РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
Справа №918/1582/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич
С.П.

судді
Саврій В.А. ,

судді
Мамченко Ю.А.

при секретарі Ткач Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
позивача Фізичної особи-підприємця
Дроздюка Володимира Ананійовича на
ухвалу господарського суду
Рівненської області від 10 листопада 2014
року у справі №918/1582/14 (суддя В.Г.
Торчинюк)

за позовом Фізичної особи-підприємця
Дроздюка Володимира Ананійовича

до Державної податкової інспекції у м.
Рівне

Пенсійного фонду м. Рівне

про скасування та визнання недійсним
постанов та законів, зобов'язання
вчинити дії

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,
22 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2014 року, ухвалою
господарського суду Рівненської
області було відмовлено у прийнятті
позовної заяви ФОП Дроздюка В.А. до ДПІ
у м. Рівне до ПФ м. Рівне про скасування
та визнання недійсним постанов
Верховної ради України, Кабінету
міністрів України та Законів України,
зобов'язання вчинити дії.

Позивач, у своїй апеляційній скарзі
просить ухвалу скасувати, а справу
направити до місцевого господарського
суду для розгляду по суті його позовної
заяви, вважаючи, що прийняті судом
висновки не відповідають обставинам
справи, а також порушено норми
процесуального права, оскільки даний
спір підвідомчий саме господарським
судам, так як позивач отримував
субсидію в 1999 році, як суб'єкт
підприємницької діяльності при
наявності свідоцтва за №17319 від 25
лютого 1998 року та при наявності
свідоцтва ПДВ за №77856762 від 22 лютого 1999
року і відносини, що склалися між
сторонами є господарськими між
субєктом господарювання та суб'єктом
організаційно-господарських
повноважень.

Також як на процесуальні порушення
позивач посилається на приписи ч.6 ст. 22
ГПК України, згідно якої господарський
суд не приймає відмови від позову,
зменшення розміру позовних вимог,
визнання позову відповідачем, якщо ці
дії суперечать законодавству або
порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

24 листопада 2014 року, ухвалою
Рівненського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу
було прийнято до провадження та
призначено її розгляд на 02 грудня 2014
року.

Представники сторін у судове засідання
не зявились, хоча і були завчасно
повідомлені про час і місце судового
розгляду, на що вказують повідомлення
про вручення рекомендованих поштових
відправлень. Заяв про відкладення
судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст.ст. 101, 102 ГПК
України про межі та строки перегляду
справи в апеляційній інстанції, а також
те, що сторони по справі належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
апеляційної скарги, суд вважає за
можливе провести судове засідання за
відсутності представників сторін.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
повноту з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
дослідивши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права встановила, що:

07 листопада 2014 року, ФОП Дроздюк В.А.
звернувся до господарського суду
Рівненської області з позовом до ДПІ у
м. Рівне та до ПФ м. Рівне про скасування
та визнання недійсними постанов
Верховної ради України, Кабінету
міністрів України та Законів України,
зобов`язання вчинити дії.(а.с.)

10 листопада 2014 року, ухвалою
господарського суду Рівненської
області у прийнятті даної позовної
заяви було відмовлено.(а.с.)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.3 ч.1 ст. 106 ГПК України, окремо
від рішення місцевого господарського
суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку ухвала місцевого
господарського суду про відмову у
прийнятті позовної заяви.

Статтею 55 Конституції України
передбачено, що кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 ГПК України,
господарський суду порушує справи за
позовними заявами підприємств, та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

У відповідності до статей 1, 41, 12 ГПК,
господарські суди розглядають справи в
порядку позовного провадження, коли
склад учасників спору відповідає
приписам ст. 1 ГПК України, а
правовідносини, з яких виник спір,
мають господарський характер.

Крім того, відповідно до п.п.3,3.1
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №10 "Про
деякі питання підвідомчості і
підсудності справ господарським судам"
(із змінами і доповненнями) від 24 жовтня
2011 року, при вирішенні питання про те,
чи є правовідносини господарськими, а
спір - господарським, слід виходити з
умов, наведених у ст. 3 ГК України,
зокрема, з:

- участі у спорі суб'єкта
господарювання;

- наявності між сторонами, по-перше,
господарських відносин, врегульованих
ЦК України, ГК України, іншими актами
господарського і цивільного
законодавства, і, по-друге, спору про
право, що виникає з відповідних
відносин;

- наявності у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення спору
господарським судом;

- відсутності у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення такого спору
судом іншої юрисдикції.

Згідно з п.п.17, 18 даної постанови, до
компетенції господарських судів не
відноситься, зокрема, розгляд справ у
спорах: а) про оскарження рішень
(нормативно-правових актів чи актів
індивідуальної дії), ухвалених
суб'єктом владних повноважень, яким
останній зобов'язує суб'єкта
господарювання вчинити певні дії,
утриматись від вчинення певних дій або
нести відповідальність; б) про
оскарження суб'єктом господарювання
дій (бездіяльності) органу державної
влади, органу місцевого
самоврядування, іншого суб'єкта
владних повноважень, їхньої посадової
чи службової особи, що випливають з
наданих їм владних управлінських
функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не
пов'язані з відносинами,
врегульованими господарським
договором. Відносини, що виникають у
процесі складання, розгляду,
затвердження, виконання бюджетів та
розгляду звітів про їх виконання, а
також контролю за виконанням
Державного бюджету України та місцевих
бюджетів (ст. 1 БК України), не є
господарськими; до відповідних
відносин не застосовується також і ЦК
України (ч.2 ст. 1 цього Кодексу).

Отже, як вбачається з матеріалів справи
та вірно встановлено судом першої
інстанції позивач не дотримався норм
чинного законодавства щодо подачі
позовної заяви, оскільки відносини, що
склалися між ним та відповідачами, не є
господарськими, а спори, пов'язані з
відносинами, згідно його позовної
заяви не підлягають розгляду в
господарських судах України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 62 ГПК України,
суддя відмовляє у прийнятті позовної
заяви, якщо заява не підлягає розгляду
в господарських судах України.

Таким чином, господарський суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відмову у прийнятті позовної заяви ФОП
Дроздюка В.А. від 07 листопада 2014 року до
ДПІ у м. Рівне до ПФ м. Рівне про
скасування та визнання недійсним
постанов Верховної ради України,
Кабінету міністрів України та Законів
України, зобов'язання вчинити дії.

Заперечення позивача, викладені у
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження під час її розгляду, а
тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що ухвала господарського суду
першої інстанції прийнята у
відповідності до норм ст. 43 ГПК України
із всебічним, повним та об'єктивним
дослідженням матеріалів справи в їх
сукупності та вірним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому відсутні правові підстави
для скасування рішення господарського
суду та задоволення вимог апеляційної
скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної
скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК
України, у зв'язку з відмовою в її
задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105, 106 ГПК
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду
Рівненської області від 10.11.14 р. у
справі №918/1582/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця Дроздюка Володимира
Ананійовича - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №918/1582/14 повернути
господарському суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Дужич С.П.

Суддя
Саврій В.А.

Суддя
Мамченко Ю.А.