КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р. Справа№ 925/1631/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання:
Товстенку О.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Селянського (фермерського)
господарства ,,Час"

на рішення господарського суду
Черкаської області від 10.10.2014р.

у справі № 925/1631/14 (суддя Хабазня Ю.А.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничої
фірми ,,Агросвіт"

до Селянського (фермерського)
господарства ,,Час"

про стягнення 29 239,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю науково-виробнича
фірма ,,Агросвіт" в особі Черкаської
філії Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробнича
фірма ,,Агросвіт" (далі - позивач)
звернулось в господарський суд
Черкаської області з позовом до
Селянського (фермерського)
господарства ,,Час" (далі - відповідач)
про стягнення 29 239,96 грн. заборгованості
за договором 95 поставки товару для
виробництва сільськогосподарської
продукції від 08.05.2012р., з яких: 15 742,26 грн.
- основна заборгованість, 13 497,70 грн. - 30%
річних (з врахуванням заяви № 2 від
06.10.2014р. про уточнення позовних вимог).

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 10.10.2014р. у справі
№ 925/1631/14 позов задоволено повністю.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 15 742,26 грн. основного боргу за
отриманий товар, 13 497,00 грн. 30% річних, 1
827,00 грн. судових витрат - разом 31 066,26
грн.

Мотивуючи зазначене рішення, суд
першої інстанції, пославшись на
встановлені ним обставини та умови
договору, положення ГК України і ЦК
України, дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог у даній
справі та наявність правових підстав
для їх задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить рішення господарського
суду Черкаської області від 10.10.2014р. у
справі № 925/1631/14 скасувати, прийняти
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити. В обґрунтування доводів
апеляційної скарги скаржник зазначає,
що він не погоджується з прийнятим
рішенням, оскільки у відповідача
відсутня заборгованість перед
позивачем, про що свідчить розписка
представника позивача. Зокрема,
скаржник вказує, що суд першої
інстанції проігнорував клопотання про
перенесення розгляду справи, чим
позбавив відповідача можливості
скористатись юридичною допомогою та
надати докази по справі.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач зазначає про
необґрунтованість її доводів та
просить залишити оскаржуване рішення
без змін.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.10.2014р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено розгляд
скарги у справі на 25.11.2014р.

В судовому засіданні 25.11.2014р.
представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги, представник
позивача заперечив проти апеляційної
скарги, просив залишити оскаржуване
рішення без змін.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Частиною 2 статті 101
ГПК України передбачено, що
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, дослідивши наявні докази у
справі, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
08.05.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю науково-виробнича
фірма ,,Агросвіт" (далі - продавець,
позивач) та Селянським (фермерським)
господарством ,,Час" (далі - покупець,
відповідач) було укладено договір 95
поставки товару для виробництва
сільськогосподарської продукції (далі
- договір, а.с. 21-23).

За умовами договору (п.1.1) продавець
зобов'язався здійснити постачання
товарів безпосередньо пов'язаних з
технологічними процесами виробництва
сільськогосподарської продукції,
покупцю/виробникові такої
сільськогосподарської продукції, а
саме: насіння, засоби захисту рослин,
добрива, який покупець зобов'язався
прийняти та оплатити відповідно до п.1.2
цього договору на умовах, що вказуються
сторонами в доповненнях.

Відповідно до п. 1.2 договору, загальна
кількість товару, ,,Еквівалент ціни
товару", ,,Погоджений курс", асортимент,
ціна, строки поставки, оплати та умови
оплати товару, що постачається за даним
договором визначаються сторонами на
кожну окрему партію товару у
доповненнях до нього.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили,
що ціна товару, що постачається
продавцем вказується в доповненнях до
даного договору і визначається
сторонами як ,,тверда ціна" та
,,попередня ціна".

Згідно з п. 4.1 договору покупець взяв на
себе зобов'язання оплатити прийнятий
ним товар в безготівковому порядку,
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок продавця, в
строки, встановлені в доповненнях до
цього договору. Сторони за окремими
доповненнями до цього договору можуть
вибрати іншу форму оплати за переданий
товар.

За змістом п. 5.5 договору товар
вважається переданим продавцем і
отриманим покупцем при підписанні
покупцем видаткових документів.

Відповідно до п. 1.1 доповнення про
поставку товарів на умовах товарного
кредиту № 1/тк до договору від 08.05.2012р.
продавець передає, а покупець приймає
товар, визначений даним доповненням, на
умовах товарного кредиту з процентною
ставкою 0,01% від суми переданого товару,
що передається, на весь строк
кредитування, який вказаний в п. 2.1.

За змістом п. 2.1 даного доповнення,
покупець взяв на себе зобов'язання
перерахувати кошти на розрахунковий
рахунок продавця до 25.05.2012р. в сумі 6 672,68
грн., що становить 30% вартості товару, та
до 15.10.2012р. в сумі 15 569,59 грн. , що
становить 70% вартості товару.

Загальна вартість товару, що
передається за цим доповненням,
складає 22 242,27 грн. (п.3.1 доповнення).

Згідно з п. 1.1 доповнення про поставку
товарів на умовах товарного кредиту №
2/тк до договору від 08.05.2012р. продавець
передає, а покупець приймає товар,
визначений даним доповненням, на
умовах товарного кредиту з процентною
ставкою 0,01% від суми переданого товару,
що передається, на весь строк
кредитування, який вказаний в п. 2.1.

За змістом п. 2.1 даного доповнення,
покупець взяв на себе зобов'язання
перерахувати кошти на розрахунковий
рахунок продавця до 25.05.2012р. в сумі 3 801,00
грн., що становить 30% вартості товару, та
до 15.10.2012р. в сумі 8 869,00 грн., що становить
70% вартості товару.

Загальна вартість товару, що
передається за цим доповненням,
складає 12 670,00 грн. (п.3.1 доповнення).

Як вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження виконання умов договору
позивач надав видаткові накладні, а
саме:

- від 08.05.2012р. №ЧФ/05-087 на суму 22 242,26
грн.;

- від 08.05.2012р. № ЧФ/05-088 на суму 12 670,00
грн.

Зазначені видаткові накладні
підписано представниками
постачальника та покупця, підписи
засвідчено печатками сторін договору.

Як зазначає позивач, він поставив
відповідачу товар на загальну суму 34
912,26 грн., проте, відповідач в порушення
умов договору за даний товар
розрахувався лише частково, в розмірі 19
170,00 грн., внаслідок чого за ним
рахується заборгованість в розмірі 15
742,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором 95
поставки товару для виробництва
сільськогосподарської продукції від
08.05.2012р. в частині оплати за поставлений
товар, внаслідок чого, на думку
позивача, у відповідача виникла
заборгованість у сумі 15 742,26 грн. У
зв'язку з простроченням боржника та
порушенням своїх зобов'язань,
позивачем нараховано 30% річних в
розмірі 13 497,70 грн., які він просить
стягнути з відповідача.

Суд першої інстанції повністю
задовольнив позовні вимоги.

Колегія суддів, з огляду на встановлені
у даній справі обставини та наявні у
справі докази, погоджується з таким
рішенням суду першої інстанції з
огляду на таке.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, правовідносини між
сторонами виникли з договору поставки.

За приписами ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю -
продаж, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає з
характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Положеннями ч. 1 ст. 694 ЦК України
визначено, що договором купівлі -
продажу може бути передбачений продаж
товару в кредит з відстроченням або з
розстроченням платежу.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач здійснив поставку товару
відповідачу, відповідачем товар
отриманий, що підтверджується
видатковими накладними №ЧФ/05-087, №
ЧФ/05-088 від 08.05.2012р.

В порушення умов договору відповідач
свої зобов'язання за договором в
частині повної та своєчасної оплати
товару не виконав, сплативши частково 19
170,00 грн., у зв'язку з чим у нього перед
позивачем виникла заборгованість у
розмірі 15 742,26 грн., строк оплати товару
відповідно до умов договору є таким, що
настав, доказів сплати якої ні суду
першої інстанції, ні апеляційній
інстанції не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції про те, що наявні в
матеріалах справи видаткові накладні,
скріплені підписами та печатками
сторін, є належним доказом поставки
товару за договором 95 від 08.05.2012р., тому
позовні вимоги про стягнення заявлених
позивачем коштів в розмірі 15 742,26 грн. є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення 30% річних
у розмірі 13 497,70 грн. колегія суддів
зазначає таке.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 11.4 договору сторони погодили,
що відповідно до ст. 625 ЦК України за
порушення грошового зобов'язання
продавець може вимагати від покупця, а
останній зобов'язується сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
інфляції за весь час прострочення та 30%
річних від простроченої суми.

Колегія суддів зазначає, що у даній
справі судом встановлено, що
відповідач свій обов'язок по сплаті за
отриманий товар за договором не
виконав належним чином, своєчасну
оплату не здійснив. У зв'язку з цим
нарахування позивачем 30% річних є
правомірним, оскільки такий розмір
погоджений договором, розрахунок є
правильним, тому позовні вимоги в
частині стягнення 30% річних в розмірі 13
497,70 грн. підлягають задоволенню, про що
вірно вказав суд першої інстанції.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, відповідач зазначає, що позовні
вимоги є безпідставними, оскільки
заборгованості перед позивачем не
існує, що, на його думку,
підтверджується розпискою торгового
представника ЧФ ТОВ НВП ,,Агросвіт"
Білого І.І. від 01.09.2014р., в якій
зазначається про отримання ним коштів
у готівковій формі за отриманий товар,
та про відсутність заборгованості
відповідача перед позивачем.

Колегія суддів вважає наведені доводи
необґрунтованими з огляду на таке.

Положеннями ч.2 ст. 34 ГПК України
закріплено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Надана відповідачем розписка не є
допустимим доказом, з огляду на таке.

Відповідно до Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
України, затвердженого Постановою
Правління НБУ 15.12.2004р. № 637
підприємства (підприємці) здійснюють
розрахунки готівкою між собою і з
фізичними особами через касу як за
рахунок готівкової виручки, так і за
рахунок коштів, одержаних із банків.
Підприємства здійснюють облік
операцій з готівкою у відповідних
книгах обліку.

Уся готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися. Оприбуткуванням
готівки в касах підприємств, які
проводять готівкові розрахунки з
оформленням їх касовими ордерами і
веденням касової книги відповідно до
вимог глави 4 цього Положення, є
здійснення обліку готівки в повній
сумі її фактичних надходжень у касовій
книзі на підставі прибуткових касових
ордерів.

Доказів оприбуткування коштів, які
зазначені в розписці, як то прибутковий
касовий ордер, матеріали справи не
містять. Також матеріали справи не
містять документів про те, що позивач
уповноважував Білого І.І. на отримання
грошей від ФГ ,,Час" за поставлений
товар.

Крім того, надана відповідачем
розписка не містить будь - яких
посилань ані на договір 95 поставки
товару від 08.05.12р., ані на видаткові
накладні, за якими мають бути сплачені
кошти. Так само, у названій розписці не
зазначено суми сплачених коштів.

Відповідно до укладеного договору
розрахунки між сторонами повинні
відбуватись шляхом перерахування
коштів на безготівковий розрахунок,
крім випадків передбачених за окремими
доповненнями до договору. Матеріали
справи не містять відомостей про
домовленість між сторонами про іншу
форму розрахунку окрім безготівкової.

Скаржник також вказує, що суд першої
інстанції проігнорував клопотання про
перенесення розгляду справи, чим
позбавив відповідача можливості
скористатись юридичною допомогою та
надати докази по справі.

Колегія суддів відхиляє такі доводи
відповідача з огляду на таке.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 17.09.2014р. було
порушено провадження у справі № 925/1631/14,
прийнято позовну заяву до розгляду та
призначено розгляд справи на 30.09.2014р.
Даною ухвалою зобов'язано відповідача
надати суду відзив (за наявності
заперечень), власний розрахунок
заявлених до стягнення сум (у разі
незгоди з розрахунком позивача), усі
докази на підтвердження власного
розрахунку та викладених у відзиві
обставин.

Ухвала надіслана на адресу відповідача
17.09.2014р., про що свідчить відмітка
відділу діловодства суду на звороті
ухвали.

Положеннями ч. 1 ст. 64 ГПК України
передбачено, що суддя прийнявши
позовну заяву, не пізніше трьох днів з
дня її надходження виносить і надсилає
сторонам, прокурору, якщо він є
заявником, ухвалу про порушення
провадження у справі, в якій вказується
про прийняття позовної заяви,
призначення справи до розгляду в
засіданні господарського суду, про час
і місце його проведення, необхідні дії
щодо підготовки справи до розгляду в
засіданні. Ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
зазначеним особам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України,
від 26.12.2011р. № 18 ,,Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" розпочинаючи судовий
розгляд, суддя має встановити, чи
повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у судове
засідання.

Як вбачається з матеріалів справи,
повідомлення про вручення чи
невручення поштового відправлення на
адресу відповідача - Черкаська область,
Маньківський р-н, с. Вікторівка, а саме:
ухвали від 17.09.2014р. на адресу суду не
повернулось.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 30.09.2014р. розгляд
справи відкладено на 10.10.2014р. на
підставі ст. 77 ГПК України та повторно
зобов'язано відповідача надати суду
відзив (за наявності заперечень),
власний розрахунок заявлених до
стягнення сум (у разі незгоди з
розрахунком позивача), усі докази на
підтвердження власного розрахунку та
викладених у відзиві обставин.

Вказана ухвала надіслана на адресу
відповідача 01.10.2014р., про що свідчить
відмітка відділу діловодства суду на
звороті ухвали.

Повідомлення про вручення чи
невручення даного поштового
відправлення відповідачу на адресу
суду не повернулось.

Враховуючи ті обставини, що поштове
відправлення своєчасно направлялось
на адресу відповідача, яка зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців, з
огляду на приписи ст. 64 ГПК України,
відповідач вважається повідомленим
належним чином про час і місце розгляду
справи.

09.10.2014р. на адресу суду надійшло
клопотання адвоката Поліщука В.І., в
якому він повідомив про укладання з
відповідачем договору на
представництво інтересів в суді та про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
його зайнятістю в іншому судовому
засіданні.

Вказане клопотання відхилено судом
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України
справи юридичних осіб в господарському
суді ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника. Керівники
підприємств та організацій, інші особи,
повноваження яких визначені
законодавством або установчими
документами, подають господарському
суду документи, що посвідчують їх
посадове становище. Представниками
юридичних осіб можуть бути також інші
особи, повноваження яких
підтверджується довіреністю від імені
підприємства, організації.

У разі неможливості прийняти участь у
судовому засіданні одного
представника, відповідач мав
можливість вжити інші заходи щодо
забезпечення свого правового захисту в
судовому засіданні, а саме: направити в
судове засідання іншого представника.

Відповідно до ст. 77 ГПК України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Однак, це є правом, а не обов'язком, при
цьому суд враховує вимоги статті 69
Господарського процесуального кодексу
України щодо строків розгляду справи.

Згідно з частиною 3 ст. 22 ГПК України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
інтересів другої сторони, вживати
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

Незважаючи на вимоги ухвал суду першої
інстанції, відповідачем не було надано
суду першої інстанції будь - яких
документів на спростування доводів
позовної заяви, та не направлено
представника для участі в судовому
засіданні, що свідчить, зокрема, про
безпідставність його доводів щодо
позбавлення можливості скористатись
юридичною допомогою та надати докази
по справі.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, як встановлено статтею 34
ГПК України. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не є
обґрунтованими з підстав наведених
вище, а тому колегією суддів
відхиляються. У зв'язку з цим
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
господарського суду Черкаської
області від 10.10.2014р. у справі
№ 925/1631/14 відповідає обставинам справи,
є законним та обґрунтованим, а тому не
підлягає зміні або скасуванню з
підстав, передбачених ст. 104 ГПК
України.

Судові витрати зі сплати судового
збору за подання апеляційної скарги
відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Селянського
(фермерського) господарства ,,Час" -
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Черкаської
області від 10.10.2014р. у справі № 925/1631/14 -
без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Головуючий суддя
В.Г. Суховий

Судді
А.О. Мальченко

Г.А. Жук

Повний текст складено та підписано
28.11.2014р.