м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Техноторг-Лізинг"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хаски-Інвест"
про стягнення 131 190,10 грн.
Суддя Цюкало Ю.В.
Від позивача Заворотній А.В.
за довіреністю від 04.01.2014
Від відповідача Жук Л.В. за
довіреністю від 30.10.2014
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 03.12.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.10.2014 до канцелярії Господарського
суду м. Києва надійшла позовна заява №
203 від 10.09.2014 Товариства з обмеженою
відповідальністю "Техноторг-Лізинг"
(надалі - позивач) Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Хаски-Інвест" (надалі - відповідач) про
стягнення 131 190,10 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.10.2014 прийнято позовну заяву
до розгляду та порушено провадження по
справі № 910/21400/14, розгляд справи
призначено на 20.10.2014.

В судове засідання, призначене на
20.10.2014, з'явився представник позивача та
надав документи на виконання вимог
ухвали суду про порушення провадження
у справі.

В судове засідання, призначене на
20.10.2014, представник відповідача, не
з'явився, однак через канцелярію суду
подав клопотання про відкладення
розгляду справи.

Розгляд справи відкладався на 05.11.2014,
19.11.2014 та 03.12.2014.

В судове засідання 03.12.2014 з'явились
представники сторін та надали
пояснення по справі.

В судовому засіданні 03.12.2014 суд
розглянув клопотання відповідача про
призначення судової експертизи та
відмовив в його задоволенні.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувався з
урахуванням положень ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2013 між Позивачем та Відповідачем
було укладено договір фінансового
лізингу №819 (надалі за текстом -
«Договір») відповідно до умов якого
Позивач зобов'язався набути у
власність та передати у користування
Відповідачу комбайн зернозбиральний
КЗС-1218 у комплекті із зерновою
жниваркою та транспортним візком, 2 од.,
загальною вартістю 2 540 000,00 грн., а
Відповідач, в свою чергу, зобов'язався
прийняти предмет лізингу, сплатити
авансовий платіж та наступні за ним
лізингові платежі, у розмірі та строки,
визначенні сторонами в додатку №1 до
Договору .

За своєю правовою природою вказаний
договір є договором лізингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 Цивільний
кодекс України за договором лізингу
одна сторона (лізингодавець) передає
або зобов'язується передати другій
стороні (лізингоодержувачеві) у
користування майно, що належить
лізингодавцю на праві власності і було
набуте ним без попередньої
домовленості із лізингоодержувачем
(прямий лізинг), або майно, спеціально
придбане лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Судом встановлено, що позивач виконав
всі свої зобов'язання за Договором, що
підтверджується актом
прийому-передачі у фінансовий лізинг
N2819-1 та №819-2 від 12.07.201. Відповідно до
акту прийому-передачі у фінансовий
лізинг Відповідач не мав жодних
претензій до Позивача щодо якості,
кількості або комплектності предмету
лізингу.

Однак Відповідач неналежним чином
виконував свої зобов'язання по сплаті
лізингових платежів, в зв'язку з чим
останні були перераховані на підставі
та в порядку передбаченому п.п. 2.2.,2.4.
Договору. При перерахуванні сплачені
Відповідачем суми, на підставі п.2.9.
Договору, були направленні в першу
чергу на погашення заборгованості по
лізинговій ставці (ставка
лізингодавця), як складової частини
лізингових платежів.

12.03.2014 року, в зв'язку із неналежним
виконанням Відповідачем своїх
зобов'язань, сторони уклали додаткову
угоду №1В (надалі за текстом -
«Додаткова угода»), якою розірвали
Договір за взаємною згодою.

Пунктом 2 Додаткової угоди сторони
передбачили, що Відповідач протягом 1
календарного дня з моменту підписання
угоди зобов'язується повернути
Позивачу техніку, що є предметом
лизингу.

Відповідно до п.3 Додаткової угоди
лізингові платежі, які були сплачені
Відповідачем до моменту укладання
Додаткової угоди, залишаються у
власності Позивача.

Відповідач 12.03.2014 повернув Позивачу
предмет лізингу, що підтверджується
актом приймання-передачі N9819-В-1 та
№819-В-2.

Згідно п. 2.10. Договору сторони погодили,
що у разі дострокового припинення дії
Договору: лізингові платежі мають бути
сплачені Відповідачем за весь час
користування предметом лізингу;
грошові кошти, сплачені
Лізингоодержувачем Лізингодавцю за
цим Договором за весь час користування
Предметом лізингу Лізингоодержувачу
не повертаються та залишаються у
власності Лізингодавця.

За твердженням Позивача, враховуючи
перерахунок лізингових платежів та
дату повернення предмету лізингу
загальна заборгованість Відповідача
перед Позивачем по лізинговим платежам
станом на 10.09.2014 складає 1 121 524,26 грн.,
проте беручи до уваги повернення
предмету лізингу, Позивач просить
стягнути з Відповідача лише
прострочену заборгованість по сплаті
ставки лізингодавця, як складової
частини лізингового платежу, яка
згідно Додатку №1 «Розрахунок основної
заборгованості» складає 85 515,92 грн.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання -відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідач посилається на положення
ст.. 653 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої у разі розірвання
договору зобов'язання сторін
припиняються, що на думку Відповідача
звільняє його від обов'язку сплачувати
лізингові платежі за період
користування предметом лізингу до
розірвання Договору.

Проте, згідно ч. 3 ст. 653 ЦК України, на
яку посилається Відповідач, у разі
зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зімни.

Керуючись даною нормою права сторони в
Договорі, п.2.10., встановили, що у разі
дострокового припинення дії цього
договору лізингові платежі
(компенсація вартості активу та ставка
лізингодавця) мають бути оплачені
лізингоодержувачем у повному обсязі за
весь час користування предметом
лізингу.

Пунктом 2.11. Договору визначено, що факт
повернення лізингоодержувачем
лізингодавцю предмету лізингу жодним
чином не змінює складу лізингових
платежів (компенсація вартості активу
та ставка лізингодавця) та розміру
лізингових платежів у тому числі в
частині існуючої заборгованості), що
належить до сплати з боку
лізингоодержувача на користь
лізингодавця за весь час користування
лізингоодержувачем предметом лізингу
до моменту його повернення
лізингодавцю.

Таким чином, факт наявності боргу у
відповідача перед позивачем за
договором в сумі 85 515,92 грн. належним
чином доведений, документально
підтверджений і відповідачем не
спростований, строк оплати послуг, у
відповідності є таким, що настав, а тому
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу у розмірі 85 515,92 грн. є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено вимоги про
стягнення з відповідача 9 120,04 грн. пені
в розмірі подвійної ставки НБУ
належної до сплати суми за кожен день
прострочення, відповідно до п. 10.4
Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Згідно п.10.5 Договору за порушення
Відповідачем строків виконання своїх
грошових зобов'язань більш ніж на 7
календарних дні, Відповідач сплачує
Позивачу штраф в розмірі 15% від
вартості предмету лізингу згідно п.1.2.
Договору.

Сума штрафу, визначеного п. 10.5 Договору,
складає: 2 540 000,00 грн. (вартість предмету
лізингу)*15%=381 000,00 грн. Проте, враховуючи
суму основної заборгованості
Відповідача перед Позивачем, Позивач
просить стягнути з Відповідача штраф
згідно п.10.5. Договору в сумі 25 400,00 грн.,
тобто лише 1% від вартості предмету
лізингу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України встановлено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Заборгованість Відповідача перед
Позивачем по трьом відсоткам річних
згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу
України станом на 10.09.2014 року складає 1
202,25 грн.

Заборгованість Відповідача перед
Позивачем внаслідок інфляційних втрат
згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу
України станом на 31.08.2014 складає 9 951,89
грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хаски-Інвест" (04205, м.
Київ, вулиця Маршала Тимошенка, будинок
29, квартира 62; ідентифікаційний код:
34343330) з будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Техноторг-Лізинг" (54025, Миколаївська
обл., місто Миколаїв, проспект Героїв
Сталінграду, будинок 113/1;
ідентифікаційний код 34234628) 85 515
(вісімдесят п'ять тисяч п'ятсот
п'ятнадцять) грн. 92 коп. - основного
боргу, 9 120 (дев'ять тисяч сто двадцять)
грн. 04 коп. - пені, 25 400 (двадцять п'ять
тисяч чотириста) грн. 00 коп. - штраф, 1 202
(одна тисяча двісті два) грн. 25 коп. - три
відсотки річних, 9 951 (дев'ять тисяч
дев'ятсот п'ятдесят одна) грн. 89 коп. -
інфляційні втрати та 2 623 (дві тисячі
шістсот двадцять три) грн. 80 коп. - суму
судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 08.12.2014

Суддя
М.О. Лиськов