ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
Справа № 925/1784/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого - судді Скиби Г.М.,
за участю секретаря судового засідання
Кенкеч О.С., у відкритому судовому
засіданні у приміщенні господарського
суду розглянув справу за позовом
фізичної особи-підприємця Гаращенко
Валентина Миколайовича, м. Черкаси, вул.
Гоголя, 375 ,кв. 68

до відповідачів:

- підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області, м. Черкаси, бул.
Шевченка, 185,

- Головне управління юстиції у
Черкаській області, м. Черкаси, бул.
Шевченка, 185,

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - Державна
казначейська служба України, м. Київ,
вул. Бастіонна, 6 Д

та Головного управління Державної
казначейської служби України у
Черкаській області, м. Черкаси, бул.
Шевченка, 185,

за участю прокурора міста Черкаси,

про стягнення 178 773,67 грн. інфляційних та
річних,

за участю представників сторін:

прокурор: Завгородній О.О. - прокурор
відділу прокуратури міста Черкаси - за
посадою;

від позивача: Гаращенко В.М. -
підприємець - особисто;

від відповідачів: Шаповал О.В. - за
довіреністю;

від третьої особи (служба): Крюк О.Є. - за
довіреністю;

від третьої особи (управління): Крюк О.Є.
- за довіреністю.

Фізична особа-підприємець Гаращенко
Валентин Миколайович звернувся в
господарський суд Черкаської області з
позовом до підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області та Головного управління
юстиції у Черкаській області, за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - Державна
казначейська служба України та
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Черкаській області про стягнення 178 773,67
грн., в тому числі 117 159,98 грн.
інфляційних, 61 613,69 грн. 3% річних, та
відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в
період з 13.05.2010р. по 03.09.2014р., впродовж
більше чотирьох років, підрозділ
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області протиправно та безпідставно не
виконував судове рішення у справі
№01-03/4079, що позбавило позивача
законного права на мирне володіння
своїм майном, завдало майнової шкоди,
вимагало додаткових зусиль та
особистого часу для складання листів,
скарг, заяв, заперечень, участі у
судових засіданнях тощо. За цей період
у зв'язку з інфляційними процесами в
Україні кошти знецінилися, чим
позивачу завдано значної матеріальної
шкоди.

У судовому засіданні позивач вимоги в
засіданні підтримав особисто.

Прокурор на підставі ст. 29 ГПК України
подав заяву та вступив у справу з
мотивів захисту інтересів держави.

У відзиві на позов другий відповідач
зазначив, що на момент подачі позову
позивачу вже відшкодовано матеріальну
та моральну шкоду, передбачену чинним
законодавством. Між позивачем та
відповідачами жодні договори не
укладались, а враховуючи норми ст. 625 ЦК
України, якою прямо встановлено
наслідки невиконання саме договірних
відносин у разі прострочення боржником
виконання грошового зобов'язання, то
підстави для стягнення 3% річних та
інфляційних з відповідача та держави
відсутні.

Представник другого Відповідача
вимоги заперечив. Вказав на
відсутність будь-яких відносин з
позивачем. Вказав на неможливість
розгляду та задоволення судом подібних
позовів, оскільки країна перебуває в
стані війни. Позивач за рішенням
Європейського суду з прав людини вже
отримав повне задоволення своїх вимог.
Йому також компенсована можлива
моральна та матеріальна шкода, що
підтверджується копіями банківських
виписок від 01.09.2014р. на суму 36649,95 грн. та
від 04.09.2014р. на суму 476260,07 грн. (а.с. 71
зворот).

Підрозділ примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області внаслідок
проведеної реорганізації перетворено
у відділ примусового виконання рішень.
Відділ не є юридичною особою.

Прокурор вимоги заперечив. Вказав на
повне задоволення вимог позивача на
момент розгляду справи. Вказав на
відсутність підстав для подібного
позову.

Треті особи вимоги заперечили. Відзиву
не подано.

В засіданні суду позивач вимоги
обгрунтував тим, що 21.09.2009р.
господарським судом Черкаської
області присуджено до стягнення на
його користь з державного бюджету 410240,44
грн. інфляційних збитків, 62108,88 грн. 3%
річних, 4723,49 грн. судових витрат.

Тривалий час (більше 4 років) рішення
суду не виконувалось, тому позивач
після використання всіх національних
засобів захисту свого порушеного права
вимушений був звернутись до
Європейського суду з прав людини з
позовом проти України.

Справа була прийнята до провадження
судом і 12.12.2013р. остаточним рішенням
Європейського суду з прав людини у
справі «Макара та інші проти України»
(Заява №40934/06 та 249 інших заяв)
задоволено заяву позивача від 25.10.2011р.
(а.с. 70).

Рішення Європейського суду з прав
людини Державною виконавчою службою на
користь позивача виконано лише 04.09.2014р.

Таким чином відповідач, як державний
орган по виконанню рішень національних
судів, з 13.05.2010р. по 04.09.2014р. (включно) не
виконував рішення господарського суду
та судовий наказ на користь позивача.

На дату подання позовної заяви до суду
позивачем нараховано до стягнення з
відповідача 3% річних у розмірі 61613,69
грн. та інфляційні у розмірі 117159,98 грн.
за період з червня 2010р. по серпень 2014
року включно - за весь період
невиконання рішення суду.

У відповідності до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 35
Господарського процесуального кодексу
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Несвоєчасне виконання Відповідачем
зобов'язань за законом та невиконання
рішення суду стали підставою звернення
Позивача до суду для захисту свого
порушеного права на вільне володіння
своїм майном (в тому числі власними
грошовими коштами) та примусового
стягнення донарахованих інфляційних
за 3% річних за порушення грошового
зобов'язання.

Інших доказів сторонами не подано.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності та за внутрішнім
переконанням, враховуючи пояснення
прокурора та учасників процесу, суд
вважає позовні вимоги такими, що
підлягають до задоволення.

У відповідності з положеннями
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення
з господарського спору повинно
прийматись у відповідності з нормами
матеріального і процесуального права
та фактичними обставинами справи, з
достовірністю встановленими
господарським судом, тобто з'ясованими
шляхом дослідження та оцінки судом
належних і допустимих доказів у
конкретній справі.

Заявник є суб'єктом підприємництва,
суб'єктом господарювання, з
відповідною реєстрацією в ЄДР, з
присвоєнням ідентифікаційного номера
(а.с. 72).

Відповідач є органом виконавчої влади,
самостійною юридичною особою з
внесенням даних в ЄДР. Діяльність
установи регламентована в тому числі
положеннями Конституції України,
Закону України «Про виконавче
провадження», Указу Президента України
від «Про затвердження Положення про
Міністерство юстиції України» №395/2011
від 06.04.2011р., іншими підзаконними
нормативними документами (Положення -
а.с. 103-108).

Між сторонами наявні абсолютні
правовідносини, пов'язані з виконанням
судового рішення про стягнення
грошових сум на користь позивача.

Відповідач - як державний орган по
виконанню судових рішень - проявив
тривалу бездіяльність, що неодноразово
підтверджено судовими рішеннями за
скаргами позивача (а.с. 20, 23, 24, 27, 29, 33, 34,
38, 47, 48, 53, 54):

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 28.02.2003 р. по
справі № 14-01/2467 було визнано
неправомірною бездіяльність районного
відділу ДВС Соснівського РУЮ у м.
Черкаси при відкритті виконавчого
провадження з виконання наказу
господарського суду Черкаської
області від 19.11.2002р. у справі №01/2467,
визнано недійсною постанову районного
відділу ДВС Соснівського РУЮ у м.
Черкаси від 28.11.2002р. про зупинення
виконавчого провадження з виконання
наказу господарського суду Черкаської
області від 19.11.2002р. у справі №01/2467,
зобов'язано ВДВС Соснівського РУЮ у м.
Черкаси виконати наказ.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 13.12.2004р. по
справі № 14-01/2467 було визнано неналежним
виконання наказу господарського суду
Черкаської області від 19.11.2002р. у справі
№01/2467 відділами ДВС Соснівського РУЮ у
м. Черкаси, Печерського РУЮ у м. Києві,
Державного казначейства України та
відділу примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
визнано недійсною постанову районного
відділу ДВС Соснівського РУЮ у м.
Черкаси від 11.03.2003р. про закінчення
виконавчого провадження з виконання
наказу господарського суду
Черкаського області від 19.11.2002р. у
справі №01/2467 у зв'язку з передачею
відділу ДВС Печерського РУЮ у м. Києві,
зобов'язано ВДВС Соснівського РУЮ у м.
Черкаси виконати наказ.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 22.04.2005р. по
справі № 14-01/2467 було визнано недійсною
постанову державного виконавця ВДВС
Соснівського РУЮ у м. Черкаси від
11.03.2005р. про зупинення виконавчого
провадження з виконання наказу
господарського суду Черкаського
області від 19.11.2002р. у справі №01/2467,
внесено зміни до наказу від 19.11.2002р. в
частині виключення реквізитів рахунку
Державного казначейства, видано новий
наказ.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 02.06.2005р. по
справі № 14-01/2467 було визнано недійсною
постанову державного виконавця ВДВС
Черкаського МУЮ від 11.03.2005р. про відмову
у відкритті виконавчого провадження з
виконання наказу господарського суду
Черкаського області від 22.04.2005р. у
справі №01/2467, зобов'язано районний ВДВС
Черкаського МУЮ виконати наказ.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 01.08.2005р. по
справі № 14-01/2467 було зобов'язано ВДВС
Черкаського МУЮ відновити виконавче
провадження та виконати наказ.

12.08.2005р. державним виконавцем була
винесена постанова про відновлення
виконавчого провадження з примусового
виконання наказу господарського суду
Черкаської області по справі №01/2467 від
19.11.2002 р..

Постановою ВДВС Черкаського МУЮ від
31.10.2005р. наказ господарського суду
Черкаської області від 19.11.2002р. по
справі №01/2467 на підставі п. 5 ст. 40
Закону України «Про виконавче
провадження» повернутий стягувачу.

Постановою ВДВС у Соснівському районі
м. Черкас від 05.12.2005р. було відмовлено
позивачу у відкритті виконавчого
провадження з виконання наказу
господарського суду Черкаської
області у справі №01/2467 від 19.11.2002р.

Листом від 17.02.2006р. №791 ДВС у
Соснівському районі міста Черкас
відмовлено у відновленні виконавчого
провадження з підстав пред'явлення
наказу господарського суду Черкаської
області від 19.11.2002р. №01/2467 не за
належністю.

Листом ДВС Черкаської області від
13.12.2006р. №74-Ю повідомлено позивача про
те, що з урахуванням принципу
територіальності наказ від 19.11.2002р. у
справі №01/2467 підлягає виконанню
відділом примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби.

Листом Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України від 22.12.2006р. №25/6-50-11247
позивач повідомлений, що на відділ
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби покладається виконання рішень,
за якими боржниками є вищий чи
центральні органи державної влади, та
за якими стягненню підлягає сума боргу
від десяти та більше мільйонів гривень.

Ухвалами господарського суду
Черкаської області від 28.02.2003р., від
13.12.2004р., від 22.04.2005р., від 02.06.2005р., від
01.08.2005р. визнавалась бездіяльність
державного виконавця неправомірною,
постанови про припинення, закінчення,
зупинення виконавчого провадження,
відмову у відкритті виконавчого
провадження - недійсними, орган ДВС
зобов'язувався судом виконати наказ
від 19.11.2002р. №01/2467.

Рішенням Європейського суду з прав
людини у справі «Макара та інші проти
України» від 12.12.2013р. підтверджено
порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції
стосовно позивача. Суд спонукав
державу-відповідача виконати рішення
національного суду (а.с. 70).

Виконавче провадження відкрито 23.01.2014р.
(а.с. 71). Остаточно рішення виконано
04.09.2014р., про що свідчить витяг з реєстру
казначейства за 04.09.2014р. (а.с. 71 зворот).

Суд не досліджує дійсності рішення
господарського суду Черкаської
області від 21.09.2009р. у справі №01-03/4079
(а.с. 12), оскільки рішення суду набрало
законної сили та станом на 04.09.2014р. є
виконаним.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

В ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що цивільні права та
обов'язки можуть виникати за рішенням
суду. Рішення Європейського суду з прав
людини є джерелом права в Україні,
оскільки 17.07.1997р. Верховна Рада України
ратифікувала Європейську конвенцію
про захист прав людини та
основоположних свобод. Європейська
конвенція про захист прав людини та
основних свобод (далі - Конвенція,
Європейська конвенція) є частиною
національного законодавства України, і
підлягає застосуванню нарівні з
національним законодавством України.
Сторони конвенції гарантують права і
свободи передбачені конвенцією. Для
забезпечення виконання положень
Європейської конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод
функціонує Європейський суд (Суд,
Євросуд) з прав людини, який розглядає
скарги, подані тільки після вичерпання
всіх національних засобів захисту
прав. Рішення Європейського суду
підлягають обов'язковому виконанню
сторонами.

Відповідно до положень ст. 527 ЦК України
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Якщо зобов'язання виконано неналежним
чином, то воно не припиняється, а
навпаки на сторону, яка допустила
неналежне виконання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені ст. 625 ЦК України,
згідно якої боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно положень ст. 1173 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
бездіяльністю органу державної влади
при здійсненні ними своїх повноважень,
відшкодовується державою незалежно
від вини цих органів.

Законодавець у гл. 82 ЦК України не дає
визначення шкоди.

Ст. 1192 ЦК України визначає способи
відшкодування шкоди: або в натурі, або
відшкодувати збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи.

Законодавець у ст. 22 ЦК України вказує
на способи відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди.

Збитками в тому числі є доходи, які
особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушено.

Позивач використав належний спосіб
захисту свого порушеного права з
посиланням на п. 8 ч.1 ст. 16 ЦК України.

Суд виходить з обставин справи,
абсолютних правовідносин сторін та
наявності в даних відносинах примусу з
боку держави по виконанню рішення суду.
Позивач реалізував своє право на
стягнення з Державного бюджету України
втрат від інфляції, 3% річних та судових
витрат - наявне грошове зобов'язання
боржника, що було виконано лише 04.09.2014р.
уповноваженою особою від імені держави
у спірних правовідносинах виступає
Головне управління юстиції у
Черкаській області

Відповідно до Постанови Верховного
суду України від 23.01.2012р., постанови
Вищого господарського суду України від
31.08.2011р. та інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
17.07.2012р. №01-06/928/2012, чинне законодавство
України не пов'язує припинення
зобов'язання з прийняттям судового
рішення чи відкриття виконавчого
провадження з його примусового
виконання, а наявність судових актів
про стягнення заборгованості не
припиняє грошових зобов'язань боржника
та не виключає його відповідальності
за порушення строків розрахунків.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України, ст. 115 ГПК України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України та
виконуються у порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження».

Статтею 1 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Відповідно до Закону України «Про
державну виконавчу службу» примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України, відділів державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, обласних, Київського
та Севастопольського міських
управлінь юстиції, районних, міських
(міст обласного значення), районних в
містах відділів державної виконавчої
служби відповідних управлінь юстиції.

Статтею 5 названого Закону
передбачено, що Державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії по виконанню рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, а по виконанню рішення
немайнового характеру - у двомісячний
строк. Строки здійснення виконавчого
провадження не поширюються на час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження та на період реалізації
арештованого майна боржника.

Статтею 9 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що виконання
рішень про стягнення коштів з рахунків,
на яких обліковуються кошти Державного
бюджету України та місцевих бюджетів
або з бюджетних установ, здійснюється
органами Державного казначейства
України в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст. 598 ЦК України
припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Вимога позивача про стягнення
інфляційних збитків та 3% річних з
простроченої суми (при наявному
грошовому зобов'язанні) з боржника
грунтується на положеннях цивільного
законодавства України, а не на
положеннях господарського чи іншого
договору.

Відповідальність за порушення
зобов'язання врегульована окремою
главою ЦК України - гл. 51, яка
знаходиться в розділі правових
наслідків порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних з
простроченої суми, якщо законом або
договором не встановлений інший розмір
відсотків.

На підставі наявного грошового
зобов'язання (за рішенням суду, а не
боргу за іншим договором) Позивачем
нараховано Відповідачу 61 613,69 грн. 3%
річних за період прострочення з 13.05.2010р.
по 03.09.2014р. (всього 1574 календарні дні), та
117 159,98 грн. інфляційних за період з
01.06.2010р. по 31.08.2014р., які він просить
стягнути з відповідача. Розрахунок
перевірено судом за допомогою
калькулятора санкцій апаратного
комплексу «Ліга-Закон». Розрахунок
виконано вірно та не перевищує суми
можливого нарахування. Стягненню
підлягає 61 613,69 грн. 3% річних та 117 159,98
грн. інфляційних на користь позивача.

При прийнятті рішення суд не бере до
уваги заперечення відповідача про вже
задоволені вимоги позивача за рішенням
Європейського суду та виплату йому
шкоди, оскільки Європейський суд з прав
людини розглядав окремий спір позивача
проти держави Україна.

Суд також не враховує заперечення
відповідача про неможливість
задоволення таких вимог позивача у
зв'язку з війною в Україні, оскільки в
Україні не оголошувався ні військовий
стан, ні надзвичайний стан.

Суд вважає, що позов пред'явлено до
належного відповідача - Головного
управління юстиції у Черкаській
області, яке діє на підставі Наказу
Міністерства юстиції України від
10.04.2012р. №549/5 (а.с. 101) та є уповноваженим
державою органом, що діє у спірних
правовідносинах.

Органом, уповноваженим на
представництво України в
Європейському суді з прав людини - є
Міністерство юстиції України.

Указом Президента України від 06.04.2011р.
№395/2011 «Про затвердження Положення про
Міністерство юстиції України» було
встановлено, що одним із основних
завдань Міністерства юстиції України є
забезпечення представництва інтересів
держави у судах України, здійснення
захисту інтересів України у
Європейському суді з прав людини, під
час урегулювання спорів і розгляду в
закордонних юрисдикційних органах
справ за участю іноземних суб'єктів та
України, здійснює офіційне
опублікування нормативно-правових
актів, чинних міжнародних договорів
України, рішень Європейського суду з
прав людини щодо України в
інформаційному бюлетені «Офіційний
вісник України», забезпечує підготовку
документів та представництво
інтересів держави в Європейському суді
з прав людини під час розгляду справ
про порушення Україною Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод та звітує перед Комітетом
міністрів Ради Європи про стан
виконання рішень Європейського суду з
прав людини у справах проти України,
забезпечує виконання рішень
Європейського суду з прав людини у
справах проти України.

При цьому суд враховує, що відповідно
до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Обов'язок доказування
слід розуміти як закріплену в
процесуальному та матеріальному
законодавстві міру належної поведінки
особи, що бере участь у судовому
процесі, із збирання та надання доказів
для підтвердження свого суб'єктивного
права.

Суд враховує відсутність оплати на
момент розгляду спору та неподання
відповідачем первинних належних
доказів проведеної оплати завданих
збитків. Перерахування відповідачем
коштів в момент розгляду справи має
бути врахована виконавчою службою при
проведенні виконавчих дій при
стягненні боргу.

Відсутність коштів у відповідача чи
відсутність механізму списання коштів
відповідача при відсутності
фінансування його діяльності з
державного бюджету не можуть бути
підставою незадоволення грошових
вимог позивача та невиконання
грошового зобов'язання відповідача.

Провадження стосовно підрозділу
примусового виконання рішень відділу
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції належить припинити,
оскільки внаслідок перетворення у
відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області, відділ не є
юридичною особою, а лише підрозділом
відповідача (а.с. 86).

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати
належить покласти на Відповідача та
стягнути на користь Позивача 3 575,47 грн.
судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України,
господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з держави за рахунок
державного бюджету, де уповноваженою
особою від імені держави виступає
Головного управління юстиції у
Черкаській області, м. Черкаси, бул.
Шевченка, 185, , номер
рахунку в банку невідомий, що дії в
інтересах відділу примусового
виконання рішень

через Головне управління державної
казначейської служби України у
Черкаській області, м. Черкаси, бульв.
Шевченка, 185,

на користь позивача - фізичної
особи-підприємця Гаращенка Валентина
Миколайовича, м. Черкаси, вул. Рози
Люксембург, 30, кв. 81 (фактична: вул.
Гоголя, 375, кв. 68 у м. Черкаси),
реєстраційний номер , номер
рахунку в банку невідомий

- 117 159,98 грн. інфляційних;

- 61 613,69 грн. - 3% річних;

- 3 575,47 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Провадження стосовно підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області, м. Черкаси, бул. Шевченка, 185 -
припинити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
прийняття рішення. Сторони у справі
протягом цього строку мають право
подати апеляційну скаргу до
апеляційного суду на вказане рішення
через Господарський суд Черкаської
області.

Повне рішення складено 04.12.2014р.

Суддя
Г.М. Скиба