ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.Справа № 922/4219/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання
Луніній О.В.

розглянувши справу

за позовом Міністерство охорони
здоров'я України, м.Київ до Публічне
АТ "Фармстандарт-Біолік", м. Харків про
стягнення коштів у розмірі 55 392,72 грн. за
участю представників:

позивача - Лемента Я.О. за дов. від 16.04.2014
року;

відповідача - Коваленко О.О., дов. № 145
від 07.11.2014 року.

за відсутності клопотання технічна
фіксація судового процесу не
здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Міністерство охорони здоров'я
України, звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідача - Публічного акціонерного
товариства "Фармстандарт-Біолік" про
стягнення 57 582,72 грн. штрафних санкцій, а
також просить суд покласти на
відповідача судові витрати у розмірі 1
827,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором про закупівлю
товарів за державні кошти № 80Т/248/21-24
від 07 вересня 2012 року, а саме
простроченням строків поставки товару.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26 вересня 2014
року вказану позовну заяву було
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 922/4219/14 та
призначено справу до слухання у
судовому засіданні на 27 жовтня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 27 жовтня 2014
року розгляд справи відкладено до 10
листопада 2014 року.

10 листопада 2014 року в судовому
засіданні по розгляду даної справи
оголошено перерву до 25 листопада 2014
року.

25 листопада 2014 року розгляд справи було
продовжено.

В судовому засіданні 25 листопада 2014
року представник позивача позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просив суд долучити до матеріалів
справи: копію листка непрацездатності
серії АГИ № 739429; Витяг з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців стосовно
представника позивача; копію рахунку
фактури № 1 від 13 грудня 2012 року. Даний
пакет документів судом долучено до
матеріалів справи з подальшою
реєстрацією в канцелярії суду за вх. №
41984 від 25 листопада 2014 року.

Представник відповідача позовні
вимоги визнає частково, саме в частині
стягнення пені у розмірі 296,72 грн., в
решті позовних вимог просить суд
відмовити.

В судовому засіданні 25 жовтня 2014 року
учасники судового процесу не виявили
наміру подавати додаткові докази чи
пояснення по справі в обґрунтування
своїх позовних вимог та заперечень, а
матеріали справи свідчать про
достатність наявних в ній доказів для
встановлення в повному обсязі
фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

04 травня 2012 року між Міністерством
охорони здоров'я України (позивачем,
довірителем) та державним українським
об'єднанням "Політехмед" (повіреним)
було укладено договір-доручення №39/21-24.
Даний договір було підписано
повноважними представниками з обох
сторін та скріплено печатками (арк. спр.
31-33).

Відповідно до умов вказаного
договору-доручення, повірений
зобов'язався виконувати певні дії від
імені довірителя, а саме, приймати
товар, що централізовано закуповується
довірителем у постачальника,
здійснювати відповідні дії для
належного приймання, зберігання та
доставки товару до закладів охорони
здоров'я, а також здійснювати контроль
за виконанням договорів про закупівлю,
укладених довірителем з
постачальниками за певною бюджетною
програмою.

Пунктом 1.1.4 договору-доручення від 04
травня 2012 року передбачено
повноваження повіреного в тому числі й
щодо позовної роботи за договорами про
закупівлю.

07 вересня 2012 року між Міністерством
охорони здоров'я України (позивачем) та
Публічним акціонерним товариством
"Фармстандарт-Біолік" (відповідачем)
було укладено договір про закупівлю
товарів за державні кошти №80Т/248/21-24.
Даний договір було підписано
повноважними представниками з обох
сторін та скріплено печатками.

Відповідно до умов договору,
постачальник (відповідач) зобов'язався
у 2012 році поставити різні
фармацевтичні препарати (надалі -
товар), зазначені у специфікації
(додаток №1 до договору), а замовник
(позивач), в свою чергу, зобов'язався
оплатити відповідний товар. Товар
постачається уповноваженому
підприємству замовника, а саме,
державному українському об'єднанню
"Політехмед", з метою подальшої його
поставки до закладів охорони здоров'я
(п.1.1 договору).

На виконання пунктів 1.1 та 3.1 спірного
договору, сторонами було підписано
специфікацію (додаток №1) на суму 296 722,00
гривень (арк. спр. 21). Вказану
специфікацію було підписано
повноважними представниками з обох
сторін, та скріплено печатками.

Згідно із п. 5.1 договору, постачальник
забезпечує поставку товару, на умовах
поставки DDP-Київ (у значенні
міжнародних правил Інкотермс-2000) на
склад уповноваженого підприємства
замовника Державне українське
об'єднання "Політехмед" за адресою:
Київська обл. Бориспільський р-н., с.
Велика Олександрівка, 9, 08320 у
відповідності до узгодженого графіку
поставки (додаток 2).

На виконання пункту 5.1 договору,
сторонами було узгоджено графік
поставки, відповідно до умов якого,
відповідач повинен був поставити товар
на суму 296 722,00 гривень у листопаді 2012
року (арк. спр. 22). Вказаний графік було
підписано повноважними представниками
з обох сторін та скріплено печатками.

Відповідно до п. 4.2 договору, замовник
зобов'язаний оплатити поставлений
товар впродовж 7 робочих днів від дати
поставки товару на склад
уповноваженого підприємства за
повідомленням уповноваженого
підприємства про таку поставку, у разі
відсутності фінансування - після
поставки товару, по мірі надходження
фінансування з Державного бюджету
України. Згідно п. 4.3 договору, замовник
має право здійснити попередню оплату,
яка здійснюється відповідно до
постанови Кабінету міністрів України
від 09.10.2006 р. № 1404 у термін до 90 днів з
моменту оплати у розмірі до 100% від ціни
договору на підставі рахунку,
виставленого постачальником.
Постачальник протягом трьох місяців з
дня надходження коштів, як попередньої
оплати, підтверджує їх використання
згідно з актом про поставку (передачу)
товару про використання коштів за
призначенням.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що
приймання-передача товару
оформлюється видатковою накладною
постачальника (в двох екземплярах), яка
підписується
матеріально-відповідальною особою
постачальника і уповноваженим
підприємством, на ту кількість товару,
яка відповідає умовам договору. В
накладній обов'язково зазначається:
торговельна назва, дозування, форма
випуску, фасування, номери серій,
кількість, назва виробника, ціна за
одиницю товару та загальна вартість
поставки.

Згідно п. 5.7 договору датою виконання
постачальником зобов'язань щодо
поставки товару у повному обсязі
вважається дата надходження товару у
відповідній кількості та якості, що
відповідає вимогам цього договору на
склад уповноваженого підприємства.

Відповідно до п. 7.2 договору, у випадках
затримки поставки товару понад термін,
встановлений пунктом 5.1 цього договору,
постачальник сплачує замовнику пеню у
розмірі 0,1 відсотка від вартості
непоставленого товару за кожен день
прострочення поставки товару, а за
прострочення понад 30 календарних днів
з постачальника додатково стягується
штраф у розмірі 7% від вартості
непоставленого (неприйнятого) товару, а
у разі попередньої оплати
постачальник, крім сплати зазначених
штрафних санкцій, повертає замовнику
кошти з урахуванням індексу інфляції.

Згідно п. 10.1 договору, договір набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та діє до 31 грудня 2012 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
листом № 5026/10/105 від 24 грудня 2012 року
(арк. спр. 29) відповідач визнав свою
відповідальність щодо виконання
спірних договірних зобов'язань та
гарантував оплату всіх штрафних
санкцій в повному обсязі.

26 грудня 2012 року позивачем було
перераховано на користь відповідача
грошові кошти у розмірі 296 722,00 грн.

Відповідач здійснив поставку товару 28
березня 2013 року, що підтверджується
видатковою накладною № 130167 від тієї ж
дати (арк. спр. 24-25). Вказану видаткову
накладну було підписано з обох сторін.

Листом від 27 березня 2013 р. за вих. № 1198/10
відповідач гарантував позивачу
повернення коштів за недопоставлену
кількість товару з врахуванням індексу
інфляції та штрафних санкцій згідно
умов договору (арк. спр. 30).

У зв'язку із порушенням умов спірного
договору щодо строків поставки товару
та з метою досудового врегулювання
спору позивач направив відповідачу
претензію за вих. № 01-47/129 від 05 квітня
2013 року (арк. спр. 26-27) в якій, посилаюсь
на прострочення відповідачем поставки
товару на 118 календарних днів, просив
перерахувати на його розрахунковий
рахунок відповідні штрафні санкції.
Відповідач вимоги даної претензії
залишив без задоволення, а саму
претензію без відповіді.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття
627 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно до статті 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України, за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України
кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 ЦК України).

Як було зазначено вище у рішенні суду, в
пункті 5.1. договору сторони
передбачили обов'язок постачальника
(відповідача у справі) поставити товар
у відповідності до узгодженого графіку
поставки (додаток № 2 до договору; арк.
спр. 22). У відповідному графіку
встановлено строк поставки - листопад
2012 року.

Сторонами не вносились зміни в пункт 5.1
договору та у графік поставки, який є
додатком № 2 до цього договору, а тому
останнім днем поставки, згідно з
умовами договору, є 30 листопада 2012 року
(ст. 254 ЦК України).

Відповідачем здійснено постачання
товару у строк 28 березня 2013 року, тобто
з порушенням визначеного умовами
договору строку (листопад 2012 р.) та не у
повному обсязі (поставлено другу
позицію у кількості 2 734 шт., що є меншою
від обумовленої сторонами кількості 2764
шт.).

За приписами статті 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

При цьому, згідно статті 611 вказаного
Кодексу, у разі порушення зобов'язання
наступають правові наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема: припинення зобов'язання в
результаті односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків і моральної шкоди.

Стаття 546 ЦК України передбачає види
забезпечення виконання зобов'язання;
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

При цьому, правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі, що
передбачено ст. 547 ЦК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) (відповідно
до ст. 549 ЦК України) є грошова сума або
інше майно, які боржник повинен
передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 550 ЦК України, право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Згідно п. 7.2 договору, у випадках
затримки поставки товару понад термін,
встановлений пунктом 5.1 цього договору,
постачальник сплачує замовнику пеню у
розмірі 0,1 відсотка від вартості
непоставленого товару за кожен день
прострочення поставки товару, а за
прострочення понад 30 календарних днів
з постачальника додатково стягується
штраф у розмірі 7% від вартості
непоставленого (неприйнятого) товару, а
у разі попередньої оплати
постачальник, крім сплати зазначених
штрафних санкцій, повертає замовнику
кошти з урахуванням індексу інфляції.

Отже судом встановлено, що відповідач є
таким, що прострочив виконання свого
зобов'язання по поставці товару з 01
грудня 2012 року.

З урахуванням викладеного, суд,
перевіривши розрахунки позивача щодо
кожної із нарахованих санкцій,
перевіривши періоди нарахування
останнім суми пені та штрафу, дійшов
висновку про те, що позивачем не вірно
визначено кількість днів прострочення
виконання зобов'язання відповідачем
(позивач вказав про прострочення
зобов'язання на 118 календарних днів,
однак судом при перевірці правильності
визначення періоду прострочення
з'ясовано прострочення відповідача на
117 календарних днів - з 01 грудня 2012 року
по 28 березня 2013 року). Враховуючи вище
викладене суд приходить до висновку, що
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача пені в розмірі 34 716,47 грн.
пені та 20 617,24 грн. штрафу за період з 01
грудня 2012 року по 28 березня 2013 року є
обґрунтованими та задовольняються
судом. В решті позовних вимог позивача
щодо пені суд вважає за необхідне
позивачу відмовити у зв'язку із
невірним обчисленням.

Розглянувши частину позовних вимог про
стягнення з відповідача 4,38 грн.
інфляційних та 16,56 грн. 3% річних, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Виходячи з вище викладеного, з огляду
на те, що по заявленому періоду
нарахування вказаних сум інфляційних
та річних у відповідача відсутнє
грошове зобов'язання перед позивачем,
яке надає йому право на застосування
ст. 625 ЦК України, суд не вбачає підстав
для задоволення позовних вимог в
частині стягнення 3% річних у сумі 16,56
грн. та інфляційних втрат у сумі 4,38 грн.,
оскільки їх нарахування суперечить
чинному законодавству України.

Посилання відповідача на пункт 4.3
договору суд вважає безпідставним,
виходячи з наступного.

Згідно пункту 4.3 договору замовнику
надано право здійснити попередню
оплату, яка здійснюється відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 09.10.2006 року №1404, у термін 90 днів з
моменту оплати у розмірі до 100% від ціни
договору на підставі рахунку,
виставленого постачальником.
Постачальник протягом трьох місяців з
дня надходження коштів, як
попередньої оплати, підтверджує їх
використання за призначенням згідно з
актом про поставку (передачу товару)
про використання коштів за
призначенням.

У вказаному пункті договору не
зазначено про надання права
постачальнику (відповідачу у справі)
здійснити поставку товару через 90 днів
після попередньої оплати за межами
строку, який встановлено узгодженим
сторонами графіком, а передбачено
право замовника здійснити попередню
оплату за 90 днів до повної оплати
поставленого товару та обов'язок
постачальника протягом 90 днів після
попередньої оплати підтвердити
використання її за призначенням.

Зміни до п. 5.1 договору та графіку
поставки (додаток до договору №2)
сторонами не вносились.

Судом встановлено, що позивачем при
визначення ціни допущено помилку -
визначено ціну позову у загальному
розмірі 57 582,72 грн., однак ціна позову
складає 55 392,72 грн. , яка на підставі ст. 55
ГПК України визначена суддею.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керуючись ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої витрати по
сплаті судового збору у даній справі в
розмірі 1 106,67 грн. покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та ст.129
Конституції України, ст.ст. 6, 254, 626, 627, 509,
526, 530, 546, 547, 549, 550, 611, 612, 625, 655, 712
Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 174,
193, 230, 231, 265 Господарського кодексу
України, та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12,
22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 55, 69, 77, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Фармстандарт-Біолік" (61070, м.
Харків, Дзержиньский район, Помірки,
) на користь
Міністерства охорони здоров'я України
(01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7, р/р
0199 в ДКСУ код за , МФО
820172, , КПКВ 2301400) 34 716,47 грн.
пені, 20 617,24 грн. штрафу та 1 106,67 грн.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 01.12.2014 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/4219/14