ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р.Справа № 916/3414/14Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Савицького Я.Ф.

Суддів: Гладишевої Т.Я.

Лисенко В.А.

(склад судової колегії сформовано
відповідно до розпорядження голови
суду від 18.11.2014р. №2882)

при секретарі судового засідання
Будному О.В.

за участю представників сторін в
судовому засіданні від 03.12.2014р.:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Полілова С.І., за
довіреністю;

Меняйлік О.О., за
довіреністю;

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства
"Житлово-комунальний сервіс
"ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ"

на рішення господарського суду
Одеської області

від 30 жовтня 2014 року

по справі № 916/3414/14

за позовом Комунального підприємства
"Житлово-комунальний сервіс
"ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ"

до Приватного виробничо-торгового
підприємства "ЕКСТРА"

про стягнення 5050,04 грн.

В судовому засіданні 03.12.2014р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

В с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду Одеської
області від 30.10.2014р. по справі №916/3414/14
(суддя Д'яченко Т.Г.) відмовлено в
задоволенні позову Комунального
підприємства "Житлово-комунальний
сервіс "ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" до Приватного
виробничо-торгового підприємства
"ЕКСТРА" про стягнення 5050,04 грн. за
договором про надання послуг по
утриманню будівель, споруд та
прибудинкових територій (ВЕВ) №165/4 від
01.02.2014р. з посилання на те, що матеріали
справи не містять доказів, які б
засвідчували факт надання послуг
позивачем відповідачу, як необхідних
передумов для стягнення вартості
певного обсягу наданих послуг, що
підтверджує необґрунтованість
позовних вимог у справі в частині
стягнення основного боргу, а отже й
пені.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду першої інстанції,
до Одеського апеляційного
господарського суду звернулося
Комунальне підприємство
"Житлово-комунальний сервіс
"ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" з апеляційною скаргою, в
якій позивач просить скасувати рішення
господарського суду Одеської області
від 30.10.2014р. по справі №916/3414/14 та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, мотивуючи це тим, що при
винесенні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено матеріальні
та процесуальні норми права, а
обставини, які мають значення для
справи, не взято до уваги з підстав,
зазначених у апеляційній скарзі.

Представник позивача в судове
засідання 03.12.2014р. не з'явився, про час,
дату та місце розгляду апеляційної
скарги повідомлений належним чином, що
вбачається з рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення від 20.11.2014р.

01.12.2014р. від Приватного
виробничо-торгового підприємства
"ЕКСТРА" до Одеського апеляційного
господарського суду надійшов відзив на
апеляційну скаргу, відповідно до якого
відповідач не погоджується з доводами
апеляційної скарги, просить залишити
її без задоволення, а оскаржуване
судове рішення без змін.

Розглянувши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги Комунального
підприємства "Житлово-комунальний
сервіс "ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ", заслухавши
представників відповідача,
перевіривши правильність юридичної
оцінки встановлених фактичних
обставин справи, застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті рішення, колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду - без змін.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.02.2012р. між Комунальним підприємством
"Житлово-комунальний сервіс
"ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" (виконавець, позивач) та
Приватним виробничо-торговим
підприємством "ЕКСТРА" (споживач,
відповідач) укладено договір про
надання послуг по утриманню будівель,
споруд та прибудинкових територій (ВЕВ)
№ 165/4, предметом якого відповідно до п.
1.1 є забезпечення виконавцем надання
послуг по утриманню будівель, споруд та
прибудинкової території.

Згідно з п. 1.3 договору невід'ємною
частиною договору є розрахунок тарифів
(по відшкодуванню експлуатаційних
витрат) для оплати споживачем, за
послуги, що надаються виконавцем.

За положеннями п. 2.1 договору між
сторонами було погоджено, що
виконавець надає споживачу наступні
послуги: прибирання прибудинкової
території, обслуговування внутрішньо
будинкових мереж, освітлення місць
загального користування, ліквідація
аварій по домогосподарству, здійснення
відновлювально-ремонтних робіт по
домогосподарству.

З урахуванням положень п.п. 3.1, 3.2
договору розрахунковим періодом є
календарний місяць; відшкодування
експлуатаційних витрат споживачем
здійснюється шляхом щомісячного
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок виконавця,
згідно таблиці розрахунків, не пізніше
15-го числа поточного місяця.

За недотримання строків оплати,
зазначених п.3 договору, споживач
сплачує виконавцю пеню в розмірі 1% від
суми прострочки (але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла на момент прострочення), за кожен
день прострочки (п. 5.3 договору).

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2 договору його
дія поширювалась на строк з 01.02.2012р. по
31.12.2012р., з подальшим пролонгуванням дії
договору автоматично, якщо за місяць до
закінчення строку дії договору ні одна
зі сторін не заявила письмово про його
розірвання.

Згідно даних довідки про нарахування
тарифу по ВЕВ з 01.02.2012р. за нежитлове
приміщення площею 501,3 кв. м Приватного
виробничо-торгового підприємства
"ЕКСТРА" за адресою: м. Одеса, вул.
Прохорівська, 15 було визначено
наступні послуги та їх тарифікацію:
прибирання прибудинкової території за
тарифом 0,12 грн., обслуговування
внутрішньо будинкових мереж за тарифом
0,08 грн., обслуговування
димовентканалів за тарифом 0,02 грн.,
поточний ремонт за тарифом 0,44 грн.,
номерні знаки за тарифом 0,01 грн., інші
затрати за тарифом 0,01 грн., що загалом
склало тариф 0,68 грн. та підлягало
сплаті у розмірі 343,04 грн., відповідно до
фактичної площі приміщення 501,3 кв. м.

Як стверджує позивач, у період з червня
2013 року по липень 2014 року Комунальним
підприємством "Житлово-комунальний
сервіс "ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" було понесено
експлуатаційні витрати, а Приватним
виробничо-торговим підприємством
"ЕКСТРА" спожито послуги, надані
позивачем на суму 4770,16 грн., за які
відповідач не розрахувався, що
підтверджується копіями актів
виконаних робіт по прибиранню
території за період з лютого 2012р. по
грудень 2013р., що були складені
працівниками КП „ЖКС "ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ",
при цьому, позивач стверджує, що
двосторонні акти на повернення
експлуатаційних витрат були надіслані
відповідачу, проте, не були підписані
представниками ПВТП "ЕКСТРА".

Листом від 15.08.2013р. № 794, отриманим КП
„ЖКС "ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" 20.08.2013р. (копія а.с.
39), відповідач повідомив позивача про
бажання розірвати договір, у зв'язку з
тим, що роботи по договору позивачем не
виконуються.

Листом від 30.08.2013р. №1248 КП „ЖКС
"ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" повідомлено відповідача
про неможливість розірвання договору,
оскільки послуги позивачем надаються в
силу перебування будинку, в якому
розміщене приміщення, яке належить
ПВТП "ЕКСТРА", на балансі комунального
підприємства, що породжує споживання
послуг позивача (таких як користування
комунікаціями, прибирання
прибудинкової території) поза
залежністю від бажання відповідача
продовжувати договірні відносини.

Враховуючи вищезазначені обставини, КП
„ЖКС "ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ", посилаючись на
невиконання прийнятих на себе
договірних зобов'язань відповідачем,
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовними вимогами
про стягнення 5050 грн., з яких 4770,16 грн.
основна заборгованість та 279,88 грн.
пеня.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський суд дійшов
наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України встановлено, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст.
ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, за
якими зобов'язання мають виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору.

Як свідчать матеріали справи, позивач
як на підставу позовних вимог
посилається на акти виконаних робіт за
період з лютого 2012 року по грудень 2013
року та акти повернення
експлуатаційних витрат за вказаний
період.

Колегія суддів, дослідивши вказані
акти не приймає їх до уваги, оскільки ні
акти виконаних робіт, ні акти
повернення експлуатаційних витрат не
містять підпису та печатки
представника ПВТП "ЕКСТРА", при цьому,
будь-яких інших доказів, в розумінні
ст.32-34 Господарського процесуального
кодексу України, які б засвідчували
факт надання послуг позивачем
відповідачу, як необхідних передумов
для стягнення вартості певного обсягу
наданих послуг, матеріали справи не
містять.

Матеріали справи свідчать, що
підставою позову є стягнення
заборгованості за договором про
надання послуг по утриманню будівель,
споруд та прибудинкових територій (ВЕВ)
№ 165/4 від 01.02.2012р. за період з червня 2013
року по липень 2014 року.

Між тим, апеляційний господарський суд
зазначає, що фактична дія договору
поширювалась до 30.11.2013р. (згідно з
положеннями п. 7.1 дія договору тривала з
01.02.2012р. по 31.12.2012р. та була продовжена за
відсутності заперечень однієї з сторін
на аналогічний строк в порядку п. 7.2
договору, тобто до 30.11.2013р.) та була
припинена, починаючи з 01.12.2013р., у
зв'язку з небажанням однієї із сторін -
ПВТП "ЕКСТРА" продовжувати договірні
відносини, що вбачається з листа
відповідача від 15.08.2013р. №794.

Таким чином, будь-які правовідносини з
приводу надання комунальних послуг,
які тривали між сторонами після
розірвання договору не були
врегульовані вказаним договором.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
помилковою є позиція позивача стосовно
неможливості припинення договору, у
зв'язку з положеннями п. 7.3, які
регламентують порядок розірвання
договору лише за взаємною згодою
сторін, оскільки небажання однієї із
сторін продовжувати договірні
правовідносини після закінчення
встановленого строку дії договору є
окремою умовою для припинення
договірних правовідносин, що і
встановлено у п. 7.2 договору. Натомість,
положення п. 7.3 договору пов'язують
можливість розірвання діючого
договору (строк дії якого не
закінчився) за наявності згоди обох
сторін.

Апеляційний господарський суд
погоджується з доводами суду першої
інстанції щодо необґрунтованості
твердження позивача про неможливість
розірвання договору, у зв'язку з тим, що
послуги надаються позивачем в силу
перебування будинку, в якому розміщене
приміщення, яке належить ПВТП "ЕКСТРА",
на балансі комунального підприємства,
що породжує споживання послуг
останнього поза залежністю від бажання
відповідача продовжувати договірні
відносини, так як ніхто не може бути
примушений до споживання певних послуг
за відсутності волевиявлення.

Таким чином, беручи до уваги
вищевикладені висновки, колегія суддів
зазначає, що заявлені у справі позовні
вимоги в частині стягнення суми
основної заборгованості у розмірі 4770,16
грн. за період з червня 2013 року по
липень 2014 року є необґрунтованими і не
підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені апеляційний
господарський суд зазначає, що
відсутність підстав для стягнення
основної заборгованості є підставою
для відмови у стягненні будь-яких
штрафних санкцій, нарахованих суму
основного зобов'язання, тому позовна
вимога про стягнення пені задоволенню
не підлягає.

Враховуючи вищенаведене, Одеський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що рішення
господарського суду Одеської області
від 30.10.2014р. по справі №916/3414/14 слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
КП „ЖКС "ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" - без
задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський
суд, -

П о с т а н о в и в :

Рішення господарського суду Одеської
області від 30.10.2014р. по справі №916/3414/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний
08.12.2014р.

Головуючий суддя
Савицький Я.Ф.

Суддя
Гладишева
Т.Я.

Суддя
Лисенко В.А