ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р.
Справа № 917/1952/14

Колегія
суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя
Білоусова Я.О. , суддя Фоміна В. О.,

при секретарі Литвиновій К.О.,

за участю представників сторін:

позивача - не з*явився,

відповідача- не з*вився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду у м.
Харкові апеляційну скаргу
відповідача - Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю ім. Духова, с.Веприк,
Гадяцький район, Полтавська область,
(вх. №3664П/2-7) на рішення господарського
суду Полтавської області від 09.10.2014
року у справі № 917/1952/14,

за позовом - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Йозера Україна»,
м.Львів,

до Сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю ім.
Духова, с.Веприк, Гадяцький район,
Полтавська область,

про стягнення грошових коштів у
розмірі 144 157,24 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 09.10.2014 року у
справі 917/1952/14 (суддя Киричук О.А.)
позов задоволено повністю Стягнуто з
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю ім. Духова
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Йозера Україна»
суму основного боргу в розмірі 108 673,20
грн., 10 867,32 грн. - штрафу, 8 652,16 грн. - пені,
12 823,44 грн. - інфляційних нарахувань, 1
893,60 грн. - 3% річних та 2 883,15 грн.
витрат по сплаті судового збору.

Відповідач не погодився з вказаним
рішенням, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Полтавської області від 09.10.2014 року у
даній справі та постановити нове, яким
задовольнити вимоги позивача в частині
стягнення боргу 108 673,20 грн. та судового
збору в сумі 2 883,14 грн. В іншій частині -
відмовити. Стягнути з позивача
понесені скаржником судові витрати.

Апелянт вважає, що оскаржуване
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального права та з неповним
з*ясуванням обставин, що мають значення
для справи, а встановлені висновки суду
не відповідають обставинам справи з
наступних підстав.

17.08.2012 року між позивачем та
відповідачем укладено договір № 134,
строк дії якого обумовлено на один рік.
Однак, передача товару згідно
видаткової накладної № РН-02705 від 13.12.2013
року та товарно- транспортної
накладної № 452 від 13.12.2013 року здійснена
13.12.2013 року. Сума встановленого товару
становить 108 673,20 грн. Найменування
товару -ВМД для ВРХ Йозера Камі Проект,
який поставлено в кількості 8000 кг за
ціною 11,55 грн.без ПДВ за 1 кг товару.

Відповідно до пункту 13.7 договору всі
додатки та додаткові угоди до цього
договору є його невід*ємними частинами.
Отже, апелянт вважає, що за таких
обставин, у всіх документах повинні
бути обов*язково вказані посилання на
договір на підставі якого виникають
зобов*язання. Проте, у видатковій
накладній № РН-02705 від 13.12.2013 року
даного посилання не має, але в графі
замовлення вказано рахунок - фактура №
СФ-02744 від 12.2.2013 року. Відтак, на думку
скаржника, наданий позивачем рахунок -
фактура № СФ-02744 від 12.2.2013 року не є
належним доказом, оскільки доказів
направлення не додано до позовної
заяви № 198 від 28.08.2014 року. У товарно -
транспортній накладній № 452 від 13.12.2013
року в графі «Відомості про вантаж»
колонці № 8 « З вантажем слідують
документи» - вказано, що супроводжуючим
документом є накладна № РН-02705 від
13.12.2013 року. Таким чином, доказів
отримання відповідачем рахунку-
фактури у позивача не має.

Скаржник вважає, що, оскільки у
документах не має посилання на договір
№ 134, як на підставу даного правочину,
поставка товару відбулась не за
письмовим договором, а відповідно
укладена усно згідно до частини 1
статті 181 Господарського кодексу
України, у спрощений спосіб, шляхом
направлення позивачу усного
замовлення по передачі у власність
преміксів Йозера. Згідно умов усного
договору позивач мав приступити до
виконання замовлення, а відповідач
після отримання товару оплатити його
відповідно строків, вказаних у рахунку
- фактурі чи супроводжувальних
документах. Оскільки,відповідач
рахунок- фактуру не отримав, а також не
отримав лист № 057 від 04.04.2014 року
позивача про термінування оплати за
відвантажений товар, тому вимогою
позивача оплатити товар відповідач
вважає лист № 118 від 07.07.2014 року, який
він отримав 18.07.2014 року. За таких
обставин, апелянт вважає, що з
урахуванням приписів статті 530
Цивільного кодексу оплата товару
повинна бути здійснена з 26.07.2014 року. За
таких обставин, прострочення платежу
слід вважати з 26.07.2014 року по 28.08.2014 року,
що складає 34 дні. З урахуванням
приписів статті 547 Цивільного кодексу
сторонами не встановлено такого виду
забезпечення виконання зобов*язання як
сплата пені та штрафу.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить рішення
господарського суду Полтавської
області від 09.10.2014 року у справі №
917/1952/14 залишити без змін.

При цьому, позивач вказує, що між ним
та відповідачем є укладений один
єдиний письмовий договір, будь - яких
інших письмових чи усних договорів між
ТОВ «Йозера України» та СТОВ ім. Духова
не укладалось.

Також, позивач просить розгляд
справи здійснити без участі його
представника.

Представник відповідача у судове
засідання не з*явився, про причину
неявки суд не повідомив. Про час та
місце розгляду даної справи
повідомлений належним чином і в
установлений законом строк, про що
свідчить рекомендоване поштове
повідомлення про вручення копії ухвали
апеляційного суду від 07.11.2014 року.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 07.11.2014 року
сторони попереджалися, що у разі неявки
їх представників, ненаданням
витребуваних документів, справа може
бути розглянута за наявними в ній
документами.

Справа розглядається за наявними в
ній документами.

Розглянувши матеріали справи, а
також викладені в апеляційній скарзі
доводи апелянта, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлених обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши в порядку статті
101 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
встановила наступне.

22.09.2014 року позивач звернувся до
господарського суду Полтавської
області з позовною заявою, в якій
просив стягнути з відповідача суму
основного боргу в розмірі 108 673,20 грн., 10
867,32 грн. - штрафу, 9 899,68 грн. - пені, 12 823,44
грн. - інфляційних нарахувань, 1 893,60 грн.
- 3% річних та 2 883,15 грн. витрат по сплаті
судового збору.

Свої вимоги позивач обгрунтував не
виконанням відповідачем належним
чином своїх договірних зобов*язань,
внаслідок чого утворилась
заборгованість.

09.10.2014 року позивач надав суду заяву
про зменшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої заявлені вимоги про
стягнення суми основного боргу в
розмірі 108 673,20 грн., 10 867,32 грн. - штрафу, 8
652,16 грн. - пені, 12 823,44 грн. - інфляційних
нарахувань, 1 893,60 грн. - 3% річних.
Вказані зменшення позовних вимог судом
першої інстанції прийнято.

Відповідач відзив на позовну заяву
не надав, у судове засідання 09.10.2014 року
не з*явився, про причину неявки суд не
повідомив, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним чином
і в установлений законом строк, про що
свідчить рекомендоване поштове
повідомлення про вручення йому ухвали
господарського суду від 24.09.2014 року (
а.с.29).

09.10.2014 року постановлено оскаржуване
судове рішення.

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи, погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про задоволення позовних вимог у
повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, і цього не спростовано в
апеляційній інстанції, 17.08.2012 року між
ТОВ «Йозера України» ( надалі позивач -
продавець) та Сільськогосподарським
ТОВ ім.Духова ( надалі відповідач -
покупець) укладено договір купівлі -
продажу № 134 ( надалі -договір).

Відповідно до розділу 1 даного
договору продавець зобов*язався
продавати покупцю премікси для свиней
та ВРХ (вітамінно-мініральні добавки,
кормові добавки, замінник цільного
молока та ін.) (надалі - товари), а
покупець зобов*язався прийняти та
оплатити ці товари на умовах,
визначених у цьому договорі.
Асортимент товарів визначається в
прайс - листі, який наведений у додатку
№ 1 до цього договору і є його
невід*ємною частиною.

Розділом 2 договору сторонами
обумовлено, що загальна сума договору
складається з вартості товарів, які
будуть відвантажені за цим договором.
Ціни на товар визначаються у
Прайс-листах, видаткових накладних,
рахунках - фактурах.

Відповідно до пункту 3.3. договору
поставка товарів здійснюється
окремими партіями.

Згідно з пунктом 7.1 договору покупець
здійснює оплату товару шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок продавця протягом 30
календарних днів з моменту отримання
товару згідно накладної. Наступне
відвантаження не буде проводитись без
оплати попереднього.

Пунктом 12.1 встановлено, що договір
є укладеним з моменту його підписання і
скріплений печатками сторін.

Пунктом 12.2 договору визначено, що
цей договір діє з моменту його
укладання протягом одного року. Дія
договору продовжується на наступний
рік, якщо жодна із сторін за 30 днів до
закінчення дії договору не повідомила
письмово іншу сторону про припинення
договору.

Пунктом 12.3 договору визначено, що
сплив строку дії договору не тягне за
собою припинення зобов*язань сторін за
договором.

Пунктом 12.4 договору визначено, що цей
договір може бути розірваний сторонами
у будь-який момент за письмовою згодою
сторін.

Пунктом 12.5 договору визначено, що
одностороння відмова сторони від
виконання зобов*язань за цим договором
не допускається.

Як убачається з матеріалів справи,
згідно видаткової накладної № РН-02705
від 13.12.2013 року (а.с.14) на замовлення
рахунку - фактури № СФ-02744 від 12.12.2013
року ( а.с.17) та товарно - транспортної
накладної № 452 від 13.12.2013 року ( а.с. 15)
позивач поставив відповідачу товару на
суму 108 673,20 грн. Зазначені накладні
підписані представниками сторін та
засвідчені печатками.

Колегія суддів вважає, що поставка
спірного товару була здійснена на
підставі письмового договору № 134 від
17.08.2012 року, оскільки ціна та назва
товару вказані у рахунку - фактурі №
СФ-02744 від 12.12.2013 року та у прайс - листі,
який є невід*ємним додатком до даного
договору згідно п.13.7, повністю
відповідають ціні, назві товару та даті
накладним, які підписані представником
СТОВ ім. Духова.

У перелічених вище - рахунку -
фактурі № СФ-02744 від 12.12.2013 року,
видатковій накладній № РН-02705 від 13.12.2013
року, товарно - транспортній накладній
№ 452 від 13.12.2013 року в графах («назва»,
«товар», «назва товару») вказано «ВМД
для ВРХ Йозера Камі Протект», «Префікси
Йозера», що і передбачено розділом 1
договору купівлі - продажу № 134 від
17.08.2012 року.

Крім того, як доказ поставки товару
саме за договором купівлі - продажу
№ 134 від 17.08.2012 року є податкова
накладна № 124 від 13.12.2013 року, в якій є
посилання на згаданий договір, де
покупцем виступає СТОВ ім. Духова.

Відповідач свої зобов*язання щодо
здійснення оплати товару шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок продавця протягом 30
календарних днів з моменту отримання
товару згідно накладної не виконав.

Як убачається з матеріалів справи,
04.04.2014 року ( вих.№ 057) позивач направив
відповідачу лист про протермінування
оплати за відвантажений товар, в якому
просив сплатити заборгованість, станом
на 03.04.2014 року, за отриманий товар
згідно рахунку - фактури СФ-02744 від
12.12.2013 року та розхідної накладної
РН-02705 від 13.12.2013 року на суму 108 673,20 грн.
на підставі договору купівлі - продажу
№ 134 від 17.08.2012 року та акту звірки
взаєморозахунків (а.с.18).

07.07.2014 року ( вих.№ 118) позивач вдруге
направив відповідачу лист про
протермінування оплати за
вищенаведений відвантажений товар.
Одночасно, позивач вказав, що у випадку
несплати заборгованості у
встановлений термін до 18.07.2014 року він
буде змушений виставити претензію на
суму заборгованості, а в подальшому
звернутися до суду з відповідною
позовною заявою про стягнення суми
заборгованості та передбачених
договором штрафних санкцій ( а.с. 19).

25.07.2014 року позивач направив
відповідачу претензію ( вих. № 150) про
протермінування оплати за
відвантажений товар на загальну суму
заборгованості 128 957,87 грн. з
урахуванням основного боргу, штрафу та
пені ( а.с. 20).

У запереченнях відповідача на
позовну заяву ( вх. 13334 від 13.10.2014 року),
які надійшли до суду першої інстанції
після прийняття оскаржуваного рішення,
відповідач визнає позовні вимоги
частково, а саме, не оспорює суму
основного боргу та заперечує проти
застосування до взаємовідносин сторін
штрафних санкцій, вважаючи, що оплата
товару повинна бути здійснена до 26.07.2014
року. Розрахувавши прострочення
сплати грошових коштів за
відвантажений товар за 34 дні,
відповідач вважає, що сума річних
процентів складає 303,68 грн., замість 1
893,60 грн., а сума інфляційних втрат - 869,39
грн., замість 12 823,44 грн.

Відповідно до приписів статті 174
Господарського кодексу України
господарські зобов*язання можуть
виникати: з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Статтею 193 Господарського кодексу
України унормовано, що суб*єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов*язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов*язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу Україниз
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів статті 629
Цивільного кодексу України договір є
обов*язковим для виконання сторонами.

Статтями 525,526 Цивільного кодексу
України унормовано, що зобов*язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших правових актів, а
за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностсроння відмова від
зобов*язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Приписами статті 530 Цивільного
кодексу України передбачено, якщо
строк (термін) виконання боржником
обов*язку не встановлений або
визначений моментом пред*явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов*язок у
семиденний строк від дня пред*явлення
вимоги, якщо обов*язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, відповідачем
не заперечується прийняття товару за
видатковою накладною № РН-02705 від 13.12.2013
року на замовлення рахунку - фактури
№ СФ-02744 від 12.12.2013 року та товарно -
транспортної накладної № 452 від 13.12.2013
року на суму 108 673,20 грн.

З огляду на викладені норми права та
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про
обгрунтованість позовних вимог
позивача в частині основного боргу за
договором купівлі - продажу № 134 від
17.08.2012 року та їх задоволення.

Відповідно до приписів статті 611
Цивільного кодексу України, у разі
порушення зобов*язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, крім
всього іншого і сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом , пенею) ,
відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України, є грошова сума або
інше майно, які боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
боржником зобов*язання. Штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов*язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасного виконання
грошового зобов*язання.

Частиною 1 статті 550 Цивільного
кодексу України передбачено, що право
на неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов*язання. Предметом
неустойки, згідно зі статтею 551
Цивільного кодексу України, може бути
грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Як убачається з матеріалів справи,
пунктом 10.2 договору передбачено, що за
прострочення платежів покупець несе
відповідальність у вигляді штрафу у
розмірі 10% від вартості товару та пені в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, чинної на момент прострочення, від
суми заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

Приписами статті 625 Цивільного
кодексу України унормовано, що боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов*язання, на вимогу кредитора
зобов*язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши надані позивачем
розрахунки пені за період з 13.01.2014 року
по 13.07.2014 року у сумі 8 652,16 грн. та штрафу
у розмірі 10% у сумі 10 867,32 грн.,
інфляційних нарахувань за період з
лютого 2014 року по липень 2014 року у сумі
12 823,44 грн. та 3% річних за період з 15.01.2014
року по 15.08.2014 року у сумі 1 893,60 грн.,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарсього
суду про визнання їх обгрунтованими,
правомірними та такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до приписів статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
унормовано, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

З огляду на наведені норми права,
колегія суддів вважає, що посилання
апелянта на те, що відповідно
прострочення платежу складає тільки 34
дні, що штраф та пеня взагалі не
застосовуються, спростовуються
матеріалами справи, оскільки у
відповідності до пункту 12.2 договору №
134 дія договору продовжується на
наступний рік, якщо жодна із сторін за 30
днів до закінчення дії договору не
повідомила письмово іншу сторону про
припинення договору.

Доказів припинення договору № 134
від 18.08.2014 року відповідачем не надано.

Твердження апелянта про те, що
поставка (передача) товару згідно
накладної № РН-02705 від 13.12.2013 року та
товарно - транспортної накладної № 452
від 13.12.2013 року на суму 108 673,20 грн.
здійснена не на підставі письмового
договору № 134 від 17.08.2012 року, а на
підставі усної домовленості
(замовлення), так як в указаних
документах не має посилання на договір,
спростовуються матеріалами справи,
оскільки відповідно до розділу 1
договору (предмет договору) продавець
зобов'язується продавати покупцю
префікси для свиней та ВРХ (вітамінно -
мінеральні добавки ВМД, кормові
добавки, замінник цільового молока та
ін.) на умовах, визначених у цьому
договорі. Ціни на товар визначаються у
прайс -листах, видаткових накладних,
рахунках фактурах, що передбачено у
пункті 2.2 договору. В розділі 3 договору
зазначено, що поставка товару
здійснюється за замовленням покупця
окремими партіями.

Відтак, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
відповідача задоволенню не підлягає,
а рішення господарського суду
Полтавської області від 09.10.2014 року у
справі №917/1952/14 слід залишити без змін,
оскільки останнє винесене з
дотриманням усіх матеріальних та
процесуальних вимог законодавства та
відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 99, 101, п.1) ч.1 ст. 103, ст. 105,
Харківський апеляційний господарський
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю ім. Духова
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 09.10.2014 року у
справі № 917/1952/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено
09.12.2014 р.

Головуючий суддя
О.А. Пуль

суддя
Я.О.Білоусова

суддя
В.О.Фоміна