м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Заступника прокурора міста
Києва в інтересах держави
1) Київської міської ради
2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "АвтоНафта"
про визнання недійсним договору та
державного акта на право власності на
земельну ділянку, визнання відсутності
права, відновлення становища, що
існувало до порушення
Головуючий суддя: Бондарчук В.В.
Судді: Івченко
від прокуратури: Пилипенко Т.А.
від відповідача-1: Самелюк К.О.
від відповідача-2: Стеценко О.В.
вільні слухачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Заступник прокурора міста Києва в
інтересах держави (далі-позивач)
звернувся до Господарського суду міста
Києва з позовом до 1) Київської міської
ради (далі-відповідач-1), 2) Товариства з
обмеженою відповідальністю "АвтоНафта"
(далі-відповідач-2) з наступними
1) визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,3342 га, кадастровий номер
міською радою та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«АвтоНафта», посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрованого в реєстрі 30.09.2004 за №
2) визнання недійсним державного акту
на право власності на земельну ділянку
площею 0,3342 га на перетині вулиць
Вишгородської та Резервної в
Оболонському районі м. Києва, виданого
Товариству з обмеженою
відповідальністю «АвтоНафта», який
зареєстровано з книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та право постійного
користування землею, договорів оренди
3) визнання відсутнім у Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АвтоНафта» права користування
земельною ділянкою площею 0,3342 га
вартістю 1 675 629,00 грн., яка розташована
на перетині вулиць Вишгородської та
Резервної в Оболонському районі м.
4) відновлення становища, яке існувало
до порушення, шляхом повернення в
розпорядження Київської міської ради
земельної ділянки площею 0,3342 га
вартістю 1 675 629, 00 грн., яка розташована
на перетині вулиць Вишгородської та
Резервної в Оболонському районі м.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
підставі незаконного рішення
Київської міської ради №421/1831 від 15.07.2004
р. та з порушенням вимог чинного
законодавства було укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
тому останній та державний акт на право
власності на земельну ділянку
підлягають визнанню недійсними.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.07.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 29.07.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Розгляд справи відкладався через
нез'явлення повноважних представників
відповідача-1 та неналежне виконання
сторонами вимог суду.
У судовому засіданні 01.09.2014 р.
представник відповідача-2 подав
клопотання про зупинення провадження у
справі, в якому просив суд зупинити
вирішення справи №2а-6767/11/2670 Верховним
Судом України.
Суд відклав розгляд поданого
клопотання на наступне судове
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.09.2014 р. призначено
складі трьох суддів.
Розпорядженням Заступника голови
Господарського суду міста Києва від
01.09.2014 р. визначено склад суду для
В.В. (головуючий суддя), судді: ОСОБА_9.,
Ухвалою Господарського суду міста
прийнято до свого провадження у складі
суду: Бондарчук В.В. (головуючий суддя),
судді: ОСОБА_9., Нечай О.В. та розгляд
справи призначено на 29.09.2014 р. за участю
представників сторін.
У судовому засіданні 29.09.2014 р. судом
оголошувалась перерва до 27.10.2014 р.
23.10.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду ОСОБА_5 подав заяву, в
якій просить залучити його до участі у
судовому розгляді даної справи у
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 27.10.2014 р. у зв'язку
із закінченням терміну повноважень
на розгляд колегії суддів у складі -
Бондарчук В.В. (головуючий суддя), судді:
Івченко А.М., Нечай О.В.
Також, суд відмовив у задоволенні
клопотання відповідача-2 про
відкладення розгляду справи з мотивів
Розглянувши подану заяву про залучення
ОСОБА_5 до участі у справі у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача, суд відмовив у
задоволенні останньої з підстав
У судовому засіданні 27.10.2014 р.
представник відповідача-2 надав заяву
про застосування позовної давності, в
якій просить суд застосувати до
позовних вимог заступника прокурора
міста Києва строк позовної давності, а
також надав клопотання про залучення
до участі у справі Головне управління
земельних ресурсів виконавчого органу
Київради у якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
Суд відклав розгляд клопотання про
залучення до участі у справі Головного
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київради у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
наступне судове засідання.
Крім того, представник відповідача-2 у
судовому засіданні 27.10.2014 р. заявив
клопотання про відвід складу суду, в
якому зазначив, що суд ігнорує
процесуальні права Товариства з
обмеженою відповідальністю
"АвтоНафта", а саме відклав розгляд
клопотання про залучення третьої особи
на наступне судове засідання та
заслухавши пояснення у судовому
засіданні ОСОБА_5, який не стороною у
даній справі.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.10.2014 р. відхилено заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АвтоНафта" про
відвід колегії суддів у складі:
Бондарчук В.В. (головуючий суддя), суддя
Івченко А.М. та суддя Нечай О.В. у справі
У судовому засіданні 27.10.2014 р. судом
оголошувалася перерва до 01.12.2014 р. на
підставі ст. 77 ГПК України.
У даному судовому засіданні
представник прокуратури підтримав
заявлені позовні вимоги.
Представник Київської міської ради у
судовому засіданні подав відзив на
позовну заяву, в якому пояснив, що
оскаржуваний акт на право власності на
земельну ділянку складений, виданий та
зареєстрований компетентним органом з
дотриманням норм законодавства, а тому
відсутні правові підстави для визнання
Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю "АвтоНафта" у
судовому засіданні заперечив проти
задоволення позовних вимог та надав
клопотання про витребування у позивача
доказів, а саме, оригіналів документів,
які подавалися з позовною заявою, а
також підтримав клопотання про
залучення до участі у справі Головного
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київради у якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Розглянувши подані клопотання, суд
Згідно ч. 1 ст. 27 ГПК України, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін. Їх може бути залучено до участі
у справі також за клопотанням сторін,
прокурора. Якщо господарський суд при
прийнятті позовної заяви, вчиненні дій
по підготовці справи до розгляду або
під час розгляду справи встановить, що
рішення господарського суду може
вплинути на права і обов'язки осіб, що
не є стороною у справі, господарський
суд залучає таких осіб до участі у
справі як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.

Однак відповідач-2 не зазначив, яким
саме чином рішення у даній справі може
вплинути на права та обов'язки
Головного управління земельних
ресурсів виконавчого органу Київради,
а тому суд відмовляє у задоволенні
клопотання відповідача про залучення
третьої особи.

Відповідно до ст. 38 ГПК України, сторона
або прокурор у разі неможливості
самостійно надати докази вправі подати
клопотання про витребування
господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено: -
який доказ витребовується; - обставини,
що перешкоджають його наданню; -
підстави, з яких випливає, що цей доказ
має підприємство чи організація; -
обставини, які може підтвердити цей
доказ.

Оскільки позивач не зазначив, які
обставини перешкоджають наданню
оригіналів документів, що долучені до
позовної заяви, тому суд відмовляє у
задоволенні поданого клопотання про
витребування доказів.

Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих учасниками
провадження у справі та витребуваних
судом.

У судовому засіданні 01.12.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
прокуратури, Київської міської ради та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АвтоНафта",
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2002 р. Київською міською радою
прийнято рішення №206/366 «Про надання і
вилучення земельних ділянок та
припинення права користування землею»,
пунктом 20 якого затверджено проект
відведення земельних ділянок
Товариству з обмеженою
відповідальністю «АвтоНафта» для
будівництва, експлуатації та
обслуговування автозаправного
комплексу на перетині вул.
Вишгородської та Резервної в
Оболонському районі м. Києва.

29.07.2003 р. на виконання зазначеного
рішення між Київською міською радою та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «АвтоНафта» укладено
договір оренди земельної ділянки, який
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 за №816 та зареєстрований
Головним управлінням земельних
ресурсів Київської міської державної
адміністрації за №78-6-00109 від 27.08.2003 р. у
книзі записів державної реєстрації
договорів.

Згідно вказаного договору Київська
міська рада на підставі рішення від
26.12.2002 р. за №206/366 передала, а
відповідач-2 прийняв у короткострокову
оренду на 5 років земельну ділянку,
місце розташування якої на перетині
вул. Вишгородської та вул. Резервної в
Оболонському районі м. Києва, розміром
0,0226 га в межах червоних ліній для
будівництва, експлуатації та
обслуговування автозаправного
комплексу у межах, які перенесені в
натуру і зазначені на плані, що є
невід'ємною частиною цього договору.

15.07.2004 р. Київською міською радою
прийнято рішення №421/1831 «Про продаж
земельної ділянки Товариству з
обмеженою відповідальністю
«АвтоНафта», яким затверджено вартість
земельної ділянки у розмірі 1 675 629,00 грн.
на підставі експертної грошової оцінки
та вирішено продати відповідачу-2
земельну ділянку площею 0,3342 га за 1 675
629,00 грн. для будівництва, експлуатації
та обслуговування автозаправного
комплексу на перетині вул.
Вишгородської та вул. Резервної в
Оболонському районі м. Києва, яка
перебуває в оренді у Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АвтоНафта» згідно з договором оренди
земельної ділянки від 27.08.2003 р. №78-6-00110.

13.09.2004 р. на підставі рішення Київської
міської ради від 15.07.2004 р. за №421/1831, між
Київською міською радою та Товариством
з обмеженою відповідальністю
«АвтоНафта» укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки, за
умовами якого відповідач-1 продав, а
відповідач-2 купив земельну ділянку
(кадастровий номер :78:096:0039) площею
0,3342 га на перетині вул. Вишгородської
та вул. Резервної в Оболонському районі
м. Києва, у межах, які перенесені у
натуру і зазначені у технічній
документації на земельну ділянку.

Згідно п. 2.1. договору, ціна продажу
земельної ділянки (без урахування
податку на додану вартість) становить 1
675 629,00 грн.

Вказаний договір посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
за №944.

16.03.2005 р. відповідачем-2 отримано
державний акт на право власності на
земельну ділянку.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги,
прокурор зазначає, що спірний договір
було укладено на підставі незаконного
рішення Київської міської ради №421/1831
від 15.07.2004 р. та з порушенням вимог
законодавства, зокрема проектна
документація не проходила екологічну
експертизу, а продаж земельної ділянки
було проведено поза конкурсом.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
вимоги позивача не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про столицю України місто-герой Київ",
місцеве самоврядування у м. Києві
здійснюється територіальною громадою
міста, в тому числі, через Київську
міську раду.

Згідно п. 5 ст. 16 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні", від
імені та в інтересах територіальних
громад права суб'єкта комунальної
власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 9 Земельного кодексу України
встановлено, що розпорядження землями
територіальної громади міста, передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб, надання земельних
ділянок у користування відноситься до
повноважень Київської міської ради.

Пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України визначено,
що до розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу
України, юридичні громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Згідно статті 14 Закону України «Про
екологічну експертизу» (в редакції
чинній на день укладення спірного
договору), державній екологічній
експертизі підлягають:

1) державні інвестиційні програми,
проекти схем розвитку і розміщення
продуктивних сил, розвитку окремих
галузей народного господарства;

2) проекти генеральних планів населених
пунктів, схем районного планування,
схем генеральних планів промислових
вузлів, схем розміщення підприємств у
промислових вузлах і районах, схем
упорядкування промислової забудови,
інша передпланова і передпроектна
документація;

3) інвестиційні проекти,
техніко-економічні обґрунтування і
розрахунки, проекти і робочі проекти на
будівництво нових та розширення,
реконструкцію, технічне переозброєння
діючих підприємств; документація по
перепрофілюванню, консервації та
ліквідації діючих підприємств, окремих
цехів, виробництв та інших промислових
і господарських об'єктів, які можуть
негативно впливати на стан
навколишнього природного середовища, в
тому числі військового та оборонного
призначення;

4) проекти законодавчих та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють відносини в галузі
забезпечення екологічної (в тому числі
радіаційної) безпеки, охорони
навколишнього природного середовища і
використання природних ресурсів,
діяльності, що може негативно впливати
на стан навколишнього природного
середовища;

5) документація по впровадженню нової
техніки, технологій, матеріалів і
речовин (у тому числі тих, що
закуповуються за кордоном), які можуть
створити потенційну загрозу
навколишньому природному середовищу.

Проте вказаними нормами не
передбачається необхідності
проведення державної екологічної
експертизи щодо договорів
купівлі-продажу земельних ділянок, які
укладаються між зацікавленими
сторонами.

Згідно п. 1.2. Тимчасового порядку
продажу земельних ділянок в м. Києві,
затвердженого рішенням Київська
міська рада, від 14.03.2002, № 304/1738 "Про
визначення тимчасового порядку
продажу земельних ділянок в м. Києві",
продаж земельних ділянок здійснюється
на земельних торгах, крім: - земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти
нерухомого майна, що є власністю
покупців; - земельних ділянок, на які є
документи, що посвідчують право
користування ними (державний акт на
право постійного користування землею,
договір оренди землі, договір
тимчасового користування, у тому числі
на умовах оренди); - земельних ділянок,
які надані в користування згідно з
рішеннями Київради, розпорядженнями
Київської міської державної
адміністрації, рішеннями виконкому
Київради.

Частиною 2 статті 128 Земельного кодексу
України (в редакції чинній на день
укладення спірного договору)
передбачено, що громадяни та юридичні
особи, зацікавлені у придбанні
земельних ділянок у власність, подають
заяву (клопотання) до відповідного
органу виконавчої влади або сільської,
селищної, міської ради. У заяві
зазначаються бажане місце
розташування земельної ділянки,
цільове призначення та її розмір. До
заяви додається:

а) державний акт на право постійного
користування землею або договір оренди
землі;

б) план земельної ділянки та документ
про її надання у разі відсутності
державного акта;

в) свідоцтво про реєстрацію суб'єкта
підприємницької діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент звернення відповідачем-2 до
відповідача-1 з клопотанням про продаж
земельної ділянки, відповідач-2
здійснював користування земельною
ділянкою на підставі договору оренди
земельної ділянки від 27.08.2003 р.,
зареєстрований за №78-6-00110, тому
відповідачем було правомірно
відчужено земельну ділянку на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АвтоНафта» без
проведення конкурсу.

Крім того, норми частини 2 статті 128
Земельного кодексу України не
вимагають подання висновку
екологічної експертизи для того, щоб
придбати необхідну земельну ділянку.

Таким чином, твердження прокуратури
про те, що спірний договір було
укладено з порушенням норм
законодавства з тих підстав, що
проектна документація не проходила
екологічну експертизу, а продаж
земельної ділянки було проведено поза
конкурсом, суд визнає необґрунтованими
та безпідставними.

Згідно частини першої статті 215
Цивільного кодексу України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Положення статті 203 Цивільного кодексу
України, визначають такі підстави
недійсності правочину: зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК
України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

З матеріалів справи вбачається, що
спірний договір купівлі-продажу
земельної ділянки укладений на
підставі вільного волевиявлення,
зокрема, сторонами досягнуто істотних
його умов.

При цьому, суд відзначає, що Київська
міська рада як орган місцевого
самоврядування, в компетенції якого
приймати рішення про продаж землі та
укладення відповідних договорів
купівлі-продажу, має виключні
повноваження щодо встановлення умов
для прийняття рішення про продаж
земельної ділянки та ухвалення
необхідних для їх прийняття, остання не
погоджує свої дії та рішення з
покупцями, які не мали і не могли мати
можливості перевіряти правильність їх
рішень та зобов'язані були
дотримуватись встановлених умов та
порядку придбання земельної ділянки.

Таким чином, Товариство з обмеженою
відповідальністю «АвтоНафта» не мало
можливості перевірити правильність
рішень органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 9
Конституції України чинні міжнародні
договори, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, є
частиною національного законодавства
України.

Законом України "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини" 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року
ратифіковано Конвенцію про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11
до Конвенції.

Згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованого
Законом України від 17.07.1997 року №
475/97-ВР, кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення
Європейського суду з прав людини від
24.06.2003 "Стретч проти Сполученого
Королівства" майном у значенні статті 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод вважається законне та
обґрунтоване очікування набути майно
або майнове право за договором,
укладеним з органом публічної влади.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 24.06.2003 "Стретч проти
Сполученого Королівства" встановлено,
що, оскільки особу позбавили права на
його майно лише з тих підстав, що
порушення були вчинені з боку
публічного органу, а не громадянина, то
в такому випадку мало місце
"непропорційне втручання у право
заявника на мирне володіння своїм
майном та, відповідно, відбулось
порушення статті 1 Першого протоколу
Конвенції", отже визнання недійсним
договору, згідно якого покупець
отримав майно від держави, та подальше
позбавлення його цього майна на
підставі того, що державний орган
порушив закон, є неприпустимим.

Статтею 17 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
передбачено, що суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Відповідна правова позиція наведена в
постанові Верховного Суду України від
14.03.2007 у справі №21-8во07.

Таким чином, враховуючи, що Товариство
з обмеженою відповідальністю
«АвтоНафта», укладаючи у 2004 році
договір купівлі-продажу земельної
ділянки від 13.09.2004 р. та перераховуючи
кошти за нього відповідно до умов,
правомірно очікувало набуття права
власності в значенні статті 1 Першого
протоколу до Конвенції.

Відповідно до ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального
кодексу, України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За таких обставин, враховуючи, що
відповідач-2, укладаючи договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
13.09.2004 р. та перераховуючи кошти за
нього відповідно до умов договору,
правомірно очікував на набуття права
власності в значенні статті 1 Першого
протоколу до Конвенції та не мало
можливості перевірити правильність
рішень органів місцевого
самоврядування, суд приходить до
висновку про необґрунтованість вимог
прокурора щодо визнання недійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,3342 га кадастровий
номер :78:096:0039, укладеного між
Київською міською радою та Товариством
з обмеженою відповідальністю
«АвтоНафта», посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрованого в реєстрі 30.09.2004 за №
944.

Оскільки судом встановлено вище, що
спірний договір купівлі-продажу є
законним, а спірний акт на право
власності на земельну ділянку виданий
на підставі законного та чинного
договору, суд приходить до висновку,
про необґрунтованість вимог прокурора
стосовно визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку площею 0,3342 га на
перетині вулиць Вишгородської та
Резервної в Оболонському районі м.
Києва, виданого Товариству з обмеженою
відповідальністю «АвтоНафта», який
зареєстровано з книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та право постійного
користування землею, договорів оренди
землі 16.03.2005 р. за №04-8-00020.

Щодо заявлених вимог про визнання
відсутнім у Товариства з обмеженою
відповідальністю «АвтоНафта» права
користування земельною ділянкою
площею 0,3342 га (кадастровий номер
:78:096:0039) вартістю 1 675 629,00 грн., яка
розташована на перетині вулиць
Вишгородської та Резервної в
Оболонському районі м. Києва та
відновлення становища, яке існувало до
порушення, шляхом повернення в
розпорядження Київської міської ради
земельної ділянки площею 0,3342 га
(кадастровий номер :78:096:0039)
вартістю 1 675 629, 00 гри., яка розташована
на перетині вулиць Вишгородської та
Резервної в Оболонському районі м.
Києва, то суд також визнає вказані
вимоги необґрунтованими з огляду на те,
що останні є похідними від вимог, які
вже було судом визнано такими, що не
підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки
позовні вимоги прокурора задоволенню
не підлягають, відповідно не
застосовується строк позовної
давності.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста
Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову заступника
прокурора міста Києва - відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 02.12.2014 р.

Головуючий суддя:
Бондарчук В.В.

Судді:
Івченко А.М.

Нечай О.В.