ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.12.14р. Справа № 904/6150/14За позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Місія-1", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 49 934,74 грн.

Головуючий колегії Петренко Н.Е.

Судді: Колісник І.І.

Бєлік В.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_4, представник за
довіреністю №б/н від 20.08.14р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(далі-позивач) звернулась до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Місія-1"
(далі-відповідач) про стягнення 49 934,74
грн.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 15.08.14р.
порушено провадження у справі,
прийнято позовну заяву до розгляду у
судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 22.08.14р.
призначено колегіальний розгляд
справи № 904/6150/14, матеріали справи
передано для визначення складу колегії
голові господарського суду
Дніпропетровської області.

Розпорядженням голови господарського
суду Дніпропетровської області за № 779
від 23.10.14р. призначено колегію у складі:
головуючий суддя - Петренко Н.Е., судді
- Колісник І.І., Бєлік В.Г.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 23.10.14р.
прийнято справу №904/6150/14 до розгляду
колегією суддів в складі: головуючий
суддя Петренко Н.Е., судді - Колісник
І.І., Бєлік В.Г. та призначено розгляд
справи на 01.12.14р.

26.11.14р. до суду від позивача надійшла
заява про збільшення розміру позовних
вимог, відповідно до якої позивач
просить сягнути з відповідача 50 193,00
грн.

01.12.14р. у судовому засіданні
повноважний представник позивача
заявлені позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі. Крім того, повноважний
представник позивача надав для огляду
суду всі оригінали первинних
документів на підставі яких виник спір,
а для долучення до матеріалів справи
належні докази повідомлення
відповідача про день, час та місце
розгляду справи та інші докази в
підтвердження заявлених позовних
вимог.

В свою чергу, повноважний представник
відповідача у судове засідання не
з'явився, відзив на позов на інші
витребувані документи до суду не надав.
Жодних пояснень щодо причини неявки
або інших клопотань до господарського
суду не надходило. Про день, час та
місце розгляду справи відповідач
повідомлений належним чином, що
підтверджує повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с.116).

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що повноважний представник
відповідача у судове засідання не
з'явився та не подав відзив на позов та
інші витребувані судом документи без
поважних причин, у зв'язку з чим суд
вважає за можливе розглянути справу в
даному судовому засіданні без участі
повноважного представника відповідача
за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 01.12.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши подані докази, заслухавши
пояснення повноважного представника
позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.11.12р. між позивачем та відповідачем
укладено договір № б/н (далі - Договір),
відповідно до умов п. 1.1. якого позивач
по завданню та за рахунок відповідача
зобов'язується виготовлювати та
розміщувати рекламно-інформаційні
відеоматеріали на 11 телеканалі в
програмі "Перевтілення" згідно Додатку
1 до цього Договору.

Згідно з п. 1.2. Договору
рекламно-інформаційний відеоматеріал
розміщується щомісяця (впродовж 4
тижнів по 2 рази на тиждень) в програмі
"Мій новий Dress-code", яка транслюється на 11
телеканалі.

Пунктом 2.3.2. Договору передбачено, що
відповідач зобов'язаний прийняти
виконану позивачем послугу та оплатити
її згідно з умовами даного Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору розмір
оплати по даному Договору визначається
щомісячно, з урахуванням вартості
робіт, вказаної в Додатку №1, а також
об'єму виконаних робіт.

Вартість вказаних послуг за один
календарний місяць (4 тижня) складає 20
000,00 грн. без ПДВ (п.3.3.Договору).

Згідно з п. 3.4. Договору відповідач
сплачує послуги, виконані позивачем,
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок позивача на
протязі 5-ти банківських днів з моменту
підписання сторонами акта
приймання-передачі вказаних послуг.

Відповідно до п. 4.1. Договору за не
виконання або неналежне виконання
своїх обов'язків по даному Договору
сторони несуть відповідальність
згідно з діючим законодавством
України.

Договір вступає в силу з дня його
підписання сторонами та діє до 31.12.12р.
(п. 6.1. Договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов
вищезазначеного Договору, позивачем
було надано відповідачу послуги з
виготовлення та розміщення
рекламно-інформаційних
відеоматеріалів на 11 телеканалі.
Послуги надавались починаючи з
листопада 2012 року по червень 2014 рік.

Позивач звертає увагу суду на те, що
термін дії Договору закінчився 31.12.12р.
але за усною домовленістю, між
позивачем та відповідачем, позивач
продовжував надавати відповідачу
послуги, а відповідач в свою чергу
продовжував сплачувати їх.

Таким чином, позивач вважає, що
вищезазначені правовідносини свідчать
про те, що між сторонами було укладено
господарський договір у спрощений
формі та досягнуто домовленості про
продовження співпраці на тих же умовах.
З огляду на викладене вбачається, що
позивач та відповідач уклали правочин,
що підтверджується конклюдентними
діями сторін, направленими на
укладання такого правочину, тобто
шляхом вчинення певних дій однією
стороною та прийняття виконання такого
правочину іншою стороною. Так, позивач
надав відповідачу послуги з
виготовлення та розміщення
рекламно-інформаційних
відеоматеріалів на 11 телеканалі, а
відповідач в свою чергу частково
розрахувався за отримані послуги. Факт
укладання правочину підтверджується
актами виконаних робіт.

Посилаючись на ст. 205 ЦК України позивач
зазначає про те, що правочин може
вчинитися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не передбачено
законом. Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Крім того, позивач зазначає, що
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом. Заперечення
однією із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводиться письмовими
доказами, засобами аудіо-, відеозапису
та іншими доказами (ст. 218 ЦК України).

Як зазначає позивач, в порушення умов
договору відповідач розрахувався за
надані послуги не у повному обсязі,
внаслідок чого у відповідача
утворилась заборгованість перед
позивачем у розмірі 47500,00 грн.

Усі Акти виконаних робіт, як зазначає
позивач, крім за травень та червень 2014
року, були підписані відповідачем без
будь-яких зауважень. Акти виконаних
робіт за травень та червень 2014 року
були пред'явлені позивачем нарочно
відповідачу, однак у погоджені
сторонами строки зазначені Акти
виконаних робіт від відповідача так і
не повернулися. Не отримавши ані оплати
за надані послуги, ані підписаних Актів
виконаних робіт, повивачем повторно
07.07.14р. разом з претензією було
здійснено поштове відправлення
вищезазначених Актів, що підтверджує
фіскальний чек № 6945.

Позивач звертає увагу, що жодних
пропозицій про розірвання договору чи
припинення виконання послуг на деякий
час у зв'язку з неможливістю оплатити
послуги на адресу позивача від
відповідача не надходило.

З метою досудового врегулювання спору,
07.07.14р. позивач направив на адресу
відповідача претензію з вимогою
сплатити загальну заборгованість за
надані послуги у розмірі 47 500,00 грн. Як
зазначає позивач, вищевказані вимоги
були залишені відповідачем без
відповіді та задоволення, у зв'язку з
чим позивач був змушений звернутися з
позовом до суду.

За неналежне виконання відповідачем
свої обов'язків, позивачем на підставі
ч. 2. ст. 625 ЦК України були нараховані
інфляційні втрати у розмірі 2 359,30 грн.
та 3% річних у розмірі 333,70 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить стягнути з відповідача
заборгованість за надані послуги у
розмірі 47 500,00 грн., інфляційні втрати у
розмірі 2 359,30 грн., 3% річних у розмірі
333,70 грн., а всього 50 193,00 грн.

Відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань на момент
розгляду спору до господарського суду
не надав. Крім того, відповідач не
скористався наданим йому правом на
судовий захист, наведених позивачем
обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважного
представника позивача, оцінивши надані
докази в їх сукупності, колегія суддів
дійшла до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Як зазначено у ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати:

- безпосередньо із закону або іншого
нормативно-правового акта, що регулює
господарську діяльність;

- з акту управління господарською
діяльністю;

- з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать;

- внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту
або суб'єктом господарювання,
придбання або збереження майна
суб'єкта або суб'єктом господарювання
за рахунок іншої особи без достатніх на
те підстав;

- у результаті створення об'єктів
інтелектуальної власності та інших дій
суб'єктів, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку ( ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків (ст. 205
Цивільного Кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Як зазначено у ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання.

За умовами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищезазначені норми
чинного законодавства України та
обставини справи, колегія суддів
вважає, що з огляду на те, що після
закінчення дії Договору від 10.11.12р.
відповідач продовжував користуватись
послугами позивача, частково їх
сплачував та не зупиняв їх надання,
відповідач визнав себе зобов'язаною
особою по відношенню до позивача.
Викладене є підставою для задоволення
позову в частині стягнення
заборгованості за надані послуги у
розмірі 47 500,00 грн., оскільки
заборгованість підтверджується
матеріалами справи та не
спростовується відповідачем.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі вищевказаної норми закону,
позивачем були нараховані інфляційні
втрати у розмірі 2359,30 грн. та 3% річних у
розмірі 333,70 грн., розрахунок яких судом
перевірений та визнаний таким, що
зроблений невірно, оскільки позивачем
не правильно визначено період
нарахування. Позивач не врахував, що
згідно з п. 3.4. Договору відповідач
сплачує послуги, виконані позивачем,
шляхом перерахування грошових коштів
на розрахунковий рахунок позивача на
протязі 5-ти банківських днів з моменту
підписання сторонами акта
приймання-передачі вказаних послуг. А
оскільки, позивач здійснює нарахування
інфляційних втрат та 3% річних тільки на
послуги надані у квітні 2014р., то
враховуючи те, що акт підписаний
сторонами останнім днем квітня 2014р.,
тобто 30.04.2014р., з урахуванням 5
банківських днів (1, 2 травня - світкові
дні; 3, 4 травня - вихідні дні; 5, 6, 7, 8
травня - це чотири банківських дня; 9
травня - святковий день; 10, 11 травня -
вихідні дні, 12 травня - це п'ятий
банківський день), нарахування
інфляційних втрат та 3% річних повинно
починатися з 13.05.14р.

Після перерахунку проведеного
колегією суддів у "ЛІГА:ЗАКОН" за період
з 13.05.14р. по 24.11.14р., інфляційні втрати
підлягають задоволенню у розмірі
заявленому позивачем, тобто у розмірі
2359,30 грн., а 3% річних у розмірі 322,19 грн.

Викладене є підставою для задоволення
позову частково.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по сплату судового збору
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що до складу судових
витрат входить оплата послуг адвоката.
В контексті цієї норми судові витрати
за участь адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавались, та їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Господарського
процесуального кодексу України
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру". Дія вказаного закону
поширюється тільки на осіб, які є
адвокатами.

Поняття особи, котра є адвокатом,
наводиться в статті 2 Закону України
"Про адвокатуру", котра зазначає, що
адвокатом може бути особа, яка має вищу
юридичну освіту, підтверджену дипломом
України або відповідно до міжнародних
договорів України дипломом іншої
країни, стаж роботи у галузі права не
менше двох років, володіє державною
мовою, склала кваліфікаційні іспити,
одержала в Україні свідоцтво про право
на зайняття адвокатською діяльністю та
прийняла Присягу адвоката України.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про
адвокатуру" адвокат має право
займатись адвокатською діяльністю
індивідуально, відкрити своє
адвокатське бюро, об'єднуватися з
іншими адвокатами в колегії,
адвокатські фірми, контори та інші
адвокатські об'єднання, які діють
відповідно до цього Закону та статутів
адвокатських об'єднань. Адвокатські
об'єднання діють на засадах
добровільності, самоврядування,
колегіальності та гласності.
Реєстрація адвокатських об'єднань
провадиться у Міністерстві юстиції
України в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці адвоката здійснюється на
підставі угоди між громадянином чи
юридичною особою і адвокатським
об'єднанням чи адвокатом (ст. 12 Закону
України "Про адвокатуру").

Таким чином, стаття 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає відшкодування сум як
судових витрат, які були сплачені
стороною за отримання послуг, лише
адвокатам, а не будь-яким
представникам.

Позивач просить стягнути з відповідача
витрати по сплаті вартості правової
допомоги за договором №30/07/14-юр від
30.07.14р. у розмірі 5 500,00 грн.

При дослідження матеріалів справи,
колегією суддів встановлено, що
адвокатом ОСОБА_4 було подано до
господарського суду позовну заяву.
Крім того, ОСОБА_4 представляв інтереси
позивача у всіх судових засіданнях .

Вирішуючи питання про розподіл витрат,
які підлягають сплаті за послуги
адвоката, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
названих витрат не повинен бути
неспіврозмірним, тобто явно завищеним.
За таких обставин суд з урахуванням
матеріалів конкретної справи, зокрема,
ціни позову може обмежити цей розмір з
огляду на розумну необхідність судових
витрат для даної справи (п. 12
роз'яснення президії Вищого
арбітражного суду України від 04.03.98 N
02-5/78 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України").

У визначенні розумно необхідного
розміру сум, які підлягають сплаті за
послуги адвоката, можуть братися до
уваги, зокрема: встановлені
нормативно-правовими актами норми
видатків на службові відрядження (якщо
їх установлено); вартість економних
транспортних послуг; час, який міг би
витратити на підготовку матеріалів
кваліфікований фахівець; вартість
оплати відповідних послуг адвокатів,
яка склалася в країні або в регіоні;
наявні відомості органів статистики
або інших органів про ціни на ринку
юридичних послуг; тривалість розгляду
і складність справи тощо. Докази, які
підтверджують розумність витрат на
оплату послуг адвоката, повинна
надавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат (абзац
третій пункту 11 інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
14.12.2007 N 01-8/973 "Про деякі питання практики
застосування у вирішенні спорів
окремих норм процесуального права").

Таким чином, колегія суддів,
виходячи з принципів розумності та
справедливості, оцінює правові
послуги, надані ОСОБА_4 фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 по даній
справі у розмірі 5 500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 205, 509, 525, 526, 530, 599,
610, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст.
173, 174, 193, 218 Господарського
процесуального кодексу України,
Законом України "Про адвокатуру", ст. ст.
4, 32-34, 43, 44, 48,49, 75, 82-85, 115-117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Місія-1" (49000, м.
Дніпропетровськ, вул. Боброва, буд. 1,
) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
заборгованість за надані послуги у
розмірі 47 500,00 грн. (сорок сім тисяч
п'ятсот грн. 00 коп.), інфляційні втрати у
розмірі 2 359,30 грн. (дві тисячі триста
п'ятдесят дев'ять грн. 30 коп.), 3% річних у
розмірі 322,19 грн. (триста двадцять дві
грн. 19 коп.), витрати по сплаті судового
збору у розмірі 1 826,58 грн. (одна тисяча
вісімсот двадцять шість грн. 58 коп.),
витрати на послуги адвоката у розмірі 5
500,00 грн. (п'ять тисяч п'ятсот грн. 00 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 02.12.14р.

Головуючий колегії Суддя Суддя Н.Е.
Петренко І.І.Колісник В.Г.Бєлік