КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2014 р. Справа№ 910/17357/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Новікова М.М.

Мартюк А.І.

секретар:
Фільманович М.Є.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_2;

відповідача: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського
суду міста Києва

від 09.09.2014р.

у справі №910/17357/14 (суддя
Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Об'єднана

Факторингова Група"

до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3

про стягнення 277 268,75
грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Об'єднана
Факторингова Група" (далі - позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом про стягнення з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі
- відповідач) заборгованості за
договором поставки №487 від 01.04.2013р. у
загальній сумі 277 268,75 грн. (з них: 205 665,18
грн. - основний борг, 8 329,77 грн. - пеня, 41
133,03 грн. - 20% штрафу, 20 430,62 грн. -
інфляційні втрати, 1 710,15 грн. - 3% річних),
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
заборгованість виникла внаслідок
неналежного виконання відповідачем
своїх грошових зобов'язань за
вищевказаним договором.

Відповідач письмових пояснень по суті
спору не надав, але в усних поясненнях,
наданих місцевому господарському суду
проти позову заперечував, просив суд в
задоволенні позовних вимог відмовити.
Окрім того, відповідач зазначав про те,
що згідно з протоколом розбіжностей
від 01.04.2013р., сторони договору поставки
№487 від 01.04.2013р. (Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кримська водочна
компанія" та відповідач) дійшли згоди,
зокрема, про виключення з тексту
договору другого речення п.4.1, в якому
передбачено стягнення 20% штрафу.

Рішенням Господарського суду міста
Києва у справі №910/17357/14 від 09.09.2014р.
позов було задоволено частково,
присуджено до стягнення з відповідача
на користь позивача 205 665,18 грн.
основного боргу та 4 113,30 грн. судового
збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва у справі №910/17357/14 від 09.09.2014р. та
прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що місцевим
господарським судом було неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права. Зокрема, відповідач зазначав
наступне:

- відповідно до умов п.7.5 договору
поставки Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кримська водочна
компанія» не мало права без письмової
згоди відповідача передавати свої
зобов'язання за вказаним договором
третім особам;

- договір №03/03/14 від 25.03.2014р., укладений
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кримська водочна
компанія» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «ІБТ» є недійсним,
оскільки був укладений без письмової
згоди на це відповідача, тому наступний
договір цесії №17/7-14 від 17.07.2014р.,
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ІБТ» та позивачем,
також є недійсним, оскільки він був
укладений на підставі недійсного
правочину.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.10.2014р.
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 24.11.2014р.

21.11.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи на іншу дату у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
повноважного представника відповідача
в судове засідання, призначене на
24.11.2014р.

Колегія суддів вирішила відмовити в
задоволенні клопотання відповідача,
оскільки в порушення ст. ст. 32-34
Господарського процесуального кодексу
України відповідачем не надано доказів
на підтвердження викладеного в
клопотанні. Окрім того, оголошення в
судовому засіданні перерви чи
відкладення розгляду справи,
відповідно до норм ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, є
правом, а не обов'язком суду, яке
реалізується ним в залежності від того,
чи наявні обставини, які
унеможливлюють вирішення спору в
судовому засіданні. Натомість
відповідачем не зазначено конкретних
обставин, з урахуванням яких суд
апеляційної інстанції не може
розглянути дану справу за наявними в
ній матеріалами.

В судове засідання 24.11.2014р. з'явився
лише представник позивача. Представник
відповідача не з'явився.

В судовому засіданні 24.11.2014р.
представник позивача заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
просив суд залишити скаргу без
задоволення, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду без
змін, як таке, що було прийнято з повним,
всебічним та об'єктивним з'ясуванням
обставин, які мають значення для
справи, а також з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки явка представників сторін в
судові засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також зважаючи на
наявні в матеріалах справи докази
належного повідомлення представників
сторін про дату, час та місце судового
розгляду, колегія суддів визнала за
можливе розглядати справу у
відсутності представника відповідача
за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 24.11.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

01.04.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кримська водочна
компанія", як постачальником, та
відповідачем, як покупцем, було
укладено договір поставки №487 (далі -
Договір поставки), за умовами якого
(п.п.1.1, 2.1, 2.9, 2.10) постачальник передає у
власність покупця, а покупець приймає і
оплачує алкогольні та безалкогольні
напої (далі - продукція та/або товар) в
асортименті, партіями згідно
накладних, на умовах цього договору.
Погоджена сторонами кількість,
асортимент і ціна партії продукції
вказується в видаткових (товарних чи
товарно-транспортних) накладних, які є
невід'ємною частиною цього договору.
Ціна, асортимент, номенклатура,
найменування, кількість продукції, що
продається за цим Договором,
вказуються в додатковій угоді
(Додатку/специфікації до цього
договору) або можуть узгоджуватися
сторонами при підписанні накладної (их)
і вказується в них (накладних). Покупець
зобов'язується оплатити кожну придбану
за цим договором партію продукції не
пізніше 60 календарних днів з моменту її
передачі. Моментом передачі партії
продукції (датою поставки) і моментом
переходу права власності на продукцію
є дата фактичного отримання продукції,
зазначена покупцем в підписаній
сторонами видатковій накладній на дану
продукцію (том справи - 1, аркуші справи -
12-13).

Відповідальність сторін визначена в
розділі 4 Договору поставки, згідно з
п.4.1 якого у разі недотримання термінів
оплати продукції, зазначених у п.2.9
цього Договору, покупець сплачує на
користь постачальника пеню в розмірі
0,1% від вартості неоплаченої продукції
за кожний день прострочення. У разі,
якщо прострочення оплати становить
більше 30 календарних днів покупець,
крім того, зобов'язаний виплатити
постачальнику штраф у розмірі 20% від
вартості партії продукції, оплата якої
прострочена.

В п.7.1 Договору поставки передбачено, що
останній діє до 31.12.2013р. Термін дії
цього договору автоматично
продовжується на додаткові однорічні
строки у разі, якщо не менше ніж за 30
днів до закінчення чергового терміну
дії договору жодна із сторін не
повідомила іншу письмово про свій
намір припинити подальшу співпрацю.

01.04.2013р. було укладено додаткову угоду
до Договору поставки, в якій сторони
внесли зміни до Договору в частині
зазначення реквізитів постачальника
(том справи - 1, аркуш справи - 14).

Окрім того, 01.04.2013р. було підписано
Протокол розбіжностей до Договору
поставки (том справи - 2, аркуш справи -
254), в якому сторони внесли зміни в п.п.1.1,
2.14 та 4.1 Договору поставки. Зокрема, в
п.2.14 сторони Договору поставки
передбачили, що моментом виконання
зобов'язання покупця по оплаті
продукції вважається дата списання
грошових коштів у повному обсязі з
поточного рахунку покупця. Окрім того,
з п.4.1 Договору поставки було виключено
речення наступного змісту: «У разі,
якщо прострочення оплати становить
більше 30 календарних днів покупець,
крім того, зобов'язаний виплатити
постачальнику штраф у розмірі 20% від
вартості партії продукції, оплата якої
прострочена».

03.03.2014р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кримська водочна
компанія", як первісним кредитором, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Істерн Беверідж
Трейдінг", як новим кредитором, було
укладено договір про відступлення
права вимоги №03/03/14 (реєстраційний
№267/14/0100001), за умовами якого (п.п.1.1, 1.2, 1.4)
первісний кредитор зобов'язується
передати (відступити) на користь нового
кредитора права вимоги за договорами,
реквізити яких зазначаються в
додаткових угодах до цього договору
(далі - основні договори), а новий
кредитор - прийняти (набути) такі права
вимоги і стати кредитором за основними
договорами в межах розмірів вимог,
зазначених в додаткових угодах до
цього договору, що є невід'ємною
частиною цього договору та мають бути
укладені в строк не пізніше, ніж до
31.05.2014р. Новий кредитор одночасно з
підписанням відповідної додаткової
угоди до цього договору набуває право
(замість первісного кредитора)
вимагати від боржників виконання
грошових зобов'язань за основними
договорами в розмірах вимог,
зазначених в такій додатковій угоді.
Вимоги, що відступаються згідно з цим
договором за відповідною додатковою
угодою до нього, є відступленими щодо
кожного з боржників за кожним основним
договором станом на дату підписання
відповідної додаткової угоди до цього
договору (том справи - 1, аркуші справи -
15-17).

25.03.2014р. було укладено додаткову угоду
№25/03-60 до договору №03/03/14 від 03.03.2014р.
(том справи - 1, аркуші справи - 18-19), за
умовами якої (п.п.1, 6) первісний
кредитор передає (відступає) на користь
нового кредитора, а новий кредитор
приймає (набуває) права вимоги, що
належать первісному кредиторові на
момент укладення цієї додаткової угоди
і стає кредитором стосовно наступних
боржників за наступними договорами
щодо наступних розмірів грошових
вимог: боржник - фізична особа -
підприємець ОСОБА_3; договір - договір
поставки №487 від 01.04.2013р.; розмір
грошового зобов'язання, право вимоги
щодо якого передається (відступається)
згідно з договором за цією додатковою
угодою - 205 665,18 грн. Сторони домовились,
що заміна сторони у зобов'язанні
вважається такою, що відбулась, а права
вимоги за основними договорами
зазначеними у цій додатковій угоді,
вважаються відступленими первісним
кредитором новому кредитору з моменту
укладення цієї додаткової угоди.

12.06.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кримська водочна
компанія" направило відповідачу
повідомлення про відступлення права
вимоги за Договором поставки на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Істерн Беверідж
Трейдінг" (том справи - 1, аркуші
справи - 23-24).

17.07.2014р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Істерн Беверідж
Трейдінг", як кредитором, та позивачем,
як новим кредитором, було укладено
договір про відступлення права
грошової вимоги (цесії) №17/7-14, за
умовами якого (п.п.2.1, 2.3) кредитор
відступає (передає) на користь нового
кредитора, а новий кредитор набуває
(приймає) право вимоги, що належить
кредиторові на підставі договору про
відступлення права вимоги №03/03/14 від
03.03.2014р., зі сплати суми заборгованості,
яка виникла внаслідок невиконання
боржником основного зобов'язання за
договором поставки №487 від 01.04.2013р. За
цим договором новий кредитор одержує
право вимоги до боржника зі сплати суми
заборгованості, що дорівнює сумі
заборгованості за основним
зобов'язанням, цим договором та іншими
документами (том справи - 1, аркуші
справи - 20-22).

15.08.2014р. позивач надіслав відповідачу
повідомлення про заміну кредитора у
зобов'язанні на загальну суму 205 665,18
грн., яка виникла внаслідок невиконання
зобов'язань за Договором поставки №487
від 01.04.2013р. (том справи - 1, аркуші справи
- 25-26).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов Договору поставки у
період з квітня 2013р. по березень 2014р.
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кримська водочна
компанія" поставило відповідачу товар
на загальну суму 1 314 622,86 грн. Однак
відповідач лише частково розрахувався
за поставлений товар, оплативши
грошові кошти у загальній сумі 1 109 017,60
грн. Залишок вартості неоплаченого
товару становить 205 665,18 грн.

Зважаючи на відмову відповідача в
добровільному порядку виконати свої
грошові зобов'язання перед позивачем,
як новим кредитором за Договором
поставки, окрім вимог про стягнення
основного боргу, позивач просив суд
стягнути з відповідача 8 329,77 грн. пені,
20% штрафу у розмірі 41 133,03 грн., 20 430,62 грн.
інфляційних втрат та 1 710,15 грн. 3% річних.

Місцевий господарський суд позовні
вимоги задовольнив лише в частині
стягнення основного боргу у сумі 205 665,18
грн., визнавши їх нормативно
обґрунтованими та документально
підтвердженими. В задоволенні решти
позовних вимог було відмовлено у
зв'язку з їх безпідставністю.

Апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх такими, що відповідають
фактичним обставинам справи, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.
526 Цивільного кодексу України, де
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги). До нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу
України).

В процесі судового розгляду було
встановлено, що на виконання умов
Договору поставки у період з квітня
2013р. по березень 2014р. Товариство з
обмеженою відповідальністю "Кримська
водочна компанія" поставило
відповідачу товар на загальну суму 1 314
622,86 грн., про що свідчать наявні в
матеріалах справи видаткові накладні,
підписані представниками Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кримська
водочна компанія" та відповідача (том
справи - 1, аркуші справи - 36-250; том
справи - 2, аркуші справи -
1-235).

Жодних зауважень (претензій) щодо
якості, комплектності переданого
товару та/або строків поставки від
відповідача не надходило. Доказів, які
б свідчили про протилежне ані
місцевому господарському суду, ані
суду апеляційної інстанції не надано.

Однак відповідач лише частково
розрахувався за поставлений товар,
оплативши грошові кошти у загальній
сумі 1 109 017,60 грн. Залишок вартості
неоплаченого товару становить 205 665,18
грн.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження здійснення оплати
вартості поставленого товару у порядку
та строки, погоджені в Договорі
поставки, а також доказів відсутності
заборгованості у спірному періоді суду
надано не було.

Як уже зазначалося вище, на підставі
укладених договорів відступлення
права грошової вимоги №03/03/14
(реєстраційний №267/14/0100001) від 03.03.2014р. та
№17/7-14 від 17.07.2014р. змінювався кредитор
за спірним Договором поставки.

Згідно з договором №17/7-14 від 17.07.2014р. на
даний час новим кредитором за
Договором поставки, укладеним між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кримська водочна
компанія" та відповідачем, є позивач.

Колегією суддів враховано посилання
відповідача в апеляційній скарзі на
п.7.5 Договору поставки, згідно з яким
жодна зі сторін не має права передавати
свої обов'язки за цим договором третім
особам без письмової на те згоди іншої
сторони.

Однак поза увагою відповідача
залишилося те, що відповідно до ст. 516
Цивільного кодексу України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Окрім того, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кримська водочна
компанія" передало (відступило) за
вищевказаними договорами уступки
права вимоги не свої обов'язки за
Договором поставки по поставці товару,
тощо, а саме право грошової вимоги до
відповідача, тобто право на отримання
належних Товариству з обмеженою
відповідальністю "Кримська водочна
компанія" грошових коштів (вартості
поставленого відповідачу товару).

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про недійсність договорів
№03/03/14 від 25.03.2014р. та №17/7-14 від 17.07.2014р.
не приймаються судом до уваги, оскільки
згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідачем не надано доказів на
підтвердження недійсності
вищезгаданих договорів в силу закону
та/або доказів визнання їх недійсними в
судовому порядку.

Оскільки відповідачем не надано ані
місцевому господарському суду, ані
суду апеляційної інстанції доказів
оплати заборгованості за Договором
поставки, колегія суддів погоджується
з висновком місцевого господарського
суду про обґрунтованість позовних
вимог щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 205 665,18 грн. основного
боргу.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

В п.4.1 Договору поставки (в редакції
протоколу розбіжностей від 01.04.2013р.)
передбачено, що у разі недотримання
термінів оплати продукції, зазначених
у п.2.9 цього Договору, покупець сплачує
на користь постачальника пеню в
розмірі 0,1% від вартості неоплаченої
продукції за кожний день прострочення.

Окрім того, згідно зі ч.2 ст. 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також, три проценти річних від
прострочення суми.

За розрахунками позивача, з
відповідача підлягають стягненню 8 329,77
грн. пені, 20% штрафу, нарахованого
відповідно до п.4.1 Договору поставки, у
розмірі 41 133,03 грн., 20 430,62 грн.
інфляційних втрат та 1 710,15 грн. 3% річних.

Однак, як вірно зазначив у своєму
рішенні місцевий господарський суд,
згідно з п.п.2.2 договору про
відступлення права грошової вимоги
(цесії) №17/7-14 від 17.07.2014р. позивач набув
право вимоги до відповідача зі сплати
заборгованості по Договору поставки
№487 від 01.04.2013р. лише у розмірі 205 665,18
грн.

При цьому, ані в додатковій угоді №25/03-60
від 25.03.2014р. до договору про
відступлення права вимоги №03/03/14 від
03.03.2014р., ані в договорі про
відступлення права грошової вимоги
(цесії) №17/1-14 від 17.07.2014р. не передбачено
права вимоги нового кредитора до
боржника в частині відповідальності за
прострочення свого зобов'язання по
договору поставки №487 від 01.04.2013р. і
нарахування штрафних санкцій на суму
заборгованості у розмірі 205 665,18 грн.

Окрім того, згідно з протоколом
розбіжностей від 01.04.2013р., складеним між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кримська водочна
компанія" та відповідачем, сторони
Договору поставки дійшли згоди
виключити з п.4.1 договору умову щодо
виплати покупцем постачальнику штрафу
у розмірі 20% від вартості партії
продукції, оплата якої прострочена.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача пені, 20% штрафу,
інфляційних втрат та 3% річних є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

В ст. 4-2 Господарського процесуального
кодексу України визначено, що
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. Дана норма
кореспондується зі ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, в якій закріплено, що сторони
користуються рівними процесуальними
правами.

Вказані положення означають, що закон
встановлює рівні можливості сторін і
гарантує їм право на захист своїх
інтересів. Принцип рівності учасників
судового процесу перед законом і судом
є важливим засобом захисту їх прав і
законних інтересів, що унеможливлює
будь-який тиск однієї сторони на іншу,
ущемлення будь-чиїх процесуальних
прав. Це дає змогу сторонам вчиняти
передбачені законодавством
процесуальні дії, реалізовувати надані
їм законом права і виконувати
покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний
з процесуальною рівністю сторін і
забезпечує повноту фактичного й
доказового матеріалу, наявність якого
є важливою умовою з'ясування обставин
справи. Відповідно до вказаного
принципу, особи, зацікавлені в
результаті справи, вправі відстоювати
свою правоту у спорі шляхом подання
доказів; участі в дослідженні доказів,
наданих іншими особами шляхом
висловлення своєї думки з усіх питань,
що підлягають розгляду у судовому
засіданні. Змагальність є різновидом
активності зацікавленої особи
(сторони). Особи, які беруть участь у
справі, вправі вільно розпоряджатися
своїми матеріальними і процесуальними
правами й активно впливати на процес з
метою захисту прав і охоронюваних
законом інтересів.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідачем не надано належних та
допустимих доказів на спростування
обставин, викладених у позові.

За результатами перегляду справи
колегія суддів дійшла висновку про те,
що доводи апеляційної скарги
відповідача не знайшли свого
підтвердження під час розгляду даної
справи.

Натомість місцевим господарським
судом було надано належну оцінку
поданим доказам, у повному обсязі
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, а також вірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права, у зв'язку з чим підстави для
зміни чи скасування рішення відсутні і
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати за подання
скарги покладаються на відповідача
(апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99,
102-105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва у справі №910/17357/14 від
09.09.2014р. - без змін.

2. Матеріали справи №910/17357/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
Л.П. Зубець

Судді
М.М. Новіков

А.І. Мартюк