ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 р.
Справа № 914/3598/14

Господарський суд Львівської області
розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи:

за позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Енергопромгруп» (м. Львів)до
відповідача:Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (м.
Стрий)про:зобов'язання повернути майно,
котре було передане на тимчасове
зберігання відповідно до договору від
20.10.2011 р. № 1/10зб

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Герасименко В. С.

Представники:

Позивача:Гордієнко В. В. - представник
(довіреність від 06.10.2014
р.)Відповідача:не з'явився

Представнику позивача роз'яснено права
та обов'язки відповідно до ст. ст. 20, 22
ГПК України, зокрема право заявляти
відводи.

Заяв про відвід судді не поступало.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу не
надходили.

10.10.2014 р. до господарського суду
Львівської області за вх. № 3719
поступила позовна заява від Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Компанія «Енергопромгруп» до Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 про зобов'язання
повернути майно, котре було передане на
тимчасове зберігання відповідно до
договору від 20.10.2011 р. № 1/10зб.

Ухвалою суду від 13.10.2014 р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі, відмовлено в
задоволенні заяви про вжиття заходів
забезпечення позову та справу
призначено до розгляду на 11.11.2014 р.

22.10.2014 р. до суду за вх. № 45082/14 від
представника позивача поступили
довідки з ЄДРЮОФОП щодо позивача та
відповідача.

07.11.2014 р. до суду за вх. № 48162/14 від
представника позивача поступила копія
свідоцтва про державну реєстрацію
юридичної особи ТзОВ «Компанія
«Енергопромгруп», копія претензії про
повернення майна від 29.10.2014 р. № 07/10 та
докази направлення такої претензії
відповідачу.

07.11.2014 р. до суду за вх. № 48163/14 від
представника позивача поступило
повідомлення про відсутність обставин,
передбачених п. 2 ч. 1 ст. 62 або п. 2 ч. 1 ст.
81 ГПК України.

Ухвалою суду від 11.11.2014 р., у зв'язку з
неявкою відповідача, розгляд справи
було відкладено на 09.12.2014 р.

Позивач вимоги суду виконав, явку
повноважного представника в судове
засідання забезпечив.

26.11.2014 р. до суду за вх. № 51459/14 від
представника позивача поступив витяг з
ЄДРЮОФОП щодо відповідача.

Представник позивача позов підтримав
повністю, просив суд задоволити
позовні вимоги з підстав наведених у
позовній заяві та поясненнях.

Відповідач вимоги суду не виконав,
відзив на позовну заяву не представив,
проти позову не заперечив, явку
повноважного представника в судове
засідання не забезпечив.

До суду повернувся конверт з ухвалою
суду від 13.10.2014 р. про порушення
провадження у даній справі, котрий був
адресований на адресу відповідача,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців (вул. Зваричі, 76/8, м.
Стрий, Львівська область, 82400) з
посиланням підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» на закінчення
строку зберігання поштового
відправлення (долучено до матеріалів
справи). Ухвала суду від 11.11.2014р. про
відкладення розгляду даної справи була
надіслано відповідачу за вказаною
адресою та станом на час проведення
судового засідання не повернута до
суду підприємством зв'язку.

Відповідно до підпункту 3.9.1 підпункту
3.9 пункту 3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 р. № 18 (із змінами та
доповненнями), особи, які беруть участь
у справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на закінчення
строку зберігання поштового
відправлення тощо, то вважається, що
адресат повідомлений про час і місце
розгляду справи судом.

Згідно з підпунктом 3.9.2 підпункту 3.9
пункту 3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 р. № 18 (із змінами та
доповненнями), у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи те, що позивачем надано
достатньо матеріалів для розгляду
спору по суті, відповідач не забезпечив
явку свого повноважного представника в
судове засідання, відзив на позов не
представив, проти позову, у
встановленому чинним законодавством
України порядку, не заперечив, не
представив доказів повернення майна,
не скористався наданим йому правом на
участь у судовому процесі, з метою
недопущення затягування розгляду
справи, суд дійшов висновку про
можливість розгляду справи, відповідно
до ст. 75 ГПК України, у відсутності
представника відповідача за наявними у
ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали,
подані до суду, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, сукупно
оцінивши докази, які мають значення для
справи, суд встановив наступне:

20.10.2011 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Енергопромгруп» (позивач) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач)
укладено договір відповідального
зберігання № 1/10зб (надалі - Договір;
оригінал оглянуто в судовому
засіданні, копію долучено до
матеріалів справи), відповідно до умов
якого поклажодавець (позивач) передає,
а зберігач (відповідач) приймає на
відповідальне зберігання протягом
строку дії цього договору цемент 500 А/Ш
(тара 50 кг) в кількості 68 тонн (п. 1.1.
Договору).

Відповідно до п. 1.3. Договору, зберігач
(відповідач) приймає майно на станції
Стрий Львівської залізниці та зберігає
за адресою: м. Стрий, вул. Болехівська,
28а.

Згідно з п. 2.1.4. Договору, зберігач
(відповідач) зобов'язаний повернути
майно поклажодавцеві (позивачу) за
першою вимогою останнього.

Відповідно до п. 3.2. Договору,
поклажодавець (позивач) має право у
будь-який час вимагати у зберігача
(відповідача) повернення майна, яке
знаходиться на зберіганні (всього або
його частини).

Згідно з п. 6.1. Договору, цей договір
вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та скріплення печатками
сторін.

Відповідно до п. 6.2. Договору, строк
цього договору починає свій перебіг у
момент, визначений у п. 6.1. цього
договору та закінчується у момент
підписання сторонами акту
прийому-передачі зберігачем майна
поклажодавцеві, але у любому випадку до
31 грудня 2011 року.

Відповідно до умов договору, позивач
передав, а відповідач прийняв на
відповідальне зберігання цемент 500 А/Ш
(тара 50 кг) в кількості 68 тонн загальною
вартістю 58480 грн. 00 коп., що
підтверджується актом
прийому-передачі від 20.10.2011 р. (оригінал
оглянуто в судовому засіданні, копію
долучено до матеріалів справи).

Згідно з пунктами 1.1., 6.1., 6.2. Договору,
відповідач зобов'язаний був повернути
майно позивачу до 31.12.2011 р.

Порушуючи умови Договору, відповідач
не повернув позивачу майно.

Станом на день розгляду справи,
відповідач відзив на позов не
представив, проти позову не заперечив,
доказів повернення майна не
представив, явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного:

Відповідно до ст. 8 Конституції України,
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Норми Конституції
України є нормами прямої дії.

Згідно ч. 4 ст. 13 Конституції України,
Держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 42 Конституції
України, кожен має право на
підприємницьку діяльність, яка не
заборонена законом. Держава забезпечує
захист конкуренції у підприємницькій
діяльності. Не допускаються
зловживання монопольним становищем на
ринку, неправомірне обмеження
конкуренції та недобросовісна
конкуренція.

Юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Згідно ст. 124 Конституції України,
правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. Юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Судочинство здійснюється
Конституційним Судом України та судами
загальної юрисдикції.

Судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції
України, однією із основних засад
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним
законодавством регулюються особисті
немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на
юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників.

Відповідно до ст. 3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства зокрема є свобода
договору; свобода підприємницької
діяльності, яка не заборонена законом;
справедливість, добросовісність та
розумність.

Згідно з ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 936 ЦК України, за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 938 ЦК України,
зберігач зобов'язаний зберігати річ
протягом строку, встановленого у
договорі зберігання.

Згідно з ч. 1 ст. 943 ЦК України, зберігач
зобов'язаний виконувати свої обов'язки
за договором зберігання особисто.

Частинами 1 та 2 статті 949 ЦК України
встановлено, що зберігач зобов'язаний
повернути поклажодавцеві річ, яка була
передана на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості. Річ має бути
повернена поклажодавцю в такому стані,
в якому вона була прийнята на
зберігання, з урахуванням зміни її
природних властивостей.

Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ст. 193 ГК України, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Відповідач має право визнати позов
повністю або частково, а також має
право до початку розгляду
господарським судом справи по суті
подати зустрічний позов.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На час розгляду справи, відповідач
проти позову не заперечив, доказів
повернення майна не представив.

Враховуючи те, що позивачем
представлено достатньо об'єктивних,
допустимих та переконливих доказів в
підтвердження своїх позовних вимог, а
відповідач проти позову не заперечив,
доказів повернення майна не надав,
виконавши вимоги процесуального права,
всебічно і повно перевіривши обставини
справи в їх сукупності, дослідивши
представлені докази, у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Енергопромгруп» до Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 про зобов'язання
повернути майно, котре було передане на
тимчасове зберігання відповідно до
договору від 20.10.2011 р. № 1/10зб
обґрунтовані та підлягають до
задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», установлено
мінімальну заробітну плату у місячному
розмірі - 1218 грн.

Відповідно до підпункту 1) пункту 2
частини 2 статті 4 Закону України «Про
судовий збір», ставка судового збору за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
становить 2 відсотки ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат.

За подання позовної заяви, позивачем
сплачено судовий збір у розмірі 1827 грн.
00 коп., що підтверджується платіжним
дорученням від 07.10.2014 р. № 387 (долучено
до матеріалів справи).

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК
України, слід покласти на відповідача
оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 8,
13, 42, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1,
3, 11, 202, 509, 525, 526, 530, 612, 626, 627, 629, 936, 938, 943, 949
ЦК України, ст. ст. 174, 193 ГК України, ст.
ст. 43, 45 , 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Енергопромгруп» до Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 про зобов'язання
повернути майно, котре було передане на
тимчасове зберігання відповідно до
договору відповідального зберігання
від 20.10.2011 р. № 1/10зб - задоволити
повністю.

2. Зобов'язати Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичну
особу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 82400;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Енергопромгруп» (вул. Замкнена, буд. 3,
кв. 2, м.Львів, 79016; ) майно,
котре було передане на тимчасове
зберігання згідно договору
відповідального зберігання № 1/10зб від
20.10.2011 р., а саме: цемент 500 А/Ш (тара 50 кг)
в кількості 68 тонн загальною вартістю
58480 грн. 00 коп.

3. Стягнути з Суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 82400;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Енергопромгруп» (вул. Замкнена, буд. 3,
кв. 2, м. Львів, 79016; ) 1827
грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

4. Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України, після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 12 грудня 2014
року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України,
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Цікало А.І.