ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р.Справа № 922/5312/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Техмед Кардіо", м.
Донецьк до Державна установа
"Інститут загальної та невідкладної
хірургії ім. В.Т. Зайцева Національної
академії медичних наук України", м.
Харків про стягнення коштів в розмірі
512 751,25 грн. за участю предстаників:

позивача: Синєгубов О.В., доручення від
01.12.2014 р., Сідей О.В., доручення від 01.12.2014
р.

відповідача: Солдатова І.В., доручення
від 04.12.2014 р.

за відсутності клопотання технічна
фіксація судового процесу не
здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ТОВ "Техмед Кардіо", звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
відповідача - Державної установи
"Інститут загальної та невідкладної
хірургії ім. В.Т. Зайцева Національної
академії медичних наук України", м.
Харків, про стягнення боргу за
договором № 35-мо від 06 вересня 2013 року
в розмірі 512 751,25 грн., з яких 433 895,25 грн.
основний борг, 68 121,55 грн. інфляційні
втрати, 10 734,45 грн. 3% річних, також
просить суд покласти на відповідача
судові витрати.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним
виконанням відповідачем договору №
735-мо від 06 вересня 2013 року щодо
своєчасної та повної оплати вартості
отриманого товару.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 21 листопада 2014
року позовну заяву було прийнято до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/532/14 та призначено її до
розгляду на 08 грудня 2014 року.

01 грудня 2014 року від позивача через
канцелярію суду заявою (вх. № 42753 від
01.12.2014 р.) надано до матеріалів справи
витребувані ухвалою суду про порушення
провадження у справі докази. Надані
позивачем документи долучено судом до
матеріалів справи.

В засідання суду 08 грудня 2014 року
з'явилися представники сторін.

Представник відповідача в засіданні
суду заявив усне клопотання про
залучення до участі у справі у якості
співвідповідача Національну академію
медичних наук України.

Розглянувши усне клопотання
представника відповідача суд вважає за
необхідне відмовити в його задоволенні
з огляду на наступне: згідно статті 24
ГПК України, господарський суд за
наявністю достатніх підстав має право
до прийняття рішення залучити за
клопотанням сторони або за своєю
ініціативою до участі у справі іншого
відповідача. Виходячи з суб'єктного
складу учасників правовідносин та їх
зобов'язань за договором, який є
предметом даного судового провадження,
суд вважає клопотання відповідача не
підлягаючим задоволенню у зв'язку із
його безпідставністю та
необґрунтованістю.

Представники позивача позовні вимоги
підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечив з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву (вх. № 43936 від 08.12.2014 р.).

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, з огляду на зауваження
суду про можливість розгляду справи за
наявними в ній матеріалами у разі
нез'явлення в засідання суду/ненадання
витребуваних судом документів, які
містяться в ухвалі суду від 21
листопада 2014 року, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи за
наявними у справі матеріалами у
відповідності до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

06 вересня 2013 року між Державною
установою "Інститут загальної та
невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева
Національної академії медичних наук
України" (замовник) та ТОВ "Техмед
Кардіо" (учасник) було укладено договір
№ 35-мо відповідно до якого учасник
зобов'язався у 2013 році поставити
замовникові "Інструменти і прилади
медичні, хірургічні та стоматологічні",
а замовник зобов'язався прийняти і
оплатити товари. Найменування
(номенклатура, асортимент) та кількість
товару: інструменти і прилади медичні,
хірургічні та стоматологічні" (код ДК
016-2010 - 35.50.1) (медичний інструмент для
проведення кардіохірургічних
втручань) - 39 найменувань, згідно
специфікації (додаток № 1), який є
невід'ємною частиною договору (п. п. 1.1,
1.2 договору).

Сторонами, відповідно п. 3.1 договору,
було узгоджено ціну договору, яка
становить 433 895,25 грн. (без ПДВ, ПДВ не
передбачено).

Порядок здійснення розрахунку
передбачений розділом 4 договору.
Згідно підпункту 4.1 вказаного розділу
договору сторонами передбачено, що
розрахунки проводяться шляхом:
попередньої оплати у розмірі 100%
загальної суми договору на
розрахунковий рахунок учасника
протягом п'яти банківських днів з дня
надходження грошових коштів з
Державного бюджету (п.п. 1, п. 1 Постанови
Кабінету Міністрів України № 1404 від
09.10.2006 р. "Питання попередньої оплати
товарів, робіт і послуг, що
закуповуються за бюджетні кошти" із
змінами. Відповідно до підпункту 6.1.1
розділу 6 договору замовник (відповідач
у справі) зобов'язався своєчасно та в
повному обсязі сплачувати за
поставлені товари.

Умови поставки товару (поставка товару
та її строки) визначені розділом 5
договору, яким сторонами узгоджено, що
товар повинен бути поставлений за
замовленням замовника в кількості та у
строки, що не перевищують 3 місяців з
дати отримання учасником передоплати
але не пізніше 19 грудня 2013 р. (п. 5.1
договору). Пунктом 5.3 договору
передбачено можливість постачання
товару за заявкою замовника до
надходження передплати на
розрахунковий рахунок учасника.
Приймання-передача товарів
проводиться по кількості місць без
розпаковки тари і оформлюється
видатковою накладною, яка підписується
матеріально відповідальними особами
учасника і замовника; розпакування
товару відбувається в присутності
уповноважених представників обох
сторін (п. п. 5.5, 5.6 договору). Згідно п. п.
5.11 та 5.12 договору, протягом 3 днів після
завершення постачання товару,
проведення пуско-налагоджувальних
робіт, між сторонами складається
двосторонній акт приймання-передачі;
зобов'язання учасника щодо поставки
товару вважаються виконаними у повному
обсязі з моменту завершення
пуско-налагоджувальних робіт товару та
навчання медичного персоналу у місці
поставки замовника.

Підпунктом 10.1 розділу 10 договору
сторонами узгоджено, що договір
набирає чинності з дати підписання та
діє до 31 грудня 2013 р. або до повного
виконання зобов'язань.

Між сторонами, на виконання підпункту
1.2 розділу 1 договору, було складено
специфікацію (додаток № 1), якою
узгоджено найменування, кількість
товару, одиницю виміру, ціну за одиницю
та загальну вартість товару.

Позивачем (за відсутності передплати з
боку відповідача, що узгоджується з
умовами п. 5.3 договору) поставлено
останньому товар за видатковою
накладною № ТМ-0000186 від 16 грудня 2013 р.
Вказаний товар одержано вповноваженим
представником відповідача, що діяв на
підставі доручення на отримання ТМЦ №
2329 від 16 грудня 2013 р., копії яких
містяться в матеріалах справи.

16 грудня 2013 року між сторонами складено
акт прийому-передачі за договором №
35-мо від 06.09.2013 р. про передання
медичного обладнання, яке є предметом
вказаного договору.

18 грудня 2013 року було складено акт
введення до експлуатації за договором
№ 35-мо від 06.09.2013 р.

01 жовтня 2014 року між сторонами було
складено та підписано акт звіряння за
яким відповідач визнавав наявність
заборгованості перед позивачем у
розмірі 433 895,25 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару (ст. 692 ЦК України).

Абзац 1 ч. 1 ст.193 ГК України встановлює,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У пункті 1 оглядового листа Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
господарськими судами законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань (за матеріалами
справ, розглянутих у касаційному
порядку ВГСУ)" від 29.04.201З р. за № 01-06/767/2013
зазначено, що строк виконання
грошового зобов'язання, що випливає з
правовідносин купівлі-продажу та
поставки, встановлений спеціальною
нормою статті 692 ЦК України та не може
ставитися в залежність від звернення
кредитора до боржника з вимогою в
порядку частини другої статті 530 ЦК
України.

З огляду на викладене вище, беручи до
уваги поставку позивачем відповідачу
товару на суму 433 895,25 грн. 16 грудня 2013
року, суд визнав позовні вимоги
позивача в частині стягнення на його
користь з відповідача 433 895,25 грн. грн.
основного боргу обґрунтованим та
підлягаючими задоволенню.

З посиланням на статтю 625 ЦК України,
позивачем пред'явлено до стягнення 68
121,55 грн. інфляційних втрат та 10 734,45 грн.
3% річних.

Розглянувши позовні вимоги позивача в
частині інфляційних та річних,
перевіривши їх розрахунки та періоди
нарахування, суд визнав позовні вимоги
в цій частині підлягаючими повному
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредитору.

В пунктах 3.1, 4.1 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", з метою
однакового та правильного розгляду
господарськими судами справ зі спорів,
пов'язаних із застосуванням
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань, Вищій
господарський суд України визначив, що:
інфляційні нарахування на суму бору,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, не є
штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційні процесів за весь час
прострочення в їх сплаті; сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так cамо як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

За таких обставин позовні вимоги
позивача щодо стягнення на його
користь з відповідача 68 121,55 грн.
інфляційних втрат та 10 734,45 грн. 3%
річних, є обґрунтованими та
задовольняються судом в повному
обсязі.

Відповідно ст. 49 ГПК України, судові
витрати у даній справі в розмірі 10 255,02
грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 6, 11, 509, 525, 526, 627, 628, 625,
655, 692 Цивільного кодексу України, ст. 173,
174, 193 Господарського кодексу України,
ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державної установи
"Інститут загальної та невідкладної
хірургії ім. В.Т. Зайцева Національної
академії медичних наук України", 61103, м.
Харків, в'їзд Балакірєва, буд. 1 (в тому
числі з р/р 1468, банк одержувач
ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "Техмед
Кардіо", 02095, м. Київ, вул.
Срібнокільська, буд. 22, оф. 172 (п/р
3646 ПАТ "Радикал Банк", МФО 319111, ) 433 895,25 грн. основного
боргу, 68 121,55 грн. інфляційних втрат,10
734,45 грн. 3% річних та 10 255,02 грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу, а
прокурор апеляційне подання протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 11.12.2014 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/5312/14