КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2014 р. Справа№ 910/14546/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Воловодівський І.В. -
дов. б/н від 25.11.2014р.

від відповідача: Гуляєва Ж.О. - дов №
2277-НЮ від 05.08.2014р.

розглянувши апеляційну скаргу
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» на рішення Господарського
суду міста Києва від 30.09.2014р. (повний
текст підписано 23.10.2014р.)

у справі № 910/14546/14 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю

«Академія будівельних
технологій»

до Державного
територіально-галузевого об'єднання

«Південно-Західна
залізниця»

про стягнення 1 634 208, 86 грн.

В судовому засіданні 26.11.2014р.
відповідно до ст. ст. 85, 99
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Академія
будівельних технологій» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» про
стягнення 1 634 208, 86 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилався на порушення
відповідачем своїх зобов'язань за
договором № ПЗ/Е-131107/НЮ від 29.05.2013р., а
саме щодо повної та своєчасної оплати
товару, а тому просив суд стягнути з
відповідача 1 189 858, 56 грн. основного
боргу, 180 647, 72 грн. пені, 36 833, 97 грн. 3%
річних, 226 868, 61 грн. інфляційних втрат.

09.09.2014р. від позивача надійшла заява, в
якій останній повідомив про сплату
відповідачем основного боргу в розмірі
1 189 858, 56 грн., у зв'язку з чим провадження
в частині стягнення основного боргу
просив припинити на підставі ст. 80 ГПК
України.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 30.09.2014р. у справі №910/14546/14
припинено провадження в частині
стягнення основної заборгованості у
розмірі 1 189 858, 56 грн.

Стягнуто з Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Академія
будівельних технологій» 180 647, 72 грн.
пені, 226 868, 61 грн. інфляційних втрат, 36 833,
97 грн. 3% річних та 32 684, 18 грн. судового
збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове про
відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом норм процесуального
та матеріального права, рішення
прийнято з неправильним з'ясуванням
фактичних обставин справи.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» 29.10.2014р. передано на розгляд
судді Скрипці І.М.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 29.10.2014р.
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Скрипка І.М., судді
Гончаров С.А., Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.10.2014р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 26.11.2014р.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
26.11.2014р. підтримав вимоги апеляційної
скарги, просив оскаржуване рішення
скасувати та прийняти нове про відмову
в позові.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
26.11.2014р. заперечував проти доводів
відповідача, викладених в апеляційній
скарзі, просив відхилити апеляційну
скаргу, а оскаржуване рішення залишити
без змін.

Відповідно до частини 1 статті 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК
України.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
рішення підлягає залишенню без змін
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
29.05.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Академія
будівельних технологій» (позивач,
постачальник за договором) та
Державним територіально-галузевим
об'єднанням «Південно-Західна
залізниця» (відповідач, покупець за
договором) укладено договір №
ПЗ/Е-131107/НЮ, відповідно до п. 1.1. якого у
відповідності з цим договором
постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність покупцю товар,
відповідно до специфікації (додаток
№1), а покупець зобов'язується прийняти
і оплатити цей товар на умовах даного
договору.

Згідно п. п. 1.2., 1.3. договору
найменування товару: металеві вироби
рік випуску 2013р. Виробник товару:
«Товариство з обмеженою
відповідальністю «Академія
будівельних технологій».

Товар постачається за рахунок та
транспортом покупця на склад покупця
на умовах ЕХW у відповідності до
Офіційних правил тлумачення
торгівельних термінів - ІНКОТЕРМС (у
ред. 2000 р.) (п. 5.2. договору).

Пунктом 6.3. договору сторони погодили,
що загальна сума по договору: 4 998 415, 80
грн., в т.ч. ПДВ 20% 833 069, 30 грн.

Відповідно до п. 7.2. договору покупець
здійснює оплату поставленого товару
протягом 15 (п'ятнадцяти) банківських
днів з дня його отримання. Днем
отримання товару вважається день
підписання сторонами або їх
уповноваженими представниками
накладної (або акту прийому-передачі)
товару.

Згідно п. 11.2. договору покупець за
даним договором несе наступну
відповідальність: у разі порушення
строків оплати покупець сплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості, за кожен день
прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п. 15.1. договору, термін
дії договору з моменту його підписання
і до 31 грудня 2013 року, але в будь-якому
випадку до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору № ПЗ/Е-131107/НЮ
від 29.05.2013р. позивач поставив, а
відповідач отримав товар на загальну
суму 4 998 415, 81 грн., що підтверджується
видатковими накладними:

- № РН-0000001 від 31.05.2013р. на суму 980 041, 42
грн.;

- № РН-0000002 від 05.06.2013р. на суму 188 385, 60
грн.;

- № РН-0000003 від 18.06.2013р. на суму 640 130, 23
грн.;

- № РН-0000007 від 20.09.2013р. на суму 628 771, 06
грн.;

- № РН-0000009 від 26.12.2013р. на суму 1 130 112, 65
грн.;

- № РН-0000010 від 27.12.2013р. на суму 1 430 974, 85
грн. , які підписані уповноваженими
представниками та скріплені печатками
сторін, належним чином завірені копії
яких наявні в матеріалах справи.

Вищезазначені видаткові накладні
оформлені відповідно до вимог Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
Положення «Про документальне
забезпечення записів бухгалтерського
обліку» затвердженого наказом
Міністерства Фінансів України від 24
травня 1995р. № 88 щодо зазначення
обов'язкових в них реквізитів, а саме:
найменування підприємства, установи,
від імені яких складений документ;
назву документа(форми); дату і місце
складення документа; зміст та обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі); посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші данні,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідно до п. 2. Інструкції «Про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей», затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України
від 16 травня 1996р. № 99, сировина,
матеріали, товари, основні засоби та
інші товарно-матеріальні цінності,
відпускаються покупцям тільки за
довіреністю одержувачів. При відпуску
цінностей довіреність залишається у
постачальника.

Місцевим господарським судом
встановлено, а матеріалами справи
підтверджується, що поставлений товар
був отриманий уповноваженим
представником відповідача,
повноваження якого підтверджуються
довіреностями, належним чином завірені
копії яких наявні в матеріалах справи.

З вищенаведеного вбачається, що
позивачем поставлено, а відповідачем
отримано товар без будь-яких зауважень
щодо кількості, якості чи інших умов
поставки.

Дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши умови договору,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що позивачем було належним
чином виконано взяті на себе
зобов'язання за договором щодо
поставки товару.

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором свідчить
також відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
продавцем умов договору.

Однак, всупереч умовам договору,
відповідач за поставлений товар
розрахунок належним чином не провів,
лише частково оплатив отриманий товар
на суму 3 808 557, 25 грн., що підтверджується
банківськими виписками по рахунку
позивача, належним чином завірені
копії наявні в матеріалах справи.

З огляду на викладене, у відповідача за
поставлений позивачем товар
утворилась заборгованість в розмірі 1
189 858, 56 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За своєю правовою природою договір №
ПЗ/Е-131107/НЮ від 29.05.2013р. є договором
поставки.

В силу вимог ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товари у власність
покупця для виконання його
підприємницької діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

До обов'язків покупця ч. 1 ст. 692
Цивільного кодексу України відносить
обов'язок оплати товару після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п. 7.2. договору покупець
здійснює оплату поставленого товару
протягом 15 (п'ятнадцяти) банківських
днів з дня його отримання. Днем
отримання товару вважається день
підписання сторонами або їх
уповноваженими представниками
накладної (або акту прийому-передачі)
товару.

Таким чином, строк виконання грошового
зобов'язання по оплаті за даним
договором на момент звернення позивача
з позовом до суду настав.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідачем було сплачено
основну суму боргу в розмірі 1 189 858, 56
грн., а саме: 600 000, 00 грн. - 13.08.2014р. та 589 858,
56 грн. - 04.09.2014р.

Відповідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Частина 2 статті 80 ГПК України
передбачає, що у випадках припинення
провадження у справі повторне
звернення до господарського суду зі
спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав не
допускається.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про те,
що провадження у справі в частині
стягнення з відповідача основного
боргу в розмірі 1 189 858, 56 грн. підлягає
припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Крім того, у зв'язку з простроченням
відповідачем зобов'язання щодо оплати
товару, позивачем заявлено вимоги про
стягнення з відповідача 180 647, 72 грн.
пені, 36 833, 97 грн. 3% річних, 226 868, 61 грн.
інфляційних втрат.

Згідно п. 11.2. договору покупець за
даним договором несе наступну
відповідальність: у разі порушення
строків оплати покупець сплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості, за кожен день
прострочення, включаючи день оплати.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Як зазначено в статті 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки.

Частинами 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України передбачено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу
України штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України та ст. ст. 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів, здійснивши перевірку
наданого позивачем розрахунку пені, за
допомогою калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
«ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 180 647, 72 грн.
пені є обґрунтованими, а тому такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів, здійснивши перевірку
наданих позивачем розрахунків 3% річних
та інфляційних втрат, за допомогою
калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
«ЛІГА:ЕЛІТ 9.1.2.», погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 36 833, 97 грн. 3%
річних та 226 868, 61 грн. інфляційних втрат
є обґрунтованими, а тому такими, що
підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на необхідність
зменшення розміру штрафних санкцій у
зв'язку із скрутним фінансовим
становищем останнього, не приймаються
колегією суддів до уваги з огляду на
наступне.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу
України передбачає можливість
зменшення за рішенням суду розміру
неустойки, якщо розмір неустойки
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського
кодексу України у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Господарський суд, приймаючи рішення,
згідно п. 3 ст. 83 ГПК України, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Правовий аналіз вказаних норм
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Згідно пункту 3.17.4 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, колегія суддів констатує, що
відповідач не звертався до суду першої
інстанції з заявою про зменшення
розміру пені та не надавав жодних
належних та допустимих доказів
винятковості обставин, які призвели до
порушення ним грошового зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення та інших обставин,
з якими законодавець пов'язує право
суду на зменшення штрафних санкцій.

Одне лише посилання апелянта на
необхідність зменшення розміру
неустойки не є підставою для зменшення
розміру штрафних санкцій.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості, що скаржником зроблено
не було.

Таким чином, застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
відповідає встановленим обставинам
справи, що свідчить про відсутність
підстав для скасування або зміни
оскаржуваного рішення від 30.09.2014р.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 85, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 30.09.2014р. у справі №910/14546/14
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 30.09.2014р. у справі №910/14546/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/14546/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано
01.12.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Скрипка

Судді
С.А. Гончаров

Р.І. Самсін