м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група»
До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоцентр»
Про стягнення 25 217,04 грн.
Суддя Ващенко Т.М.
Представники сторін:
Від позивача: Гоголь О.Я. представник за
довіреністю № 0114-77 від 20.05.14.
Від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» (далі - позивач) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоцентр» (далі -
відповідач) про стягнення 25 217,04 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач
відзначає про виконання своїх
зобов'язань, як страховика за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (поліс № АВ/4955718), яким
застраховано цивільно-правову
відповідальність в частині заподіяння
шкоди майну внаслідок експлуатації
автомобіля Renault, д.р.н. АА5625ЕА, та
звернення до страхувальника, яким є
відповідач, щодо відшкодування
сплачених коштів через порушення вимог
закону в частині неповідомлення
страховика про настання страхового
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.10.14. порушено провадження у
розгляду на 11.11.14.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.11.14., в зв'язку з неявкою в
судове засідання представника
відповідача та невиконання ним вимог
ухвали суду про порушення провадження
в даній справі, на підставі ст. 77 ГПК
відкладено на 25.11.14.
В судовому засіданні 25.11.14. позивачем
підтримано свої позовні вимоги в
Представник відповідача в судове
засідання 25.11.14. повторно не з'явився,
письмового відзиву на позов та
контррозрахунку ціни позову не надав,
заяв чи клопотань не подав і не
надіслав, про поважні причини неявки
суд не повідомив, про дату, час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, враховуючи предмет
спору, а також доказове наповнення
матеріалів справи, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для повторного
відкладення розгляду справи.
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
В судовому засіданні 25.11.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -
23.07.13. по вул. Богатирській, 1-Д в місті
Києві сталась дорожньо-транспортна
пригода за участю транспортного засобу
Renault, д.р.н. АА5625ЕА, що належить
відповідачу, під керуванням водія
Карпенка Володимира Вікторовича, та
транспортного засобу Nissan,д.р.н. АА1597МА
під керуванням Ларіонової М.Г.
Постановою Оболонського районного
суду м. Києва від 22.08.13. в
провадження № 3-4871/13, Карпенка В.В.
визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
Цивільно-правова відповідальність
водія Карпенка В.В. за шкоду, заподіяну
життю, здоров'ю, майну третіх осіб
внаслідок експлуатації ним
транспортного засобу Renault, д.р.н. АА5625ЕА
згідно з полісом № АВ/4955718 застрахована
Відповідно до страхового акту №
ДКЦВ-7660 від 08.02.14., який складений
позивачем, сума страхового
відшкодування, підлягаючого до виплати
за пошкодження автомобіля Nissan, д.р.н.
АА1597МА становить 25 217,04 грн.
Позивач виплатив страхове
відшкодування в сумі 25 217,04 грн.
страхове відшкодування за пошкодження
автомобіля Nissan, д.р.н. АА1597МА, що
підтверджується платіжними
дорученнями № 2871 від 10.02.14.
Однак, відповідач (страхувальник) не
повідомив позивача в установлені
строки про настання страхового
випадку, що надає останньому право
регресної вимоги для стягнення
понесених витрат у зв'язку з виплатою
страхового відшкодування.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідач своїм правом на подачу
письмового відзиву не скористався,
доказів на обґрунтування своєї позиції
у справі не надав.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з п.38.1.1 ст.38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції, чинній на момент
вчинення ДТП) страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, зокрема, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього
Закону.

Тобто зазначена правова норма
передбачає наявність, а не відсутність
у страховика права на пред'явлення
регресного позову до страхувальника
або водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, у
випадку неповідомлення
страхувальником про настання
дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п.33.1.2 ст.33 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний вжити
заходів з метою запобігання чи
зменшення подальшої шкоди.

Підпунктом 33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції, чинній на момент
вчинення ДТП) встановлено обов'язок
водія транспортного засобу, причетного
до такої пригоди, невідкладно, але не
пізніше трьох робочих днів з дня
настання ДТП, письмово надати
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
повідомлення про ДТП встановленого
МТСБУ зразка, а також відомості про
місцезнаходження свого транспортного
засобу та пошкодженого майна,
контактний телефон та свою адресу.

При цьому, виходячи з системного
аналізу змісту вищенаведених норм
законодавства вбачається обов'язок
відповідача (страхувальника)
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику відомості
про ДТП, що відповідачем зроблено не
було.

Вказаної правової позиції
дотримується також Вищий
господарський суд України при
здійсненні касаційного перегляду
судових рішень господарських судів у
справах зі спорів, пов'язаних зі
стягненням страхового відшкодування в
порядку регресу (постанови ВГСУ від
26.12.12. у справі № 5011-22/10427-2012, від 22.04.13. у
справі № 5011-12/15483-2012, від 28.06.13. у справі
№ 910/2041/13).

В даному випадку, положення закону
містять неузгодження по редакції
Закону, яка існувала до прийняття
Закону України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
дорожньо-транспортних пригод та
виплати страхового відшкодування" 17
лютого 2011 року № 3045-VI та в частині п. 33.1
ст. 33 була змінена із викладенням в
іншій редакції, що не свідчить про
відсутність у страховика права на
регресний позов у випадку
неповідомлення страхувальником про
настання страхового випадку.

Отже, зазначена неузгодженість не може
бути підставою для відмови у позові,
так як не заперечує встановлене
статтею 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" право страховика подати
регресний позов у разі недотримання
строків і умов повідомлення
страхувальником про ДТП.

Як встановлено судом, відповідач не
повідомив позивача про страховий
випадок, що стався 23.07.13. Відповідачем
не було надано належних доказів в
підтвердження поважності причин
такого неповідомлення.

Зазначений факт не спростовано
страхувальником, а відтак вимоги
позивача про стягнення з відповідача 25
217,04 грн. суд визнає обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати, пов'язані з розглядом
справи, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 32, 33, 34, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоцентр» (01010, и.
Київ, вул. Січневого Повстання, 3;
ідентифікаційний код 30304460) на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» (03038, м. Київ, вул.
Федорова Івана, б. 32, літ. А;
ідентифікаційний код 30859524) 25 217
(двадцять п'ять тисяч двісті
сімнадцять) грн. 04 коп. - виплаченого
страхового відшкодування, 1 827 (одну
тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 01.12.14.

Суддя

Т.М. Ващенко