т.А.), внесено виправлення до наказу
господарського суду Дніпропетровської
області від 26.06.2013 у справі №15/5005/11097/2011.

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "Приватбанк" (надалі
банк/скаржник), не погоджуючись із
вказаними судовими рішеннями,
звернувся до Вищого господарського
суду України із касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
процесуального права, просить ухвалу
та постанову скасувати, та прийняти
нове рішення, яким відмовити Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_5 у задоволенні
заяви про внесення виправлень до
наказу.

Сторони належним чином були
повідомлені про час та міце розгляду
справи.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, проаналізувавши
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 21.06.2012
частково задоволений позов позивача до
відповідача; за рішенням з відповідача
стягнуто на користь позивача 146 086,72 грн.
неотриманого прибутку по орендній
платі, 1 460,87 грн. витрат по оплаті
державного мита та 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
18.06.2013 вказане рішення місцевого
господарського суду змінено, стягнуто
з відповідача на користь позивача 135
389,57 грн. неодержаного прибутку по
орендній платі, 1 353,89 грн. витрат по
оплаті державного мита та 236,00 грн.
витрат на оплату
інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу; видачу наказів на
виконання судового рішення доручено
місцевому господарському суду.

26.06.2013 місцевим господарським судом
видано накази на виконання вказаної
постанови суду апеляційної інстанції.

18.04.2014 позивач звернувся до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду із заявою про
виправлення описок у резолютивній
частині постанови цього ж суду від
18.06.2013; обґрунтована вказана заява тим,
що у резолютивній частині неправильно
зазначено ідентифікаційний код
боржника (банку), замість "14360570"
зазначено "143605070", а також, неправильно
написано назву боржника в частині
розміщення "лапок", замість Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк "Приватбанк" зазначено Публічне
акціонерне товариство "Комерційний
банк "Приватбанк".

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
06.05.2014 внесено виправлення до
резолютивної частини постанови від
18.06.2013 в частині вірного зазначення
ідентифікаційного коду боржника
(банку) та в частині розміщення "лапок" в
назві боржника (банку).

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 09.09.2014
задоволено заяву позивача (ФОП ОСОБА_5)
про виправлення помилки в наказі
вказаного суду від 26.06.2013 у справі
№15/5005/11097/2011; викладено повне
найменування боржника та код ЄДРПОУ у
наступній редакції: "Боржник: ПУБЛІЧНЕ
АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК "ПРИВАТБАНК", ".
Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
02.10.2014 вказану ухвалу залишено без змін.
При цьому, суди керувалися ст. 117 ГПК
України.

Вищий господарський суд України
погоджується із такими висновками
судів, з огляду на таке.

За приписами ч. 5 ст. 124 Конституції
України, судові рішення є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Статтею 115 ГПК України встановлено, що
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Положеннями ч. 1 ст. 116 ГПК України
закріплено, що виконання рішення
господарського суду провадиться на
підставі виданого ним наказу, який є
виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 ГПК України
наказ має відповідати вимогам до
виконавчого документа, встановленим
Законом України "Про виконавче
провадження". Так, у відповідності до п.
3 ч. 1 ст. 18 вказаного Закону, у
виконавчому документі зазначається,
зокрема повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Нормою ст. 89 Господарського
процесуального кодексу України
врегульовано процедуру роз'яснення і
виправлення рішення. Так, відповідно до
ч. 1 цієї норми суддя за заявою сторони
чи державного виконавця роз'яснює
рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому
їх змісту, а також за заявою сторони або
за своєю ініціативою виправляє
допущені в рішенні, ухвалі описки чи
арифметичні помилки, не зачіпаючи суті
рішення.

Як вказувалося вище, ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 06.05.2014
виправлено описки, допущені судом у
резолютивній частині постанови від
18.06.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Господарського
процесуального кодексу України наказ
має відповідати вимогам до виконавчого
документа, встановленим Законом
України "Про виконавче провадження".
Так, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 18
Закону України "Про виконавче
провадження" у виконавчому документі
зазначається резолютивна частина
рішення.

Згідно з приписами ч. 2 , ч. 3 ст. 117 ГПК
України господарський суд, який видав
наказ, може за заявою стягувача або
боржника виправити помилку, допущену
при його оформленні або видачі, і своєю
ухвалою вносить виправлення до наказу.

Зі змісту зазначених норм вбачається,
що господарський суд за заявою сторони
має виправити допущені в рішенні чи
ухвалі описки, не зачіпаючи суті
рішення, а якщо ці описки мали місце в
резолютивній частині рішення, то
відповідні виправлення вносяться і до
наказу, виданому на виконання цього
рішення.

Оскільки факт неправильного написання
найменування банку і його
ідентифікаційного коду як в
резолютивній частині постанови, так і в
наказі, встановлений судами попередніх
інстанцій, а також, як вказувалося
вище, вказані описки вже виправлені,
тому суди дійшли підставного і
ґрунтовного висновку, що зазначені
описки підлягають виправленню і в
наказі, виданого господарським судом
Дніпропетровської області від 26.06.2013 у
даній справі.

Доводи касаційної скарги про те, що
внесення виправлення до наказу ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 09.09.2014 відбувалося не всіма
суддями, які розглядали дану справу,
чим порушено ч. 2 ст. 117 ГПК України, а
також п. 18 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№6 "Про судове рішення", є
необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 117 ГПК України
господарський суд, який видав наказ,
може за заявою стягувача або боржника
виправити помилку, допущену при його
оформленні або видачі, чи визнати наказ
таким, що не підлягає виконанню, та
стягнути на користь боржника
безпідставно одержане стягувачем за
наказом.

Згідно з п. 1.5. Положення "Про
автоматизовану систему документообігу
суду", затвердженого рішенням Ради
суддів України від 26.11.2010 №30 судом є суд
загальної юрисдикції, який розглядає
справи в порядку адміністративного,
господарського, кримінального або
цивільного судочинства, а також справи
про адміністративні правопорушення.

Отже, виходячи з наведеного є
правомірним винесення саме
господарським судом Дніпропетровської
області ухвали від 09.09.2014 про внесення
виправлень до наказу цього ж суду від
26.06.2013 у даній справі, в особі судді
вказаного суду, який приймав участь у
розгляді даної справи.

Скаржником (банком) не наведено жодної
правової норми, яка б зобов'язувала
видавати накази та, відповідно, вносити
до них виправлення колегією суддів, а
не одноособово, як це передбачено в п.
2.6.13. Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2013 №28.

Посилання скаржника на порушення
судами попередніх інстанцій п. 18
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№6 "Про судове рішення", також
відхиляються, оскільки приписи п. 18
стосуються внесення виправлень до
судових рішень, а не до наказів.

Інші доводи касаційної скарги також не
спростовують правомірних висновків
судів попередніх інстанцій, а тому не є
підставами для скасування
оскаржуваних ухвали та постанови.

В силу ст.ст. 42, 43, 47 ГПК України
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом; сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами;
судове рішення ухвалюється суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справи.

Суди попередніх інстанцій використали
у повному обсязі свої повноваження,
передбачені процесуальним законом, а
відтак, відсутні підстави для
скасування прийнятих ними судових
рішень.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк" залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
02.10.2014 та ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 09.09.2014
справі №15/5005/11097/2011 залишити без змін.

Головуючий суддя
Н.М. Губенко

Судді:
Т.Л. Барицька

В.І. Картере