ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.
Справа № 914/3157/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого - судді - Гнатюк Г.М.

суддів - Кравчук Н.М.

- Мирутенка О.Л.

Розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», м.Київ від 31.10.2014р.
№14/2-1163

на рішення господарського суду
Львівської області від 22.10.2014р.

у справі № 914/3157/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Комунального
підприємства «Стрийтеплоенерго»,
м.Стрий,

про: стягнення 806474,03грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Старчик А.А. - представник

від відповідача: не з'явився

11.11.2014р. на адресу суду поступила
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» на рішення господарського
суду Львівської області від 22.10.2014р. у
даній справі, яка автоматизованою
системою документообігу суду
розподілена до розгляду
судді-доповідачу Гнатюк Г.М.

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
13.11.2014 року у склад колегії для
розгляду справи №914/3157/13 введено
суддів Кравчук Н.М. та Мирутенка О.Л.

Ухвалою суду від 13.11.2014р. зазначена вище
апеляційна скарга прийнята до
провадження та призначена до розгляду
на 09.12.2014р.

В судове засідання з'явився
представник позивача, якому роз'яснено
його права та обов'язки, передбачені
ст.22 ГПК України.

Представник відповідача в судове
засідання 09.12.2014р. не з'явився, однак на
адресу суду поступило клопотання КП
«Стрийтеплоенерго» від 08.12.2014р.
(вх.№01-04/7339/14 від 08.12.2014р.) про
відкладення розгляду справи, у зв'язку
з зайнятістю його представника в
іншому судовому засіданні, яке
відбуватиметься на території іншої
області.

Оцінюючи подане відповідачем
клопотання, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що згідно з
Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може не брати до уваги доводи
учасника судового процесу -
підприємства, установи, організації,
іншої юридичної особи, державного чи
іншого органу щодо відкладення
розгляду справи у зв'язку з відсутністю
його представника (з причин, пов'язаних
з відпусткою, хворобою, службовим
відрядженням, участю в іншому судовому
засіданні і т. п.). При цьому
господарський суд виходить з того, що у
відповідних випадках такий учасник
судового процесу не позбавлений права
і можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - четвертою статті 28
ГПК, з числа як своїх працівників, так і
осіб, не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника підлягає доведенню
учасником судового процесу на
загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК). З
огляду на викладене, беручи до уваги
документальну непідтвердженість
клопотання відповідача, зважаючи на те,
що відкладення розгляду справи за
обставин, визначених у ч. 1 ст. 77 ГПК
України, є обов'язком лише за умови
неможливості вирішення спору в даному
судовому засіданні, колегія суддів в
задоволенні клопотання апелянта
відмовляє.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

Встановив :

Рішенням господарського суду
Львівської області від 22 жовтня 2014
року у справі №914/3157/14 (суддя Кітаєва
С.Б.) позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задоволено частково та стягнено з
Комунального підприємства
"Стрийтеплоенерго" на користь позивача
489539,32 грн. основного боргу, 83362,97 грн.
пені, 86407,33 грн. 7% штрафу, 68183,30 грн.
інфляційних втрат, 36538,54 грн. 3 % річних,
16129,48 грн. судового збору, а в решті
вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що у
відповідності до ст.526 ЦК України та ст.
193 Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Суд виходив з
того, що оскільки відповідач доказів
оплати отриманого природного газу суду
не надав, а тому позовні вимоги про
стягнення боргу та нарахованих за
прострочення виконання зобов'язань за
договором нарахувань підлягають до
задоволення. При цьому суд, керуючись
п.1 ст.233 Господарського кодексу України
та п.3 ст.83 ГПК України, зменшив розмір
пені та штрафу.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" оскаржило його в
апеляційному порядку, оскільки вважає,
що воно прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки місцевим господарським судом
безпідставно зменшено розмір пені та
штрафу, у зв'язку з чим просить
оскаржуване рішення скасувати в цій
частині та прийняти нове, яким вимоги
щодо стягнення частини пені в розмірі
20840,74грн. та 21601,83грн. штрафу задоволити.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу
не надходив.

Розглянувши матеріали справи та
апеляційну скаргу, оцінивши докази,
заслухавши пояснення представника
позивача, колегія суддів прийшла до
висновку, що рішення господарського
суду Львівської області від 22.10.2014р. у
справі №914/3157/13 слід залишити без змін,
враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
09.07.2012р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
(продавець) та КП "Стрийтеплоенерго"
(покупець) укладено договір
купівлі-продажу природного газу №
02/07-БО, відповідно до п.1.1 якого
продавець зобов'язувався передати у
власність покупцю у 2012 році природній
газ , ввезений на митну територію
України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за
кодом УКТ ЗЕД , а відповідач
зобов'язувався прийняти та оплатити
цей природний газ на умовах цього
договору.

У відповідності до ст. 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України
договір є підставою для виникнення
цивільних прав і обов'язків
(господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язання є
правовідношенням, у якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь іншої сторони (кредитора) певну
дію (передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші), чи
утриматися від виконання певних дій, а
інша сторона має право вимагати
виконання такого обов'язку.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до вимог статті 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у замовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.2.1 договору, продавець
зобов'язався передати покупцеві з
01.08.2012р. по 31 грудня 2012р. газ обсягом 1090
тис.куб.м.

На момент закінчення строку дії
договору позивачем свої зобов'язання
були виконані в повному обсязі та
поставлено природного газу в 2012 році в
обсязі 1032,257 тис. м.куб. на загальну суму
4812109,60 грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за
поставлений газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином, згідно із умовами договору та
вимогами Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що зазвичай
ставляться.

Стаття 525 ЦК України передбачає
недопустимість відмови від виконання
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач повністю виконав свої
зобов'язання за укладеним договором, що
підтверджується актами
прийому-передачі природного газу, які
долучені до позовної заяви. Внаслідок
неповного виконання відповідачем
зобов'язань за укладеним договором
виникла заборгованість, яка на момент
подачі позовної заяви становила
489539,32грн.

З огляду на викладене, а також
враховуючи, що відповідач суму
основного боргу у розмірі 489539,32грн.
визнав повністю, доказів погашення
заборгованості суду першої інстанції
не надав, відтак, позовна вимога
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" щодо стягнення з
відповідача 489539,32грн основного боргу
обґрунтована та задоволена судом
першої інстанції правомірно.

Щодо вимог позивача про стягнення
інфляційних втрат та річних, то суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що такі вимоги
обґрунтовані та підлягають до
задоволення в повному обсязі, оскільки
відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.
Перевіривши правильність нарахування
інфляційних втрат та річних, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду про задоволення до
стягнення втрат від інфляції на суму
68183,30грн. та 3% річних - 36538,54грн.

Щодо вимог позивача про стягнення пені
та штрафу, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до п. 7.2 договору, у разі
невиконання Покупцем умов пункту 6.1.
цього Договору Продавець має право не
здійснювати поставку газу Покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів
при умові їх оплати та наявності
технічної можливості. У разі
невиконання Покупцем пункту 6.1. умов
цього Договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
Продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ст.ст.549, 611, 625 Цивільного
кодексу України, ст. 230 Господарського
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України визначено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін;
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83
ГПК України господарський суд,
приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Застосовуючи приписи п.3 статті 83 ГПК
України слід враховувати вказівку, що
міститься в п.3. 17.4 Постанови Пленуму
ВГСУ від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», а
саме:

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Господарський суд при вирішенні
питання щодо зменшення пені об'єктивно
оцінює, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, невідповідності розміру
пені наслідкам порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, КП
"Стрийтеплоенерго" є єдиними
постачальником тепла в м.Стрий та
обслуговує населення, бюджетні
установи і організації. У випадку
примусового стягнення заборгованості
з населення КП "Стрийтеплоенерго" не
має права стягувати штрафні санкції -
пеню, втрати від інфляції, 3 % річних. При
цьому, КП "Стрийтеплоенерго" тарифи
встановлюються Національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг. Збитки
підприємства від продажу теплової
енергії населенню і різниці в тарифах
складає суму в розмірі 4 942,7 тис.грн.
Відповідно до Постанови Кабінету
міністрів України від 20.03.2013 року №517
станом на 01.10.2013 р. затверджений обсяг
різниці в тарифах на суму 4,9 млн.грн.,
але не профінансований. Відтак,
несвоєчасне виконання фінансових
зобов'язань перед позивачем зумовлене
відсутністю фінансування різниці в
тарифах. При цьому відповідач за
поставлений на підставі договору від
09.07.2012 року №02/07-БО природний газ провів
розрахунок з позивачем на суму 4 812 109,60
грн. і заборгував позивачу лише 489 539,32
грн. Як вбачається із звіту КП
"Стрийтеплоенерго" про фінансові
результати за 2013 рік чистий дохід
підприємства відсутній, а сукупний
дохід - "-2598 тис.грн.", що свідчить про
збитковість підприємства.

Однак, ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" як державне
підприємство є об'єктом, що має
стратегічне значення для економіки і
безпеки держави. Позивач для
безперервного постачання газу
споживачам, повинен постійно проводити
розрахунки за отриманий газ з
іноземними постачальниками природного
газу, що нерозривно пов"язано з оплатою
газу вітчизняними споживачами на
користь позивача.

Таким чином, майновий стан сторін, стан
розрахунків та соціальна значущість
підприємств мають значення для
вирішення питання про зменшення
неустойки. Однак, розмір, до якого
відповідач просить зменшити пеню та
штраф (на 90%) не є співрозмірним, в
контексті інтересів позивача і
відповідача.

Враховуючи наведене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції про часткове
задоволення клопотання відповідача та
зменшення розміру пені та штрафу на 20%,
у зв'язку з чим, до стягнення з
відповідача підлягає пеня у розмірі
83362,97 грн. та 7% штрафу в розмірі 86407,33
грн.

Доводи скаржника про безпідставне
зменшення розміру пені, спростовується
викладеним вище, а тому судом
апеляційної інстанції відхиляються.

Таким чином, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що
господарським судом Львівської
області належним чином досліджені
обставини справи та оцінені докази, що
мають значення для справи, при
прийнятті рішення правильно
застосовані норми матеріального та
процесуального права.

Враховуючи все вищенаведене в
сукупності, апеляційний господарський
суд не вбачає підстав для скасування
рішення суду першої інстанції та
задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Якщо спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Зважаючи на те, що
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» залишено без задоволення,
витрати по сплаті судового збору за
розгляд апеляційної скарги, в порядку
ст.49 ГПК України, слід віднести на
скаржника.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 ГПК України
Львівський апеляційний господарський
суд

Постановив:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 22.10.2014 року у
справі №914/3157/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» залишити без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути в
господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя
Гнатюк Г.М.

Суддя
Кравчук Н.М.

Суддя
Мирутенко О.Л.

Повний текст постанови

виготовлено 11.12.2014р.