РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"09" грудня 2014 р.
Справа №918/1164/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

суддя
Маціщук А.В. ,

суддя
Петухов М.Г.

при секретарі судового засідання Яцюку
В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Либусь О.В. - представника
за довіреністю від 19.06.2014р.

від відповідачів:

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укр ТехноФос-Плюс" -
Томашевської Н.В. - представника за
довіреністю від 08.12.2014р.;

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Трипілля" -
Щербатова А.Л. - представника за
довіреністю від 16.07.2014р. №1/07

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
Трипілля"

на рішення господарського суду
Рівненської області від 09.09.2014р.

у справі №918/1164/14 (суддя Торчинюк В.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укр ТехноФос",
м.Рівне

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укр ТехноФос-Плюс",
Рівненська обл., Рівненський р-н.,
с.Городок

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Трипілля",
Рівненська обл., Радивилівський р-н.,
с.Зарічне

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів: відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Рівненській області

про визнання права власності на майно
та про виключення з опису і зняття
арешту з майна

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 09 вересня 2014
року у справі №918/1164/14 задоволено позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «УкрТехноФос» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «УкрТехноФос-Плюс»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма Трипілля»
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області про визнання права
власності на майно та про виключення з
опису і зняття арешту з майна.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ТзОВ «Агрофірма Трипілля» звернулося
до суду з апеляційною скаргою, в якій
просить оскаржене рішення скасувати та
прийняти нове, яким відмовити у
задоволенні позову.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник
зазначає, зокрема, наступне:

- наданий позивачем договір оренди
рухомого майна 11/01/11 від 11.01.2011р. не
містить усіх істотних умов, зокрема,
вартості майна з урахуванням
індексації, орендної плати з
урахуванням індексації, порядку
використання амортизаційних
відрахувань, відновлення орендованого
майна, а тому є неукладеним і не може
бути належним та допустимим доказом у
розумінні ст.ст.32-34 ГПК України;

- з поданих позивачем накладних
неможливо ідентифікувати товар з-поміж
іншої аналогічної продукції тієї ж
марки та моделі, оскільки у них не
зазначено необхідних серійних номерів
та номерів партій продукції. Окрім
того, з видаткових накладних №РН-0000081
від 10.09.2009р., №0000084 від 15.09.2009р.
вбачається, що позивач отримав товар за
накладними на підставі договору №035/08
від 25.08.2009р., однак останній
відповідного договору на придбання
товару та набуття права власності не
надав;

- бухгалтерська довідка №141 від
07.08.2014р. та інвентарні картки обліку
основних засобів ТзОВ «УкрТехноФос» не
є первинними документами у розумінні
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», а тому не є належними та
допустимими доказами на підтвердження
права власності позивача.

У свою чергу, третя особа не
скористалася правом подачі відзиву на
апеляційну скаргу, що, у відповідності
до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає
перегляду рішення місцевого
господарського суду.

Представник ТзОВ «Агрофірма Трипілля»
у судовому засіданні підтримав доводи
та вимоги апеляційної скарги, просить
рішення господарського суду
Рівненської області від 09.09.2014р. у
справі №918/1164/14 скасувати та прийняти
нове, яким у задоволенні позову
відмовити.

Представники позивача та ТзОВ
«УкрТехноФос-Плюс» у письмових
відзивах №204 від 24.11.2014р., №435 від
25.11.2014р. на апеляційну скаргу та у
судовому засіданні заперечили проти
доводів та вимог апеляційної скарги,
вважаючи рішення господарського суду
Рівненської області від 09.09.2014р. у даній
справі законним та обгрунтованим,
просять залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Рівненській
області у судове засідання не з`явився,
про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи норми ст.101 ГПК України про
межі перегляду справ в апеляційній
інстанції, та той факт, що неявка в
засідання суду представника ДВС,
належним чином та відповідно до
законодавства повідомленого про дату,
час та місце розгляду справи, не
перешкоджає перегляду оскарженого
рішення, колегія суддів розглянула
апеляційну скаргу за відсутності
представника Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Рівненській
області.

Заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
перевіривши повноту з'ясування та
доведеність всіх обставин, що мають
значення для справи, відповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи, правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскарженого рішення, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду
Рівненської області від 12.05.2014р. у
справі №918/237/13 частково задоволено
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Трипілля"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс"
про стягнення 3 555 339 грн. 09 коп. Стягнуто
з відповідача на користь позивача 3 173 681
грн. 52 коп. основного боргу, 153 441 грн. 86
коп. пені, 35 223 грн. 71 коп. 3% річних та 67 246
грн. 94 коп. судового збору.

На виконання вказаного рішення,
місцевим господарським судом видано
наказ №918/237/13 від 14.07.2014р.

При примусовому виконанні зазначеного
вище наказу, 05.08.2014р. головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Рівненській області Синіцькою Н.П.
складено акт опису і арешту майна,
відповідно до якого описано і
накладено арешт на наступне майно:

- касовий апарат Кайрамно N6029905 (п.1 Акту);

- монітор19 SAMSUNG модель 943 (п.2 Акту);
згідно даних бухгалтерського обліку
позивача - монітор19 "Samsung" модель 943;

- ноутбук MSI (П.3 а Акту); згідно даних
бухгалтерського обліку позивача -
ноутбук MSI Megabook VR610X;

- принтер Canon LBP 2900 (п. 4 Акту);

- касовий апарат для рахування грошей
(п.5 Акту); згідно даних бухгалтерського
обліку позивача - лічильник банкнот;

- телефон-факс Panasonic KX-FT 934 (п. 6 Акту);
згідно даних бухгалтерського обліку
позивача - факс Панасонік КХ-FT 934;

- системний блок КМЕ (п.7 Акту) згідно
даних бухгалтерського обліку позивача
- ПК Celeron D 3,06 Ghr;

- сейф чорного кольору (п. 8 Акту); згідно
даних бухгалтерського обліку позивача
- сейф;

- стіл офісний з 8 тумбочками (п. 9 Акту) ,
згідно даних бухгалтерського обліку
позивача - стіл офісний;

- стілець із спинкою чорного кольору (п.
10 Акту);

- шкаф однодверний з поличками боковими
(п. 11 Акту) згідно даних бухгалтерського
обліку позивача - шафа однодверна;

- 3 стільці зеленого кольору (п. 12 Акту);

- тумба одно дверна з зеленою дверкою (п.
13 Акту); згідно даних бухгалтерського
обліку позивача - тумба.

Із вказаного акту вбачається, що при
опису майна були присутні генеральний
директор ТзОВ "Укр ТехноФос-Плюс" Руда
В.М. та генеральний директор ТзОВ "Укр
ТехноФос" Супрунюк Ю.П., які внесли свої
зауваження до акту, зазначивши, що
описане в акті майно ТзОВ "Укр
ТехноФос-Плюс" не належить, а належить
ТзОВ "Укр ТехноФос".

Згідно договору оренди рухомого майна
від 11 січня 2011 року №11/01/11 ТзОВ
"УкрТехноФос" (надалі - орендодавець)
передало ТзОВ "УкрТехноФос-Плюс"
(надалі - орендар) у тимчасове платне
користування належне йому на праві
приватної власності рухоме майно -
обладнання, а саме:

- монітор19 "Samsung" - 1 шт.

- ноутбук MSI Megabook VR610X - 1 шт.

- принтер Canon LBP 2900 - 1 шт.

- лічильник банкнот - 1 шт.

- факс Панасонік КХ-FT 934 - 1 шт.

- ПК Celeron D 3.06 Ghr - 1 шт.

- сейф - 1 шт.

- стіл офісний - 1 шт.

- стілець із спинкою - 4 шт.

- шафа однодверна - 1 шт.

- тумба - 1 шт.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що
орендодавець надає майно у справному
стані за актом приймання - передачі, що
є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п.3.1. договору розмір орендної
плати загалом становить 120,00 (сто
двадцять) гривень в місяць. Орендна
плата нарахована з врахуванням ПДВ.

Даний договір діє з моменту його
підписання та до 31 грудня 2013 року і може
бути продовжений сторонами за взаємною
згодою (пункт 4.1. договору).

Відповідно до п.4.2. договору якщо жодна
з сторін договору в місячний термін до
моменту закінчення терміну дії не
заявить про свій намір його припинити,
договір вважається автоматично
пролонгованим на той же термін і тих же
умовах.

Даний договір підписаний сторонами та
містить відтиски їх печаток.

Факт передачі майна за договором №11/01/11
від 11.01.2011р. підтверджується актом
приймання-передачі від 11 січня 2011 року,
який підписаний сторонами та
скріплений їх печатками.

За вказаних обставин, ТзОВ
«УкрТехноФос», посилаючись, зокрема, на
ст.64 ГК України та ч.1 ст.60 Закону
України «Про виконавче провадження»,
звернулося до місцевого
господарського суду з позовом про
визнання права власності на майно та
виключення його з акту опису та арешту
майна від 05.08.2014р.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду Рівненської
області від 09.09.2014р. у справі №918/1164/14
позов задоволено.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Як зазначалося вище, 11 січня 2011 року
ТзОВ "УкрТехноФос" та ТзОВ
"УкрТехноФос-Плюс" укладено договір
оренди рухомого майна №11/01/11, згідно з
п.1.1. якого орендодавець передав у
тимчасове платне користування
орендарю належне орендодавцю на праві
приватної власності рухоме майно -
обладнання, а саме:

- монітор19 "Samsung" - 1 шт.

- ноутбук MSI Megabook VR610X - 1 шт.

- принтер Canon LBP 2900 - 1 шт.

- лічильник банкнот - 1 шт.

- факс Панасонік КХ-FT 934 - 1 шт.

- ПК Celeron D 3.06 Ghr - 1 шт.

- сейф - 1 шт.

- стіл офісний - 1 шт.

- стілець з спинкою - 4 шт.

- шафа однодверна - 1 шт.

- тумба - 1 шт.

Факт передачі вказаного майна
підтверджується актом приймання -
передачі від 11.01.2011р., який підписаний
сторонами та містить відтиски їх
печаток.

Разом з тим, судом встановлено,
рішенням господарського суду
Рівненської області від 12.05.2014р. у
справі №918/237/13 частково задоволено
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Трипілля"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "УкрТехноФос-Плюс"
про стягнення 3 555 339 грн. 09 коп.

За вказаним судовим рішенням відкрито
виконавче провадження, у якому ТзОВ
«Агрофірма Трипілля» є стягувачем, а
ТзОВ «УкрТехноФос-Плюс» - боржником.

В ході звернення стягнення на майно
боржника головним державним
виконавцем Відділу Державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції 05 серпня
2014 року складено акт опису й арешту
майна останнього, в результаті чого
накладено арешт на передане позивачем
згідно договору оренди від 11.01.2011р.
№11/01/11 ТзОВ "Укр ТехноФос-Плюс" майно.

Судом встановлено, що ТзОВ
«УкрТехноФос» не є стороною
виконавчого провадження, в рамках
якого здійснювався опис і арешт
спірного майна.

Згідно з п.5 ч.3 ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець при здійсненні виконавчого
провадження має право накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку.

Згідно ст.8 Закону України "Про
виконавче провадження", сторонами у
виконавчому провадженні є стягувач та
боржник. Стягувачем є фізична або
юридична особа, на користь чи в
інтересах якої видано виконавчій
документ. Боржником є фізична або
юридична особа визначена виконавчим
документом.

Загальний порядок звернення стягнення
на майно передбачено главою 4 Закону
України "Про виконавче провадження".
Статтею 52 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилучені та примусовій
реалізації.

Частиною 2 ст.57 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження; проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.

З вищевикладеного слідує, що державний
виконавець в силу наданих йому
повноважень вправі арештувати майно
винятково боржника, як зобов'язаної
сторони у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 60 Закону України "Про
виконавче провадження" особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про
звільнення майна з-під арешту.

За правилами, встановленими для
розгляду позовів про виключення майна
з опису, розглядаються вимоги громадян
і організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володіння ним (п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.08.1976 року
№ 6 "Про судову практику в справах про
виключення майна з опису" (із змінами,
внесеними постановою від 25.05.1998 року №
15)).

Згідно зі ст.387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК України).

Отже, виходячи із змісту зазначених
норм власник або особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права на
майно і про звільнення майна з-під
арешту, а умовою задоволення
матеріально - правових вимог позивача
має бути встановлення факту належності
позивачеві права на спірне майно та
безпідставність включення такого
майна до опису боржника та накладення
на нього арешту.

Згідно з актом опису й арешту майна від
05.08.2014р., складеним головним державним
виконавцем ВДВС Рівненського міського
управління юстиції Синіцькою Н.П.
описано й арештовано майно, яке
належать позивачеві на праві власності
на підставі: видаткових накладних
№МЛ-0002164 від 06.10.2008р. (на монітор 19 "Samsung"
модель 943N та ноутбук MSI Megabook VR610X, який в
акті опису та арешту значиться як
ноутбук MSI), №МЛ-0000489 від 28.02.2008р. (на
принтер Canon LBP 2900), №1 від 27.01.2007р. (на
лічильник банкнот «STORM 60UV», який в акті
опису та арешту значиться як касовий
апарат для рахування грошей), №МЛ-0000295
від 07.02.2008р. (на факс Панасонік КХ-FT 934UA-B),
№28 від 21.05.2007р. (на ПК Celeron 3.06/512/80FDD/DVD-RW/ATX,
який в акті опису та арешту значиться
як системний блок КМЕ), .,№К-00000128 від
18.06.2008р. (на сейф SFT-20K, який в акті опису
та арешту значиться як сейф чорного
кольору), №РН-0000081 від 10.09.2009р. (на стіл
керівника 1750х1675х750, який в акті опису та
арешту значиться як офісний стіл з 8
тумбочками; на стільці зі спинкою (4 шт.),
які в акті опису та арешту значаться як
стілець зі спинкою чорного кольору та 3
стільці зеленого кольору; на тумбу
800х350х780, яка в акті опису та арешту
значиться як тумба однодверна з
зеленою дверкою), №РН-0000084 від 15.09.2009р.
(на шафу однодверну одягову 800х580х1885,
яка в акті опису та арешту значиться як
шкаф однодверний з поличками боковими).

Відповідно до бухгалтерських довідок
№141від 07.08.2014р., №14 від 08.12.2014р. ТзОВ
«Укр ТехноФос» спірне майно є
власністю останнього, про що свідчать
підтверджуючі документи (прибуткові
накладні), знаходиться на його балансі
та амортизуються згідно норм
встановлених законодавством протягом
терміну їх корисного використання, а
загальна балансова вартість майна
станом на 11.08.2014р. складає 583 грн. 17 коп.

Таким чином, судом встановлено,
позивачем, на підтвердження права
власності щодо спірного майна, надано
видаткові накладні №1 від 27.01.2007р., №28
від 21.05.2007р., №МЛ-0000295 від 07.02.2008р.,
№МЛ-0000489 від 28.02.2008р.,№К-00000128 від
18.06.2008р., №МЛ-0002164 від 06.10.2008р. №РН-0000081
від 10.09.2009р., №РН-0000084 від 15.09.2009р.,
банківські виписки по рахунку,
інвентарні картки обліку основних
засобів.

При цьому слід зазначити, і позивач і
відповідач (ТзОВ "Укр ТехноФос-Плюс")
підтверджують, що до акту опису й
арешту майна від 05.08.2014р. включено саме
те майно, крім касового апарату, яке
ТзОВ "Укр ТехноФос" було передано
відповідачу в оренду згідно договору
від 11.01.2011р. №11/01/11.

Судом не встановлено інших осіб, які б
заявляли свої права на вказане рухоме
майно.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи
на те, що державним виконавцем ВДВС
Рівненського МУЮ описано й арештовано
майно, яке належить позивачеві на праві
власності, колегія суддів погоджується
з висновком місцевого господарського
суду про наявність правових підстав
для задоволення позовних вимог та,
відповідно, визнання за ТзОВ
«УкрТехноФос» права власності на
спірне майно, виключення його з опису
та звільнення з-під арешту.

Твердження скаржника на рахунок того,
що договір оренди рухомого майна №11/01/11
від 11.01.2011р. є неукладеним, оцінюються
судом критично, оскільки останній
підписаний сторонами та скріплений
відтисками їх печаток, доказів його
розірвання або визнання недійсним у
судовому порядку матеріали справи не
містять.

Згідно зі ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Проте, скаржник не довів тих обставин,
на які він посилався як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, доводи
апеляційної скарги спростовуються
наведеним вище, матеріалами справи та
не ґрунтуються на чинному
законодавстві, відповідно, не є
підставою для скасування оскарженого
рішення.

Відтак, колегія суддів вважає, що
рішення господарського суду
Рівненської області від 09.09.2014р. слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма Трипілля»
- без задоволення.

Керуючись ст. ст. 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Рівненської області від 09.09.2014р. у
справі №918/1164/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
Трипілля", Рівненська обл.,
Радивилівський р-н., с.Зарічне - без
задоволення.

2. Справу №918/1164/14 повернути до
господарського суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

Суддя
Маціщук А.В.

Суддя
Петухов М.Г.