ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2014 р.
Справа № 917/1667/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Лещенко Г.М.,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. № 3315
П/1-7) на рішення господарського суду
Полтавської області від 23.09.14 у справі

за позовом ПАТ "Полтаваобленерго" в
особі Кременчуцької філії, м.
Кременчук,

до Комунального підприємства
"Міськсвітло" Кременчуцької міської
ради", м. Кременчук,

про стягнення заборгованості в сумі 810
892,90 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Господарським судом Полтавської
області розглянуто позовні вимоги ПАТ
"Полтаваобленерго" в особі
Кременчуцької філії до Комунального
підприємства "Міськсвітло"
Кременчуцької міської ради" про
стягнення заборгованості в сумі 810 892,90
грн. за договором постачання
електричної енергії №199 від 01.08.2007 року.

Представник позивача до
господарського суду першої інстанції
заявлено клопотання про зменшення
розміру позовних вимог, в якому просить
суд стягнути з відповідача: пеню в сумі
64 584,14 грн. в частині активної та 2 181,71
грн. в частині реактивної електричної
енергії; сума з урахуванням
встановленого індексу інфляції в
розмірі 66 349,77 грн. в частині активної та
2520, 34 грн. в частині реактивної
електричної енергії, 3% річних в сумі 12
961,79 грн. в частині активної та 461,45 грн. в
частині реактивної електричної
енергії.

Рішенням господарського суду
Полтавської області (суддя Тимощенко
О.М.) позовні вимоги задоволено
частково у сумі 127 613, 61 грн.

Відповідач із вказаним рішенням
місцевого господарського суду не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
вищенаведене рішення скасувати,
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позову про стягнення 127 613,
61 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на норми ч.1. ст.
233 ГК України, ч.3 ст. 551 ЦК України, якими
передбачено зменшення розміру
неустойки.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суду не повідомив, про дату, час та
місце проведення судового засідання
повідомлявся належним чином.

Представник позивача в судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив залишити її
без задоволення

На думку суду обставини справи
свідчать про наявність у справі
матеріалів достатніх для її розгляду
та ухвалення законного і
обґрунтованого рішення. Крім того, суд
приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, ознайомитись із
матеріалами справи, зняти з них копії,
надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, суд
згідно за статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглядає справу за наявними
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення
представника позивача та перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

01.06.2009 року між ВАТ "Полтаваобленерго" в
особі Кременчуцької філії ВАТ
"Полтаваобленерго" (надалі Відкрите
акціонерне товариство
"Полтаваобленерго" змінило свою назву
на Публічне акціонерне товариства
"Полтаваобленерго") (позивач,
постачальник електричної енергії) та
Міським комунальним підприємством
електромереж зовнішнього освітлення
"Міськсвітло" (відповідач, споживач)
було укладено договір про постачання
електричної енергії № 199 з додатками
(арк. с. 22-36).

Відповідно до р. 1 вказаного договору
постачальник продає електричну
енергію споживачу, для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
приєднаною потужністю 3702,93 кВт, а
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної (купленої)
електричної енергії та здійснює інші
платежі згідно з умовами цього
договору.

Згідно п. 2.3.3 договору споживач
зобов'язався оплачувати постачальнику
вартість електричної енергії згідно з
умовами додатків "Порядок розрахунків"
та "Графік зняття показів засобів
обліку електричної енергії".

За п. 2.3.4 договору споживач зобов'язався
здійснювати оплату за перетікання
реактивної електричної енергії між
електроенергією постачальника та
електроустановками споживача згідно з
додатком "Порядок розрахунків за
перетікання реактивної
електроенергії".

Згідно п.2 додатку № 2 "Порядок
розрахунків" до договору на оплату
вартості спожитої електроенергії
постачальник виписує споживачу
рахунок на оплату електричної енергії,
який має бути оплачений протягом 5 днів
від дня виписки рахунку (арк.с.32).

В п.3 та п. 4 додатку № 2 "Порядок
розрахунків" до договору визначено, що
обсяг фактично спожитої за
розрахунковий період електричної
енергії, визначається відповідно до
"Акта про обсяги спожитої (переданої)
споживачу електричної енергії".
Споживач самостійно знімає показники
розрахункових лічильників о 8 год. 20
числа, оформлює "Відомість про фактичні
покази розрахункових приладів обліку
електричної енергії" та до 15.00 надає її
постачальнику для здійснення
розрахунку та оформлення "Акта про
обсяги спожитої (переданої) споживачу
електроенергії".

Період розрахунку за середньодобовим
обсягом споживання електричної
енергії до отримання показів
розрахункових засобів обліку має не
перевищувати одного повного
розрахункового періоду, після чого
розрахунок обсягу спожитої
електричної енергії здійснюється
постачальником електричної енергії за
величиною дозволеної потужності
струмоприймачів та кількістю годин їх
використання виходячи з режиму роботи
підприємства без подальшого
перерахунку.

Відновлення розрахунків за
розрахунковими засобами обліку
здійснюється після спільного
складання акта, у якому фіксуються
покази розрахункових засобів обліку
електричної енергії.

Згідно п. 7.5 договору на підставі
показів засобів обліку електричної
енергії та умов додатка "Графік зняття
показів засобів обліку електричної
енергії" оформлюється акт про обсяги
спожитої (переданої) споживачу
(субспоживачу) електричної енергії.

На виконання умов вказаного договору
позивач протягом дії договору
поставляв, а відповідач споживав
електричну енергію, однак оплату за
передану електричну енергію проводив
з порушенням строків, визначених
умовами договору та додатків до нього.
Станом на 10.07.2014 року за відповідачем
рахувалась заборгованість за передану
активну електричну енергію в сумі 631292,32
грн., та за перетоки реактивної
електричної енергії в сумі 30543,38 грн., що
підтверджується актом звірки взаємних
розрахунків підписаного сторонами
(арк. с. 18). Станом на час розгляду справи
по суті здана заборгованість повністю
погашена відповідачем, що
підтверджується копіями платіжних
доручень (арк.с.234-242).

Позивач за порушення строків оплати
переданої електричної енергії просить
суд стягнути з відповідача на підставі
п. 4.2.1. договору та пунктів 9,10 додатку №
2 "Порядок розрахунків" до договору, ст.
625 ЦК України :

- пеню в сумі 64 584,14 грн. в частині
активної електричної енергії та 2 181,71
грн. в частині реактивної електричної
енергії ;

- 3% річних в сумі 12 961,79 грн. в частині
активної електричної енергії та 461,45
грн. в частині реактивної електричної
енергії;

- інфляційні в сумі 66 349,77 грн. в частині
активної електричної енергії та 2520, 34
грн. в частині реактивної електричної
енергії, 3% річних.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

Статтею 275 ГК України визначено, що за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог , що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно повинно
бути виконане у встановлений строк
(термін). Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК
України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. п. 5 п. 3 ст. 20 Закону
України № 1875-IV від 24.06.2004 р. "Про
житлово-комунальні послуги" (із змінами
та доповненнями) споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 ЦК
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі. Виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК).

Сторонами в п. 4.2.1. договору узгоджено,
що за внесення платежів, передбачених
пунктом 2.3.3.-2.3.4. цього договору, з
порушенням термінів, визначених
відповідним додатком, споживач сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення платежу, враховуючи день
фактичної оплати, компенсаційні
нарахування на встановлений індекс
інфляції та трьох процентів річних з
простроченої суми.

В п.9 додатку № 2 "Порядок розрахунків"
до договору сторони також погодили, що
уразі несвоєчасної оплати обумовлених
даним порядком платежів постачальник
електричної енергії проводить
споживачу нарахування пені у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який нараховується;
на суму боргу здійснюються
компенсаційні нарахування на
встановлений індекс інфляції та три
проценти річних за весь час
прострочення.

Позивачем за порушення строків оплати
переданої електричної енергії в
прохальній частині позовної заяви
заявлено пеню в сумі 64 584,14 грн. в
частині активної електричної енергії
та пеню в сумі 2 181,71 грн. в частині
реактивної електричної енергії.

Згідно наданих позивачем письмових
розрахунків пені, сума пені в частині
активної електричної енергії складає 43
617,28 грн. (арк. с. 17), а в частині
реактивної електричної енергії
складає 1 702,98 грн. (арк. с. 12).

Колегією суддів було зроблено
перевірку наданих позивачем
розрахунків пені. Дані нарахування 43
617,28 грн. в частині активної електричної
енергії та 1 702,98 грн. в частині
реактивної електричної енергії не
суперечать вимогам чинного
законодавства України, відповідають
наданому розрахунку та обґрунтовано
заявлені позивачем до стягнення.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Також позивачем за порушення строків
оплати переданої електричної енергії
заявлено до стягнення:

- 3% річних в сумі 12 961,79 грн. в частині
активної електричної енергії та 461,45
грн. в частині реактивної електричної
енергії (розрахунки арк. с.13-14,110-111).

- інфляційні в сумі 66 349,77 грн. в частині
активної електричної енергії та 2520, 34
грн. в частині реактивної електричної
енергії, 3% річних (розрахунки арк. с. 11,
15-16).

Здійснивши перевірку заявлених
позивачем 3% річних та інфляційних,
колегія суддів вважає, що вимоги
позивача в цій частині обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах
змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів
справи, колегія суддів вважає, що
місцевий господарський суд дійшов
вірного висновку, що позовні вимоги про
стягнення пені в частині активної
електричної енергії в сумі 43 617,28 грн.,
пені в частині реактивної
електричної енергії в сумі 1 702,98 грн., 3%
річних в частині активної електричної
енергії в сумі 12 961,79 грн., 3 % річних в
частині реактивної електричної
енергії в сумі 461,45 грн., інфляційні в
частині активної електричної енергії в
сумі 66 349,77 грн., інфляційні в частині
реактивної електричної енергії в сумі
2520, 34 грн. обґрунтовані,
підтверджуються наявними доказами ( в
мат. справи) і підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача стосовно
виходу позивача в розрахунку штрафних
санкцій за межі заявленого в позовній
заяві періоду, а саме: з жовтня 2013 року
по червень 2014 року, судом не
приймаються оскільки даний період
заборгованості вказаний виключно за
порушення відповідачем основного
зобов'язання, а не для штрафних санкцій.
Період нарахування штрафних санкцій
вказаний позивачем в розрахунках
доданих до позовної заяви (арк. с. 11-17,
110-111).

Також відповідач посилається на норми
на норми ст.ст. 256-258 ЦК України, які
регулюють застосування позовної
давності та на норми ч.1. ст. 233 ГК
України, ч.3 ст. 551 ЦК України, якими
передбачено зменшення розміру
неустойки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок ( ст. 253 ЦК України).

Позовна давність в один рік
застосовується до вимог по стягненню
неустойки (штрафу, пені) - п. 1 частини
другої ст. 258 ЦК України.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч. 3
ст. 267 ЦК України).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивачем заявлені вимоги про
стягнення пені, 3% річних та
інфляційних за прострочення виконання
відповідачем зобов'язань (період
нарахування штрафних санкцій вказаний
позивачем в розрахунках доданих до
позовної заяви арк. с. 11-17, 110-111), дані
нарахування заявлені позивачем в межах
визначених ЦК України строків
позовної давності. Крім того, письмової
заяви про застосування строків
позовної давності, як це передбачено ч.3
ст. 267 ЦК України від відповідача не
надходило.

В ч.1. ст. 233 ГК України та ч.3 ст. 551 ЦК
України йдеться про зменшення розміру
неустойки. Однак, письмового
клопотання про зменшення розміру
неустойки з обґрунтуванням підстав її
зменшення відповідач не заявляв,
жодних доказів, які б підтвердили його
скрутне матеріальне становище
господарському суду першої інстанції
не надавав.

Беручи до уваги всі наведені обставини
в їх сукупності, судова колегія дійшла
висновку, що під час розгляду справи
господарським судом першої інстанції
фактичні обставини справи встановлені
на основі всебічного, повного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів, висновки суду відповідають
обставинам справи та їм надана
правильна юридична оцінка, прийняте
рішення відповідає нормам чинного
законодавства та підстав для його
скасування не вбачається, а тому
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 23 вересня 2014
року залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 01.12.2014
року.

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Медуниця О.Є.