КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р. Справа№ 910/24812/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Чорної Л.В.

при секретарі: Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Коверга А.П., представник
за довіреністю б/н від 12.05.2014р.;

Грищенко О.М., представник за
довіреністю б/н від 16.04.2014р.;

від відповідача: Карманніков М.О.,
представник за довіреністю б/н від
14.01.2012р.;

Розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автомобільна група
«Богдан»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 08.07.2014р. (підписано - 14.07.2014р.)

у справі №910/24812/13 (Головуючий суддя:
Ломака В.С., судді: Васильченко
Т.В., Любченко М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сап Україна»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автомобільна група
«Богдан»

про стягнення 2 367 427, 50 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сап Україна» (далі -
позивач) звернулося до Господарського
суду міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автомобільна група
«Богдан» (далі - відповідач) про
зобов'язання відповідача перерахувати
на поточний рахунок позивача грошову
суму в розмірі 2 367 427,50грн. та стягнення
2 367 427, 50 грн. основного боргу. Крім того,
позивач просить суд покласти на
відповідача понесені позивачем судові
витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що відповідно до
укладеного між сторонами Договору про
надання дозволу на користування
програмним забезпеченням SAP та послуг
підтримки № SAPUA37-рпк//2008 від 27.06.2008р. він
надав відповідачу права на
використання доступу до програмного
забезпечення SAP, про що сторони
підписали Акт передачі прав (дозволу)
користування програмним забезпеченням
SAP № 868414/2R/2008 від 27.06.2008р. на загальну
суму 2 367 427, 50 грн. Як зазначає позивач,
відповідач мав оплатити вартість
користування програмним забезпеченням
протягом 14 банківських днів з дати
отримання рахунку. У квітні 2012 року
позивач звернувся до господарського
суду міста Києва з позовом до
відповідача про стягнення боргу й
рішенням від 12.06.2012р. у справі
№5011-23/5116-2012 відповідний позов було
задоволено частково, однак постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 13.09.2012р.,
залишеною без змін постановою Вищого
господарського суду України вказане
рішення було скасовано та прийнято
нове про відмову у задоволенні
позовних вимог. При цьому, апеляційний
суд виходив з того, що пунктом 5.3.
спірних Договорів сторонами було
передбачено, що рахунок підлягає
сплаті партнером протягом 14
банківських днів з дати отримання
такого рахунку. Встановивши, що в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази направлення та вручення
відповідачу рахунків позивача на
оплату наданих прав користування
програмним забезпеченням SAP,
апеляційний суд вказав, що неможливо
встановити настання порушення строків
оплати згідно умов Договорів. Наразі,
як зазначає позивач, він на виконання п.
5.3. Договору направив відповідачу
рахунок-фактуру №/2R-2012 від
09.10.2012р. на суму 2367427,50грн., який було
отримано відповідачем 11.10.2012р.
Враховуючи зазначене, оскільки
відповідач так і не здійснив
відповідні платежі з оплати вказаного
рахунку, позивач вирішив звернутись до
суду за захистом своїх прав та законних
інтересів з даним позовом. При цьому,
він вказував на те, що строк позовної
давності за спірними вимогами
перервався, у зв'язку з його зверненням
до суду з позовом, який було розглянуто
у справі №5011-23/5116-2012.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.12.2013р. позовну заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сап Україна»
прийнято до провадження.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автомобільна група
«Богдан» позовні вимоги не визнало, у
письмових запереченнях на позовну
заяву посилалось на те, що спірний
Договір є договором на користь третьої
особи, а саме: на його підставі у АТ «АК
«Богдан-Моторс» виникає право вимагати
від позивача надання прав користування
програмним забезпеченням. Як зазначав
відповідач, у відповідності до п. 8.4.
Договору він мав у разі продажу
кінцевому користувачу прав, не пізніше
ніж через 5 днів передати позивачу
заповнену кінцевим користувачем
заявку на інсталяцію, завірену копію
листа, що підтверджує передачу прав
користування програмним забезпеченням
та лист кінцевого користувача, що
підтверджує отримання прав
користування програмним
забезпеченням. При цьому, згідно з п. 8.5.
після отримання позивачем документів,
що зазначені в п. 8.4. Договору, він мав
надати фактичну можливість
вивантаження програмного забезпечення
шляхом направлення контактній особі,
що зазначена в заявці на інсталяцію,
листа повідомлення про умови отримання
прав шляхом вивантаження програмного
забезпечення, який також мав включати
адресу, логін та пароль доступу до
програмного забезпечення. Водночас, як
зазначав відповідач, ні він, ні
кінцевий користувач не надавали
позивачу заявку на інсталяцію, лист від
кінцевого користувача, а позивач не
направляв лист-повідомлення з адресою,
логіном та паролем доступу до
програмного забезпечення, а отже,
зобов'язання позивача виконані не були.
З огляду на вказане, відповідач
посилаючись на приписи ст. 538 ЦК
України, стверджував про відмову від
здійснення оплати.

Крім того, 04.04.2014р. через відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва від відповідача надійшло
клопотання про застосування строків
позовної давності, відповідно до якого
він зазначав, що Додатком №2 до
Договору було встановлено графік
надання прав користування та план
платежу за надання прав користування, у
відповідності до якого відповідач
зобов'язаний був здійснити наступні
платежі: до 25.10.2008р. - 295928,44грн., до
25.11.2008р. - 295928,44грн., до 25.12.2008р. - 295928,44грн.,
до 25.01.2009р. - 295928,44грн., до 25.02.2009р.
295928,44грн., до 25.03.2008р. - 295928,44грн. Станом
на 20.04.2012р. строк позовної давності щодо
вимог відносно вказаних платежів збіг
і пред'явленням позову 20.04.2012р., згідно з
твердженнями відповідача, перерватись
не міг. Щодо іншої частини боргу в сумі
591 856,86грн., за твердженням відповідача,
вимоги були розглянуті в судовому
порядку і відповідно в цій частині, на
думку відповідача, провадження у
справі має бути припинено.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 08.07.2014р. провадження в частині
позовних вимог про зобов'язання
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автомобільна група
«Богдан» перерахувати на поточний
рахунок Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сап Україна»
грошову суму в розмірі 2367427,50грн., -
припинено. Позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автомобільна група
«Богдан» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сап
Україна» 2 367 427 грн. 50 коп. основного
боргу та 68 820 грн. 00 коп. витрат по сплаті
судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автомобільна група
«Богдан» звернулось з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просило
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 08.07.2014р. та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог повністю.

У доводах апеляційного оскарження
відповідач вказував, що рішення
господарського суду прийняте при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи, та з невірним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню.

Фактично доводи апеляційної скарги
зводяться до мотивів, які викладені в
письмових запереченнях на позовну
заяву. Разом з тим, апелянт звертав
увагу суду апеляційної інстанції на те,
що місцевий господарський суд
безпідставно відхилив клопотання про
витребування у позивача оригіналів
Заявки на інсталяцію,
Листа-повідомлення, Ліцензійних
ключів, чим порушив принцип
об'єктивності та повноти дослідження
всіх обставин по справі, передбачений
Господарським процесуальним кодексом
України та позбавив відповідача
можливості довести його правову
позицію.

Серед інших доводів апеляційної
скарги, скаржник зазначав, що позиція
місцевого господарського суду щодо
того, що строк позовної давності має
бути обрахований не з дат зазначених в
графіку платежів, а з моменту
виставлення рахунків є такою, що прямо
суперечить ст. 261 ЦК України, адже строк
позовної давності слід обраховувати не
від моменту виставлення позивачем
рахунків, а від моменту, коли він мав
право їх виставити, тобто від дат
передбачених у Додатку №2 до Договору.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автомобільна група
«Богдан» передано на розгляд судді
Київського апеляційного
господарського судді Кропивній Л.В.

Розпорядженням В.о. Голови Київського
апеляційного господарського від
01.08.2014р. сформовано для розгляду даної
апеляційної скарги колегію суддів у
складі: головуючого судді Кропивної
Л.В., суддів: Жук Г.А., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.08.2014р.
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автомобільна група «Богдан» у справі
№910/24812/13 прийнято до провадження у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Кропивна Л.В., судді: Жук Г.А.,
Пашкіна С.А. та призначено розгляд
справи на 24.09.2014р.

15.09.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Товариства з
обмеженою відповідальністю «САП
Україна» надійшов відзив на апеляційну
скаргу, в якому останній просив суд
відмовити у задоволенні апеляційної
скарги, а оскаржуваний судовий акт
залишити без змін.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 24.09.2014р. у
справі №910/24812/13 у зв'язку з
перебуванням судді Жук Г.А. та судді
Пашкіної С.А. у відпустці, здійснено
заміну у складі колегії суддів у даній
справі на наступний: головуючий суддя -
Кропивна Л.В., судді:
Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.09.2014р.
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автомобільна група «Богдан» у справі
№910/24812/13 прийнято до провадження у
складі колегії суддів: головуючий
суддя: Кропивна Л.В., судді: Смірнова
Л.Г., Чорна Л.В.

24.09.2014р. колегією суддів оголошено
перерву до 15.10.2014р.

06.10.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Товариства з
обмеженою відповідальністю «САП
Україна» надійшли письмові пояснення
по справі.

09.10.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автомобільна група «Богдан» надійшли
письмові пояснення по справі.

15.10.2014р. колегією суддів оголошено
перерву до 05.11.2014р.

03.11.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Товариства з
обмеженою відповідальністю «САП
Україна» надійшли письмові
обґрунтування вимог позивача по даній
справі.

05.11.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автомобільна група «Богдан» надійшли
письмові пояснення по справі.

05.11.2014р. колегією суддів оголошено
перерву до 19.11.2014р.

У судове засідання 19.11.2014р. з'явились
представники сторін.

У судовому засіданні 19.11.2014р.
представник відповідача підтримав
доводи апеляційного оскарження, просив
суд скасувати рішення Господарського
суду міста Києва від 08.07.2014р. та
прийняти нове рішення, яким відмовити
в задоволенні позовних вимог повністю.

У судовому засіданні 19.11.2014р.
представник позивача заперечував
проти доводів апеляційної скарги та
просив суд залишити оскаржуваний
судовий акт без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 Господарського
процесуального кодексу (далі - ГПК)
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено місцевим господарським
судом та підтверджується матеріалами
справи, 27.06.2008р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Сап
Україна» (надалі - позивач, товариство)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Автомобільна група
«Богдан» (надалі- відповідач, партнер)
був укладений Договір про надання
дозволу на користування програмним
забезпеченням SAP та послуг підтримки
№SAPUA37-рпк//2008, за умовами якого позивач
зобов'язався надати визначеним
відповідачем особам дозвіл (ліцензію)
на використання програмного
забезпечення SAP (прикладний програмний
засіб) (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 2.4 Договору позивач
зобов'язався надавати відповідачу
послуги з підтримки переданого
відповідачу програмного забезпечення
SAP, а партнер оплатити такі послуги в
порядку та розмірах, зазначених цим
Договором, а також в Додатках до нього.

Відповідно до п. 5.1. Договору відповідач
зобов'язався сплатити позивачу
вартість користування програмним
забезпеченням SAP у розмірі 2 367 427, 50 грн.

Згідно з п. 5.2 Договору оплата
здійснюється на підставі погодженого
плану платежів відповідно до Додатку №
2 до цього Договору.

Додатком № 2 до Договору було
встановлено графік надання прав
користування та план платежу за
надання прав користування, у
відповідності до якого відповідач
зобов'язаний був здійснити наступні
платежі: до 25.10.2008р. 295 928, 44 грн., до
25.11.2008р. 295 928, 44 грн., до 25.12.2008р. 295 928, 44
грн., до 25.01.2009р. 295 928, 44 грн., до 25.02.2009р.
295 928, 44 грн., до 25.03.2008р. 295 928, 44 грн., до
25.03.2008р. 295 928, 44 грн., до 25.05.2008 р. 295 928, 44
грн.

При цьому, пунктом 5.3. Договору сторони
погодили, що рахунок підлягає оплаті
відповідачем протягом 14 банківських
днів з дати отримання ним такого
рахунку.

На виконання умов Договору відповідно
до Акту передачі прав користування
програмним забезпеченням SAP № 864814/2R/2008
від 27.06.2008р., підписаний обома
сторонами, позивачем було надано
відповідачу дозвіл на користування
програмним забезпеченням SAP та його
інсталяції шляхом відповідної
передачі ліцензій в кількості
наступних користувачів: пакет ERP
(включає 5 професійних користувачів) - 1;
професійний користувач - 115;
професійний користувач з обмеженими
правами - 45; ліцензія "Документообігу" SAP
"Document Management System" - 30; База даних Oracle - 1,
всього на суму 2 367 427, 50 грн.

Зі змісту Акту слідує, що програмне
забезпечення передається за
електронними каналами зв'язку шляхом
вивантаження програмного забезпечення
з Інтернету та шляхом надання доступу
до мережі SAP порталу за адресою:
http://www.service.sap.com. Разом з тим, в Акті не
міститься з боку сторін жодних
претензій щодо наданого дозволу та
переданого позивачем відповідачу ПЗ.

Як вбачається з матеріалів справи, у
квітні 2012 року позивач звертався до
господарського суду міста Києва з
позовом до відповідача про стягнення
боргу й рішенням від 12.06.2012 р. у справі №
5011-23/5116-2012 відповідний позов було
задоволено частково, однак постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 13.09.2012р.,
залишеною без змін постановою Вищого
господарського суду України вказане
рішення було скасовано та прийнято
нове про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив з того, що
пунктом 5.3 спірного Договору сторонами
було передбачено, що рахунок підлягає
сплаті партнером протягом 14
банківських днів з дати отримання
такого рахунку. При цьому, встановивши
відсутність доказів направлення та
вручення відповідачу рахунків
позивача на оплату наданих прав
користування програмним забезпеченням
SAP, апеляційний суд зазначив, що
неможливо встановити настання
порушення строків оплати згідно умов
Договорів.

Приписами ч. 2 ст. 35 ГПК України
визначено, що факти встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори) під час розгляду однієї справи,
не доводяться знову при вирішенні
інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони.

Отже, обставини, встановлені у справі
№5011-23/5116-2012 відповідно до приписів ст. 35
ГПК України не підлягають повторному
доказуванню.

Так, після винесенні постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 13.09.2012р.,
позивач на виконання п. 5.3. Договору
направив відповідачу рахунок-фактуру
№/2R-2012 від 09.10.2012р. на суму 2
367427,50грн., який було отримано
відповідачем 10.10.2012р., що
підтверджується копіями повідомлення
про вручення поштового відправлення та
опису-вкладення.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.613 ЦК України
кредитор вважається таким, що
прострочив, якщо він відмовився
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником, або не вчинив
дій, що встановлені договором, актами
цивільного законодавства чи
випливають із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту, до вчинення
яких боржник не міг виконати свого
обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії,
до вчинення яких боржник не міг
виконати свій обов'язок, виконання
зобов'язання може бути відстрочене на
час прострочення кредитора.

Як зазначалося вище, пунктом 5.3
Договору сторонами передбачено, що
рахунок підлягає сплаті Партнером
протягом 14 банківських днів з дати
отримання Партнером такого рахунку.

З врахуванням того, що позивач надіслав
рахунок, а відповідач отримав його -
10.10.2012р., строк з виконання відповідачем
зобов'язання з оплати вартості
користування програмним забезпеченням
настав - 31.10.2012р.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
належним чином.

Отже, відповідач, який отримав від
позивача дозвіл на користування
програмним забезпеченням SAP та його
інсталяції шляхом відповідної
передачі ліцензій, та отримав від
позивача у відповідності до п. 5.3.
Договору рахунок-фактуру №/2R-2012
від 09.10.2012р. на суму 2 367427,50грн., повинен
був в обумовлені строки сплатитити їх
вартість. Однак відповідачем оплата
згідно Договору здійснена не була, що і
стало підставою для подання
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сап Україна»
позову.

Посилання апелянта на те, що місцевим
господарським судом необґрунтовано
відмовлено у клопотанні про
витребування у позивача оригіналів
Заявки на інсталяцію,
Листа-повідомлення, Ліцензійних
ключів, чим було позбавлено
відповідача можливості довести його
правову позицію є неспроможними, з
огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Так, умовами Договору, а саме пунктом
8.4. визначено, що у разі продажу прав
Кінцевому користувачу, що вказаний в п.
2.3. цього Договору, Партнер (відповідач)
не пізніше ніж 5 днів з моменту передачі
йому прав користування зобов'язується
передати Товариству (позивачу)
наступні документи: Заявку на
інсталяцію; Завірену Партнером копію
Листа, що підтверджує передачу прав
користування програмним забезпеченням
Партнером Кінцевому Користувачу; Лист
від Кінцевого Користувача, що
підтверджує отримання прав
користування програмним забезпеченням
SAP Кінцевим Користувачем.

Оскільки, обов'язок по оформленню
вказаних документів, які відповідач
просив витребувати суд першої
інстанції, лежить саме на відповідачу
та враховуючи те, що в своїх поясненнях
відповідач зазначав, що зазначених у п.
8.4. Договору документів позивачу не
направляв, тому вказане клопотання як
таке, що саме по собі є неспроможне
вірно відхилене судом першої
інстанції.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком місцевого господарського
суду щодо безпідставності доводів
відповідача про те, що зобов'язання
позивача виконані не були, оскільки ні
відповідач, ні кінцевий користувач не
надавали позивачу заявку на інсталяцію
та лист від кінцевого користувача, а
позивач не направляв лист-повідомлення
з адресою, логіном та паролем доступу
до програмного забезпечення, з огляду
на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у
разі невиконання однією із сторін у
зобов'язанні свого обов'язку або за
наявності очевидних підстав вважати,
що вона не виконає свого обов'язку у
встановлений строк (термін) або виконає
його не в повному обсязі, друга сторона
має право зупинити виконання свого
обов'язку, відмовитися від його
виконання частково або в повному
обсязі.

Посилаючись на те, що позивач не
направляв контактній особі
лист-повідомлення з адресою, логіном та
паролем доступу до програмного
забезпечення, відповідач не врахував
того, що таке зобов'язання позивача
може бути виконане лише за наявності
належного виконання зобов'язання
відповідачем, передбачене п. 8.4.
Договору. Оскільки, відповідач сам
неналежно виконав свої зобов'язання з
надання документів позивачу, він немає
права посилатись на не виконання
позивачем обов'язків, визначених п. 8.5.
Договору, як на підставу звільнення від
обов'язку з оплати.

Крім того, посилання апелянта на те, що
місцевий господарський суд
безпідставно не припинив провадження у
справі є необґрунтованими, оскільки в
позові в даній справі позивач
посилається на невиконання
відповідачем обов'язку з оплати з
моменту направлення позивачем
відповідачу рахунку-фактури, тоді як
під час розгляду справи №5011-23/5116-2012
вказані підстави не входили до
обґрунтування позовних вимог.

Водночас, в обґрунтування доводів
скасування прийнятого місцевим
господарським судом рішення, скаржник
визначав залишення судом без
задоволення клопотання відповідача
про застосування до позовних вимог
строків позовної давності.

Утім, колегія суддів не підтримує
доводи відповідача щодо наявності
підстав для скасування рішення
місцевого господарського суду з
мотивів незастосування строків
позовної давності, з огляду на
наступне.

У відповідності до ст. 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 Цивільного кодексу України).

Частина 1 ст. 261 Цивільного кодексу
України встановлює, що перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Разом з тим стаття 264 Цивільного
кодексу України регулює питання
переривання перебігу позовної
давності.

Так, частина 2 та частина 3 ст. 264
Цивільного кодексу України визначає,
що позовна давність переривається у
разі пред"явлення особою позову до
одного із кількох боржників, а також
якщо предметом позову є лише частина
вимоги, право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Як вбачається, пред"явлення ТОВ «Сап
Україна» у квітні 2012р. позову, який
розглядався у справі №5011-23/5116-2012,
перервало позовну давність для вимог,
що розглядаються у даній справі, та на
підставі ч. 3 ст. 264 Цивільного кодексу
України перебіг позовної давності
почався заново.

Відповідно до п. 4.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №10
від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» у
зобов'язальних правовідносинах, в яких
визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днем, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане.

При цьому, в подальшому, після розгляду
справи №5011-23/5116-2012, позивач на
виконання п. 5.3. Договору направив
відповідачу рахунок-фактуру №
/2R-2012 від 09.10.2012р. на суму 2 367 427, 50
грн., який було отримано відповідачем -
10.10.2012 р., що підтверджується копіями
повідомлення про вручення поштового
відправлення та опису-вкладення.

Таким чином, строк з виконання
відповідачем зобов'язання з оплати
вартості користування програмним
забезпеченням настав через 14
банківських днів після отримання ним
виставленого позивачем рахунку, тобто
31.10.2012р. Виходячи з того, що позов у
даній справі був поданий 20.12.2014р.,
колегія суддів приходить до висновку,
що позовні вимоги заявлені в межах
строку позовної давності.

За таких обставин справи, доводи
апеляційної скарги законних та
обґрунтованих висновків суду першої
інстанції не спростовують, фактичні
обставини справи судом першої
інстанції встановлені повно та
об'єктивно, доказам по справі надана
належна юридична оцінка, відтак,
підстав для задоволення апеляційної
скарги і скасування рішення
Господарського суду міста Києва немає.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на апелянта
(відповідача).

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Автомобільна група «Богдан» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 08.07.2014р. у справі №910/24812/13
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
08.07.2014р. у справі №910/24812/13 - без змін.

2.Матеріали справи №910/24812/13 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
Л.Г. Смірнова

Л.В. Чорна