м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Комунального
"Київжитлоспецексплуатація"
до Приватного підприємства
про стягнення 903587,78 грн.
Суддя Гулевець О.В.
Представники сторін:
Від позивача: Хлівнюк М.М.
Від відповідача: Левченко О.А.
У судовому засіданні 25.11.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі відповідно до
положень ч. 2 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач - Комунальне підприємство
"Київжитлоспецексплуатація" звернувся
до Господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення з відповідача -
Приватного підприємства "Вдала мрія"
725645,78 грн. збитків за фактичне
користування нежилими приміщеннями та
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.09.2014 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на
24.09.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача - Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" надійшла
заява про забезпечення позову.
26.09.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача - Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" надійшли
документи по справі.
30.09.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача - Приватного підприємства
"Вдала мрія" надійшло клопотання про
припинення провадження у справі.
Представник позивача - Комунального
"Київжитлоспецексплуатація" в судовому
засіданні 30.09.2014р. надав суду пояснення
щодо своєї заяви про забезпечення
позову, просив задовольнити дане
Представник відповідача - Приватного
підприємства "Вдала мрія" в судовому
засіданні 30.09.2014р. надав суду пояснення
щодо свого клопотання про припинення
провадження по справі, просив
задовольнити дане клопотання.
В судовому засіданні 30.09.2014р. оголошено
перерву до 14.10.2014р.
14.10.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача - Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" надійшли
пояснення на клопотання про припинення
провадження по справі.
Представник позивача - Комунального
"Київжитлоспецексплуатація" в судовому
засіданні 14.10.2014р. просив задовольнити
заяву про забезпечення позову, надав
пояснення щодо даної заяви.
В судовому засіданні 14.10.2014р. суд
відмовив у задоволенні заяви КП
"Київжитлоспецексплуатація" про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на кошти відповідача, з огляду
У відповідності до ст. 66 ГПК України,
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.
Положеннями постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 16 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" визначено, що у вирішенні
питання про забезпечення позову
господарський суд має здійснити оцінку
обґрунтованості доводів заявника щодо
необхідності вжиття відповідних
заходів з урахуванням: розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення господарського суду в разі
невжиття таких заходів; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками
даного судового процесу.

Слід зазначити, що заява про
забезпечення позову, є обґрунтованою
із зазначенням адекватного засобу
забезпечення позову. При цьому,
обов'язок доказування покладається на
особу, яка подала заяву про
забезпечення позову. Доказування
повинно здійснюватися за загальними
правилами відповідно до ст. 33 ГПК
України, яка передбачає обов'язковість
подання доказів наявності фактичних
обставин, з якими пов'язується
застосування певного заходу до
забезпечення позову.

Разом з тим, позивачем не наведено
обставин які б свідчили про наявність
підстав для вжиття заходів до
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на кошти відповідача, суду не
надано жодних доказів того, що вказані
заходи до забезпечення позову можуть
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову, а невжиття заходів до
забезпечення позову якимось чином може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Також, у судовому засіданні 14.10.2014р.,
суд, розглянувши клопотання ПП "Вдала
мрія" про припинення провадження у
справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК
України, відмовив у його задоволенні, у
зв'язку з наступним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Пунктом 4.5. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", припинення
провадження у справі на підставі
пункту 2 частини другої статті 80 ГПК
можливе за умов, якщо рішення
господарського суду або іншого органу,
який вирішив господарський спір між
тими ж сторонами, про той же предмет і з
тих же підстав, набрало законної сили,
не змінено і не скасовано у відповідній
частині в передбаченому законом
порядку. За відсутності таких умов
заінтересована особа вправі
звернутися з позовом до господарського
суду на загальних підставах.

Однак, як встановлено судом, предмет
позову у справі №910/11905/13 є відмінним
від предмету позову у даній справі, у
зв'язку з чим, підстави для припинення
провадження у справі № 910/19076/14 згідно
п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, відсутні.

В судовому засіданні 14.10.2014р. оголошено
перерву до 29.10.2014р.

28.10.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача - Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" надійшли
письмові пояснення.

Представник позивача - Комунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" в судовому
засіданні 29.10.2014р. надав суду пояснення,
по суті позовних вимог, підтримав
вимоги в повному обсязі, просив
задовольнити.

Представник відповідача - Приватного
підприємства "Вдала мрія" в судовому
засіданні 29.10.2014р. надав суду пояснення
по справі, заперечив позовні вимоги,
усно заявив клопотання про відкладення
розгляду справи для надання
відповідачу можливості підготувати
обґрунтований відзив на позовну заяву
та надав суду клопотання про
продовження строків розгляду спору
відповідно до ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.10.2014р. продовжено строк
вирішення спору у справі № 910/19076/14 на 15
(п'ятнадцять) днів.

В судовому засіданні 29.10.2014р. оголошено
перерву до 25.11.2014р.

20.11.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача - Приватного підприємства
"Вдала мрія" надійшли заперечення на
позов.

21.11.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача - Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" надійшла
заява про збільшення позовних вимог, в
якій позивач просить суд стягнути з
відповідача 872001,99 грн. заборгованості
та 3% річних у розмірі 31585,79 грн.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України
передбачено, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог.

Судом встановлено, що заява відповідає
вимогам ст. 22 ГПК України, а отже
подальший розгляд справи здійснюється
щодо вимог позивача зазначених в заяві
про збільшення позовних вимог.

Представник позивача - Комунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" в судовому
засіданні 25.11.2014р. надав пояснення по
суті позову, підтримав позовні вимоги,
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача - Приватного
підприємства "Вдала мрія" в судовому
засіданні 25.11.2014р. заперечив позовні
вимоги та просив суд відмовити в їх
задоволенні.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах
справи документи достатні для
прийняття повного та обґрунтованого
судового рішення, в судовому засіданні
25.11.2014. було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення,
відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали,
додані до позову, всебічно і повно
з'ясувавши всі обставини справи,
оцінивши докази, які мають значення для
вирішення спору, вислухавши
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2008 року між Комунальним
підприємством "Дирекція з управління
та обслуговування нежитлового фонду
Дарницького району" (орендодавець) та
Приватним підприємством "Вдала Мрія"
(орендар) було укладено Договір № 454
оренди нерухомого майна (будівель,
споруд, приміщень) комунальної
власності територіальної громади
Дарницького району м. Києва (далі -
Договір), відповідно до умов якого
орендодавець на підставі
розпорядження Дарницького районної у
міста Києві державної адміністрації №
1504 від 10.12.2008р. передав, а орендар
прийняв в оренду нерухоме майно, що
належить до комунальної власності
територіальної громади Дарницького
району у місті Києві, що знаходиться за
адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 32,
загальною площею 420,16 кв. м.. в т.ч. на 1
поверсі - 11,75 кв. м., підвалі - 408,41 кв. м.,
під розміщення складу.

Розпорядженням виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) № 1112
від 10.12.2010 затверджено переліки
підприємств, організацій та установ,
майно яких передається до сфери
управління районних в місті Києві
державних адміністрацій, згідно з
Додатками 1 - 10 до цього розпорядження.
За Комунальним підприємством
"Київжитлоспецексплуатація" на праві
господарського відання закріплено
нежитлові будинки та нежитлові
приміщення згідно з додатком 11 до цього
розпорядження.

Згідно п. 2.6. Додатку № 11 до
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) № 1112
від 10.12.2010р. нежилий будинок загальною
площею 1056,27 кв. м., що знаходиться за
адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 32
закріплено на праві господарського
відання за Комунальним підприємством
"Київжитлоспецексплуатація".

01.01.2012 між Комунальним підприємством
"Київжитлоспецексплуатація" та
Приватним підприємство "Вдала Мрія"
складено та підписано Акт про фактичне
використання нежилих приміщень у
будинку № 32 по вул. Вербицького у м.
Києві.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги,
зазначає, що рішенням Господарського
суду міста Києва від 20.08.2013р. по справі
№ 910/11906/13, яке залишено без змін
постановою Вищого господарського суду
України № 910/11906/13 від 17.03.2014р.,
встановлено факт припинення Договору
оренди нежитлового приміщення по вул.
Вербицького, 32 та встановлено факт
порушення Приватним підприємством
"Вдала Мрія" своїх зобов'язань щодо
повернення орендованого майна, яким ПП
"Вдала Мрія" безпідставно продовжує
користуватися.

Оскільки, відповідачем фактично
використовується приміщення загальною
площею 371,21 кв. м., що знаходиться в
будинку №32 по вул. Вербицького, 32 у м.
Києві, проте відповідач не здійснює
сплату орендної плати, позивач
відповідно до методики розрахунку,
затвердженою рішенням Київської
міської ради від 22.09.2006р. №34/6250,
здійснив нарахування збитків за
фактичне користування нежитловими
приміщеннями та витрат за користування
земельною ділянкою за період з 01.01.2012р.
по 05.11.2014р., що за розрахунком позивача
складають 872001,99 грн.

27.05.2014р. позивач надіслав відповідачу
вимогу вих. №155/1/03-2017 про сплату
заборгованості, яка залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Враховуючи зазначене, позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 872001,99 грн.,
посилаючись на положення ст. 611, ст. 623,
ст. 1212 ЦК України та 3% річних в сумі 31585,79
грн. на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідач позовні вимоги заперечив,
посилаючись на безпідставність та
незаконність розрахунку орендної
плати за майно територіальної громади
міста Києва.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги задоволенню
не підлягають, виходячи з наступного.

Статтею 15 Цивільного кодексу України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема,
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди.

Застосування вказаного способу
захисту визначається положенням ст. 22
ЦК і застосовується як у договірних
зобов'язаннях (ст. 611 ЦК), так і в
позадоговірних зобов'язаннях (гл. 82 ЦК),
якщо порушенням цивільного права особи
їй завдано майнову шкоду, призведено до
збитків.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги
про стягнення з відповідача збитків за
фактичне користування нежилими
приміщеннями у розмірі 872001,99 грн.,
посилається на положення ст. 611, ст. 623,
ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу
України, боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки (ч. 1).
Розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором
(ч. 2). Збитки визначаються з урахуванням
ринкових цін, що існували на день
добровільного задоволення боржником
вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення (ч. 3).

Вищевикладеними нормами права
визначено наслідки порушення
зобов'язання, у відповідності до яких
боржник, що допустив порушення при
виконанні зобов'язання, відшкодовує
збитки на підставі положень зазначених
норм.

При цьому, відповідно до частини
першої, пункту 1 частини другої статті
11, частин першої та другої статті 509 ЦК
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
До підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, належать
договори та інші правочини.
Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Водночас, як встановлено рішенням
Господарського суду міста Києва від
20.08.2013р. по справі № 910/11906/13, яке
залишено без змін постановою Вищого
господарського суду України № 910/11906/13
від 17.03.2014р. та у відповідності до ст. 35
ГПК України не потребує доказування, а
також як зазначено позивачем, дія
Договору оренди нерухомого майна
(будівель, споруд, приміщень)
комунальної власності територіальної
громади Дарницького району м. Києва
припинена 01.12.2010 року, нового договору
оренди на нерухоме майно, що
знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Вербицького, 32 укладено не було, а
відповідач безпідставно займає
вказане нежитлове приміщення. Доказів
протилежного сторонами не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
нормативне обґрунтування позивачем
позовних вимог як відшкодування
збитків за фактичне користування
нежилими приміщеннями на підставі ст.
611, ст. 623 ЦК України, якими передбачено
відшкодування збитків за порушення
зобов'язання, є помилковим.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками
є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

До складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
правопорушення, в силу ч. 1 ст. 225
Господарського кодексу України,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Поняття "збитки" включає в себе реальні
збитки, тобто витрати, які особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі та витрати, які особа
зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а
також упущену вигоду, під якою
розуміються доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене.

Однак, у даних відносинах, що виникли
між сторонами відсутні знищення або
пошкодження майна, чи зроблені або
мають бути зроблені позивачем витрати,
які пов'язуються з відновленням
порушеного права (реальні збитки), а
також, заявлена до стягнення сума не є
упущеною вигодою чи вартістю
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів.

Отже, кошти у розмірі 872001,99 грн. за
фактичне користування нежилими
приміщеннями не є такими втратами
позивача, які мають компенсуватися
шляхом відшкодування збитків, оскільки
заявлена до стягнення сума не є
збитками та не має необхідних ознак
збитків відповідно до приписів чинного
законодавства, а тому позивач обрав
неправильне обґрунтування своїх прав в
частині стягнення коштів, за фактичне
користування нежилими приміщеннями, як
збитків.

Окрім того, посилання позивача на
положення ст. 1212 ЦК України визнаються
судом помилковими, оскільки положення
даної норми не поширюється на спірні
відносини, що склались між сторонами у
даній справі, а кошти у розмірі 872001,99
грн., що заявлені до стягнення
позивачем, є сумою за фактичне
користування нежилими приміщеннями.

Водночас, суд вважає за необхідне
зазначити, що враховуючи спір у даній
справі, відносини сторін підлягають
врегулюванню відповідно до положень
статті 785 Цивільного кодексу України.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищенаведене, те, що
позивачем не доведено правомірності
своє позиції, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог в частині стягнення
872001,99 грн. з підстав зазначених в
позовній заяві.

Щодо вимоги про стягнення 3% річних в
розмірі 31585,79 грн. на підставі ст. 625 ЦК
України, то враховуючи те, що судом
відмовлено в стягненні заборгованості
на яку здійснено нарахування 3% річних,
позов в частині стягнення 3% річних в
розмірі 31585,79 грн. задоволенню не
підлягає.

Підсумовуючи вищевикладене, суд
відмовляє в задоволенні позову
Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" до
Приватного підприємства "Вдала мрія"
про стягнення 903587,78 грн.

Судовий збір за розгляд справи
відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України
покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Комунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" до
Приватного підприємства "Вдала мрія"
про стягнення 903587,78 грн. відмовити
повністю.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 01.12.2014р.

Суддя
О.В. Гулевець