КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р. Справа№ 911/2212/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Ільєнок Т.В.

при секретарі судового засідання -
Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Яковенко К.В. - за
довіреністю

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рокитнянський
гранкар'єр" на рішення господарського
суду Київської області від 04.08.2014 (дата
підписання 20.08.2014)

по справі №911/2212/14 (суддя Щоткін О.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Домобудівний комбінат №3"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рокитнянський
гранкар'єр"

про стягнення 100 495,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 04.08.2014 у справі
№911/2212/14 позов задоволено частково;
стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рокитнянський
гранкар'єр" на користь Публічного
акціонерного товариства "Домобудівна
компанія №3" - 65 100, 00 грн.
заборгованості, 4 401,83 грн. пені, 1118,29 грн.
3% річних та 1412, 40 грн. судового збору; в
іншій частині позову - відмовлено;
стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Домобудівна компанія №3" в
доход Державного бюджету України 1218,00
грн. судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
місцевого господарського суду,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Київської області від 04.08.2014р. по справі
№911/2212/14 повністю та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято судом
першої інстанції при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.09.2014 у справі
№911/2212/14 у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді:
Власов Ю.Л., Ільєнок Т.В. апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рокитнянський
гранкар'єр" на рішення господарського
суду Київської області від 04.08.2014 по
справі №911/2212/14 прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 07.10.2014.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 07.10.2014, у
зв'язку з перебуванням судді Ільєнок
Т.В. у відпустці для розгляду справи
сформовано колегію у складі:
головуючий суддя - Корсакова Г.В. судді:
Власов Ю.Л., Хрипун О.О.

07.10.2014 через відділ документального
забезпечення суду позивач надав
додаткові письмові пояснення.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.10.2014 у справі
№911/2212/14 розгляд справи відкладено на
21.10.2014.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 15.10.2014, у
зв'язку з перебуванням судді Хрипуна
О.О. у нараді за участю голів
апеляційних та місцевих господарських
судів України, яка відбудеться 21 жовтня
2014 року для розгляду справи сформовано
колегію у складі: головуючий суддя -
Корсакова Г.В. судді: Власов Ю.Л., Станік
С.Р.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 21.10.2014, у
зв'язку з перебуванням судді Станіка
С.Р. на лікарняному для розгляду справи
сформовано колегію у складі:
головуючий суддя - Корсакова Г.В. судді:
Власов Ю.Л., Ільєнок Т.В.

21.10.2014 через відділ документального
забезпечення суду позивач надав відзив
на апеляційну скаргу, в якому просить
оскаржуване рішення залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення.
Крім того, зазначив, що при поданні
позовної заяви була допущена описка у
назві товариства: замість Публічне
акціонерне товариство «Домобудівний
комбінат № 3» було помилково вказано
Публічне акціонерне товариство
«Домобудівна компанія №3», в зв'язку з
чим просить вважати вірним назву
позивача Публічне акціонерне
товариство «Домобудівний комбінат №
3».

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.10.2014 у справі
№911/2212/14 розгляд справи відкладено на
11.11.2014.

07.11.2014 через відділ документального
забезпечення суду позивачем надані
додаткові письмові пояснення по справі
з додатками.

В судове засідання 11.11.2014р. представник
позивача з'явився. Представник
відповідача не з'явився, про час та
місце судового розгляду повідомлений
належним чином.

Судова колегія вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу по суті
за відсутності представника
відповідача, явка якого в судове
засідання обов'язковою не визнавалась.

В судовому засіданні представник
позивача заперечив проти апеляційної
скарги, просив рішення господарського
суду Київської області від 04.08.2014р.
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
позивача, проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
20.08.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Рокитнянський
гранкар'єр» (продавець) та Публічним
акціонерним товариством «Домобудівний
комбінат №3» (покупець) укладено
Договір поставки товару № 20/08/13 (далі -
Договір), відповідно до п. 1.1 якого
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупця товар, а Покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах даного
Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору найменування
товару: щебінь щільний природний для
будівельних матеріалів, виробів,
конструкцій та робіт.

Відповідно до п. 2.2. Договору кількісні
характеристики, а також асортимент
товару в кожній окремій партії
визначаються заявками Покупця і
закріплюються у відповідних накладних,
які підписуються Сторонами на кожну
партію товару.

Згідно з п.3.1. Договору ціна за даним
Договором узгоджується сторонами в
Специфікації ( за формою, встановленою
в Додатку № 1 до даного Договору).

В Специфікації № 1 до Договору
сторонами визначено найменування
товару - щебінь щільний природний для
будівельних матеріалів, виробів,
конструкцій та робіт, фракція 5*20 мм,
кількістю 5000 тон, по ціні 105,00 грн.,
вартістю 525 000,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставка
товару здійснюється залізничним
транспортом згідно з письмовою заявкою
покупця.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що
продавець зобов'язується здійснити
поставку товару протягом 15 робочих
днів з моменту отримання попередньої
оплати від Покупця на умовах,
зазначених в п. 6.1. цього Договору.

Згідно з п. 6.1. Договору, розрахунки між
сторонами здійснюються Покупцем у
безготівковому порядку в українській
національній валюті - гривнях - шляхом
перерахування Покупцем 100% попередньої
оплати вартості партії товару, якщо
необхідно вартість залізничного
тарифу.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що він
набирає чинності з моменту підписання
його сторонами і діє до 31.12.2013, а в
частині розрахунків - до остаточного
виконання сторонами зобов'язань за
Договором.

Згідно з п. 8.2. Договору даний договір
продовжується на наступні 12
(дванадцять) календарних місяців, якщо
жодна із сторін письмово не повідомить
іншу сторону про закінчення терміну
дії даного договору протягом 30
(тридцяти) календарних днів до
закінчення його терміну дії.

Як стверджує позивач на виконання умов
Договору ним було перераховано на
рахунок відповідача кошти за щебінь
гранітний в сумі 310 590,00 грн., однак
відповідач поставив позивачу товар на
загальну суму 219 135,00 грн. Оскільки
відповідач недопоставив товар на
загальну суму 91455,00 грн. та вимогу про
повернення грошових коштів
(попередньої оплати) за такий товар не
виконав, позивач звернувся до суду з
даним позовом про розірвання Договору
шляхом його припинення, стягнення з
відповідача заборгованості в розмірі
91 455 грн., а також 7469,24 грн. пені за період
з 01.11.2013 по 28.05.2014, нарахованої на
підставі п. 9.2. Договору , та 1 571 грн. 3%
річних за період з 01.11.2013 по 28.05.2014 на
підставі ст. 625 ЦК України.

Розглядаючи даний спір суд першої
інстанції встановив, що відповідач
недопоставив позивачу товар на
загальну суму 65 100,00 грн., оскільки
платіжне доручення № 7285991 від 01.11.2013р.
на суму 26 355,00 грн. не може вважатись
належним та допустимим доказом оплати
товару за Договором № 20/08/13 від 20.08.2013,
та, враховуючи те, що вимогу позивача
про повернення суми попередньої оплати
відповідач не виконав, місцевий
господарський суд дійшов висновку про
стягнення з відповідача 65 100,00 грн.
заборгованості, 4401,83 грн. пені та 1118,29
грн. 3% річних ( за здійсненим судом
перерахунком). В частині вимоги про
розірвання договору шляхом його
припинення в задоволенні позову
відмовлено з підстав відсутності умов,
передбачених ст. 651 ЦК України, які
могли б бути підставою для розірвання
Договору.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду не в
повній мірі погоджується з такими
висновками місцевого господарського
суду та виходить з наступного.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до п. 6.1. Договору,
розрахунки між сторонами здійснюються
Покупцем у безготівковому порядку в
українській національній валюті -
гривнях - шляхом перерахування
Покупцем 100% попередньої оплати
вартості партії товару, якщо необхідно
вартість залізничного тарифу.

Згідно п. 4.3. Договору продавець
зобов'язується здійснити поставку
товару протягом 15 робочих днів з
моменту отримання попередньої оплати
від Покупця на умовах, зазначених в п.
6.1. цього Договору.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Статтями 526, 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи
позивач свої зобов'язання за Договором
виконував належним чином та
перерахував відповідачу грошові кошти
(передплату за товар) на загальну суму
284 235,00 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями №10996 від 04.09.2013
року на суму 29 400,00 грн., №10995 від 04.09.2013
року на суму 51 135,00 грн., №10997 від 04.09.2013
року на суму 22 050,00 грн., №10998 від 04.09.2013
року на суму 36 645,00 грн., №7285896 від 03.10.2013
року на суму 50 925,00 грн., №7285897 від 03.10.2013
року на суму 21 630,00 грн., №1 від 16.10.2013
року на суму 72 450,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку, що платіжне
доручення № 7285991 від 01.11.2013р. на суму 26
355,00 грн. не може вважатись належним та
допустимим доказом оплати товару за
Договором № 20/08/13 від 20.08.2013, оскільки в
графі «призначення платежу»
останнього зазначено: «оплата за
спецодяг згідно рахунку № 2359».

Відповідач, в свою чергу, на виконання
умов Договору поставив позивачу товар,
обумовлений Договором, на загальну
суму 219 135,00 грн., що підтверджується
видатковим накладними від 22.08.2013 №
РН-0000239, від 22.08.2013 № РН -0000251, від 22.08.2013 №
РН -0000252, від 22.08.2013 № РН -0000253, від 02.09.2013
№ РН -0000275, від 16.09.2013 № РН -3480000, від
16.09.2013 № РН -000349.

Таким чином, відповідачем
недопоставлений товар на загальну суму
65 100,00 грн. (284 235,00 грн. - 219 135,00 грн.)

30.05.2014 позивач надіслав відповідачу
вимогу від 29.05.2014 № 01-146 про повернення
суми попередньої оплати за
недопоставлений товар, що
підтверджується описом вкладення у
цінний лист та фіскальним чеком від
30.05.2014.

Однак, відповідач на вимогу позивача
не відреагував, кошти попередньої
оплати не повернув.

Відповідач в апеляційній скарзі
посилається на те, що відповідно до п. 6.6
Договору у випадку проведення покупцем
оплати, яка перевищує погоджений між
сторонами об'єм партії товару, сплачені
надлишкові кошти зараховується як
передоплата майбутніх поставок, в
рамках цього договору, при цьому з
продавця не стягується будь-які
проценти за користування грошовими
коштами, які отримані в якості
передоплати, а тому, за доводами
скаржника, перераховані позивачем
кошти є передплатою на майбутні
періоди.

Однак, колегія суддів вказані доводи
скаржника до уваги не приймає, оскільки
в матеріалах справи відсутні та
відповідачем не надано доказів того, що
позивачем була здійснена попередня
оплата товару в розмірі, що перевищує
погоджений між сторонами об'єм партії
товару.

Судовою колегією встановлено, що
відповідачем були виставлені позивачу
для оплати товару рахунки-фактури на
загальну кількість товару 2 958 тон
загальною вартістю 310 590,00грн.: № СФ-0000033
від 28.08.2013 на суму 29 400,00 грн.; № СФ-0000031
від 28.08.2013 на суму 51 135,00 грн.; № СФ-0000028
від 27.08.2013 на суму 22 050,00 грн.; № СФ-0000032
від 28.08.2013 на суму 36 645,00 грн.; № СФ-0000052
від 17.09.2013 на суму 50 925,00 грн.; № СФ-0000053
від 17.09.2013 на суму 21 630,00 грн.; № СФ-0000091
від 15.10.2013 на суму 72 450,00 грн.; № СФ-0000100
від 31.10.2013 на суму 26 355,00 грн.

Позивач здійснив попередню оплату
товару відповідно до виставлених
відповідачем рахунків-фактур на суму 284
235,00 грн., тобто в межах об'ємів,
виставлених для оплати відповідачем.
Однак, згідно вищевказаних видаткових
накладних, відповідач поставив товар в
кількості 2087,00 тон на загальну суму 219
135,00 грн.

Доводи скаржника про нездійснення
поставки, внаслідок ненадання
позивачем заявок на поставку щебня,
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки відповідно до п.4.1. Договору
квартальні, місячні , поточні заявки на
відвантаження продукції залізничним
транспортом подаються покупцем у
письмовій формі за допомогою факсу,
електронної пошти не пізніше 12 числа
місяця, передування місяцю постачання.
З матеріалів справи вбачається, що
позивачем надавались відповідачу
заявки на поставку щебня. Доказів, які б
спростовували отримання відповідачем
таких заявок, останнім суду не надано.

З огляду на зазначене, оскільки
відповідач своїх зобов'язань з
поставки оплаченого позивачем товару
на суму 65 100,00 грн. не виконав та
повернення попередньої оплати на
вимогу позивача не здійснив, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
стягнення з відповідача 65 100,00 грн.
заборгованості.

Позивач, також, просив стягнути з
відповідача 7 469,24 грн. пені за період з
01.11.2013 по 28.05.2014, нарахованої на підставі
п. 9.2. Договору та 1 571,00 грн. 3% річних за
період з 01.11.2013 по 28.05.2014 на підставі ст.
625 ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема - сплата
неустойки.

Відповідно до п. 9.2. Договору, за
прострочення поставки партії товару
Покупець має право нарахувати Продавцю
неустойку у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, діючої в період
заборгованості, від загальної вартості
партії товару, поставка якого
прострочена, за кожен день
прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, яке боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними
санкціями визначаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Умовами Договору, зокрема, п.9.2., на
підставі якого позивач нарахував
відповідачу неустойку, передбачена
відповідальність відповідача за
поставку товару з простроченням
строків, передбачених у Договорі.

Оскільки, обов'язок постачальника
поставити товар за договором поставки
не є грошовим зобов'язанням, суд першої
інстанції помилково застосував до
спірних правовідносин Закон України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань», який
передбачає застосування
відповідальності за невиконання
грошових зобов'язань.

Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000091
від 15.10.2013, оплаченого позивачем
платіжним дорученням №1 від 16.10.2013 на
суму 72 450,00 грн., поставка товару, згідно
з умовами п. 4.3. Договору, мала бути
здійснена по 06.11.2013 включно. Однак,
поставка товару на суму 65100 грн. у
встановлений договором строк,
відповідачем здійснена не була.

З огляду на зазначене, оскільки факт
прострочення поставки товару
підтверджується матеріалами справи, за
здійсненим судовою колегією
розрахунком, розмір неустойки, що
підлягає стягненню з відповідача
складає 4 466,04 грн. за період з 07.11.2013 по
07.05.2014. В решті заявленої до стягнення
неустойки позов залишається без
задоволення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь період прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Задовольняючи позов в частині
стягнення з відповідача 3% річних в
розмірі 1118,29 грн., суд першої інстанції
не звернув уваги, що статтею 625 ЦК
України передбачено можливість
стягнення 3% річних за прострочення
саме грошового зобов'язання.

Стягнення з постачальника суми
попередньої оплати, перерахованої за
договором поставки, не вважається
грошовим зобов'язанням у розумінні ст.
625 ЦК України.

За такі дії відповідач несе
відповідальність, передбачену
частиною 3 ст. 693 ЦК України, коли на суму
попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до статті 536 ЦК
України від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
15.10.2013 у справі № 5011-42/13539-2012.

Отже, суд першої інстанції дійшов
неправильного висновку щодо
застосування до спірних правовідносин
ст. 625 ЦК України.

З огляду на зазначене, вимога позивача
про стягнення з відповідача 3% річних
задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач просив суд розірвати
Договір №20/08/13 від 20.08.2013 шляхом його
припинення.

Статтею 651 Цивільного кодексу України
унормовано, що розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору. Таким чином, істотним слід
визнавати таке порушення, що тягне за
собою для іншої сторони неможливість
досягнення мети договору, у зв'язку з
цим, термін "шкода" слід тлумачити з
урахуванням частини 2 статті 22
Цивільного кодексу України, згідно з
якою, поняття "шкода" охоплює як реальні
збитки, так і упущену вигоду. Крім
можливих високих додаткових витрат,
неотримання доходів, шкода також
виключає інші наслідки, які мають
істотний негативний вплив на інтереси
іншої сторони. Отже, сторона, яка
ставить питання про розірвання
договору, має довести наявність
істотного порушення договору та
наявність шкоди, завданих цим
порушенням другою стороною, тобто
сторона має довести наявність цих двох
умов у їх сукупності.

Оскільки позивачем не доведено, що
внаслідок несвоєчасної поставки
товару йому спричинена шкода, а інші
істотні порушення відповідачем
зобов'язань за договором не наведені,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про відмову в задоволенні позову в
частині розірвання договору №20/08/13 від
20.08.2013.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рокитнянський
гранкар'єр" на рішення господарського
суду Київської області від 04.08.2014
підлягає задоволенню частково, а
рішення господарського суду Київської
області від 04.08.2014 підлягає зміні.

Відповідно до п.1, п. 2 ч.2 ст.4 Закону
України "Про судовий збір", за подання
до господарського суду позовної заяви
майнового характеру судовий збір
сплачується у розмірі 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат; за подання до
господарського суду позовної заяви
немайнового характеру судовий збір
сплачується у розмірі 1 мінімальної
заробітної плати.

Згідно з п. 2.10 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України", у
випадках об'єднання в одній заяві вимог
як майнового, так і немайнового
характеру судовий збір згідно з
пунктом 3 статті 6 Закону підлягає
сплаті як за ставками, встановленими
для позовів майнового характеру, так і
за ставками, встановленими для
розгляду позовних заяв зі спорів
немайнового характеру.

Позивачем було заявлено до відповідача
дві позовні вимоги: про стягнення 100 495,24
грн. заборгованості та про розірвання
договору № 20/08/13 від 20.08.2013р. Отже,
предметом розгляду даної справи є
вимога майнового та немайнового
характеру.

Проте, при зверненні з даним позовом
позивачем згідно платіжного доручення
№ 7285096 від 02.06.2014р. було сплачено
судовий збір лише за вимогу майнового
характеру у розмірі 2009,90 грн.

З огляду на зазначене, суд першої
інстанції правомірно стягнув з
позивача в дохід державного бюджету
України 1218,00 грн. судового збору
несплаченого при зверненні з позовом
за заявлену вимогу немайнового
характеру.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рокитнянський гранкар'єр" на рішення
господарського суду Київської області
від 04.08.2014 у справі №911/2212/14
задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
Київської області від 04.08.2014 у справі
№911/2212/14 змінити.

3. Резолютивну частину рішення викласти
в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рокитнянський
гранкар'єр" (09631, Київська обл.,
Рокитнянський район, с. Острів, вул.
Садова, 2/1, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Домобудівний комбінат №3" (03061, м. Київ,
просп. Відрадний, 103; ) 65
100,00 (шістдесят п'ять тисяч сто) грн. -
заборгованості, 4 466 (чотири тисячі
чотириста шістдесят шість) грн. 04 коп. -
пені та 1391 (одну тисячу триста
дев'яносто одну) грн. 32 коп. судового
збору за розгляд справи в суді першої
інстанції.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Домобудівний комбінат №3"
(03061, м. Київ, просп. Відрадний, 103; ) в доход Державного бюджету
України 1218,00 (одну тисячу двісті
вісімнадцять) грн. - судового збору».

4. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Домобудівний комбінат №3"
(03061, м. Київ, просп. Відрадний, 103; ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Рокитнянський гранкар'єр" (09631,
Київська обл., Рокитнянський район, с.
Острів, вул. Садова, 2/1, )
13 (тринадцять) грн. 63 коп. - судового
збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити
господарському суду Київської області.

6. Матеріали справи №911/2212/14 повернути
до господарського суду Київської
області.

Головуючий суддя
Г.В. Корсакова

Судді
Ю.Л. Власов

Т.В. Ільєнок