ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

24 листопада 2014 року Справа №
5011-13/4273-2012-38/547-2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіГрека
Б.М.,суддів:Вовка І.В., Самусенко С.С.,
Селіваненка В.П., Стратієнко
Л.В.,розглянувши заявуТовариства з
обмеженою відповідальністю "Агрофірма
Поділля"про перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 05.08.2014у
справі№ 5011-13/4273-2012-38/547-2012за
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
Поділля"до1. Держави Україна в особі
Баришівської міжрайонної прокуратури
Київської області; 2. Державної
казначейської служби України,третя
особаТовариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
"Здоров'я"провідшкодування шкоди в
розмірі 39 226 707,00 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Поділля"
та Товариство з обмеженою
відповідальністю "БАТіяр" звернулися
до господарського суду Київської
області з позовом до відповідачів про
відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями прокуратури.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 28.03.2012 позовну заяву
надіслано за територіальною
підсудністю до господарського суду
міста Києва.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 12.06.2012 у справі № 5011-13/4273-2012,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 20.09.2012, у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 27.11.2012 постанову Київського
апеляційного господарського суду від
20.09.2012 та рішення господарського суду
міста Києва від 12.06.2012 скасовано, а
справу передано на новий розгляд до
господарського суду міста Києва.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "БАТіяр" відмовилось
від позову в частині стягнення на його
користь 1 425 534 грн. моральної шкоди та 1
000 000 грн. з Державного бюджету України
через Державне казначейство України,
провадження в справі в цій частині
припинено ухвалою місцевого суду від
25.12.2012.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 у справі №
5011-13/4273-2012-38/547-2012, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 17.06.2014, у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 05.08.2014 у даній справі
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 17.06.2014 залишено
без змін.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Поділля"
звернулося із заявою про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
05.08.2014 у справі № 5011-13/4273-2012-38/547-2012, в
якій просить зазначену постанову
скасувати та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Заяву з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 09.11.2006
у справі № 3/358/05, від 27.11.2012 у справі №
5011-13/4273-2012, ухвалу Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 17.02.2010 та на ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23.10.2013 у справі № 6-22971св13, від
29.01.2014 у справі № 6-50306св13 мотивовано
неоднаковим застосуванням судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, внаслідок
чого ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, Вищий
господарський суд України вважає за
необхідне відмовити в допуску справи
до провадження Верховного Суду України
з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 11116 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) заява про перегляд судових
рішень господарських судів може бути
подана на підставі неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 частини першої статті
11116 ГПК України) матиме місце в разі,
коли суд (суди) касаційної інстанції у
розгляді двох чи більше справ за
подібних предмета і підстав позову,
змісту позовних вимог та встановлених
судом фактичних обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 05.08.2014 у справі №
5011-13/4273-2012-38/547-2012, про перегляд якої
просить заявник, суд касаційної
інстанції погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
правових підстав для задоволення
позовних вимог про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
виходячи із встановлених судами
обставин справи про те, що позивачем не
доведено належними та допустимими
доказами, що з вини прокуратури ним
була понесена шкода, а також не подано
доказів понесення ним моральної шкоди,
оскільки: з 29.09.2010 по 06.10.2010 майно
позивача, в тому числі урожай зернових,
під арештом не знаходились і позивач
мав право використовувати його за
власною волею; позивачем не доведено
суду, що на час накладення арешту -
06.10.2010 вказані позивачем поля дійсно
були засіяні незібраними рослинами
пшениці ярої, ячменя, кукурудзи,
соняшника та сої в зазначених
позивачем площах; не надано суду
доказів знищення майна та документів,
які підтверджують звернення про
повернення майна від зберігача; не
подано суду доказів на підтвердження
відомостей, вказаних у скаргах та
заявах позивача на перешкоджання
першого відповідача збору урожаю з
зазначених позивачем полів.

Водночас у постанові від 09.11.2006 у справі
№ 3/358/05 суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо задоволення
позову в частині стягнення збитків, з
огляду на встановлений судами факт
завдання позивачу збитків, пов'язаних з
неправомірними діями працівників
відповідача. При цьому, судом
касаційної інстанції скасовано
рішення судів попередніх інстанцій в
частині стягнення моральної шкоди та в
позові в цій частині відмовлено, з
огляду на те, що висновки судів про
відшкодування позивачу моральної
шкоди не ґрунтуються на належних
доказах в цій частині та не
відповідають Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду".

В ухвалі Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від
17.02.2010 суд касаційної інстанції
погодився з висновками суду
апеляційної інстанції щодо
задоволення позову про повернення
коштів та особистих речей, які були
вилучені під час особистого обшуку при
затриманні та відшкодування
матеріальної й моральної шкоди, з
огляду на доведення належними та
допустимими доказами позовних вимог.

В ухвалах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23.10.2013 у справі
№ 6-22971св13 та від 29.01.2014 у справі №
6-50306св13 суд касаційної інстанції
погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо задоволення
позовів про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
виходячи із встановлених судами
обставин справи про те, що:

- незаконними діями відповідачів
позивачу завдано шкоди, спричиненої
незаконним вилученням майна, яке не
повернуто й не відшкодовано грошима
(справа № 6-22971св13);

- позивачем доведено, що внаслідок
незаконного перебування під слідством,
застосування щодо нього
оперативно-розшукових заходів та
запобіжних заходів у вигляді тримання
під вартою та підписки про невиїзд, він
має право на відшкодування майнової та
моральної шкоди у порядку,
передбаченому Законом України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду".

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин, залежно від яких суди
касаційної інстанції дійшли
відповідних правових висновків.

Постановою Вищого господарського суду
України від 27.11.2012 у справі № 5011-13/4273-2012,
на яку посилається заявник, рішення
судів попередніх інстанцій скасовано,
а справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції. Однак, прийняття
касаційною інстанцією постанови про
скасування рішень судів нижчих
інстанцій з передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі, а тому на
відповідну постанову не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК
України. Крім того, постанова суду
касаційної інстанції від 27.11.2012 у
справі № 5011-13/4273-2012 не може бути доказом
неоднакового застосування Вищим
господарським судом України норм
матеріального права в подібних
правовідносинах, оскільки прийнята в
тій же справі, в якій заявлено про
перегляд постанови.

За таких обставин відсутні підстави
для допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма Поділля" у
допуску справи № 5011-13/4273-2012-38/547-2012 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддя Б. Грек Судді І. Вовк
С. Самусенко В. Селіваненко Л.
Стратієнко