ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р.Справа № 922/3975/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання
Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом Публічне АТ "НАК "Нафтогаз
України" м. Київ до Ізюмське
комунальне підприємство теплових
мереж, м. Ізюм про стягнення коштів за
участю представників сторін:

позивача - Данилевський О.М.

відповідача - Радигін Є.С.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовом до відповідача -
Ізюмського комунального підприємства
теплових мереж, м. Ізюм про стягнення
коштів в сумі 2750395,46 грн. з яких основної
заборгованості - 2 176 218,34 грн., пені -
246334,57 грн., штрафу - 265910,28 грн., 3% річних -
54334,82 грн., інфляційні витрати - 7597,44 грн.,
а також покласти на відповідача
судовий збір у сумі 55007,91 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на неналежне
виконання з боку відповідача
покладених на нього обов'язків за
договором на купівлю-продаж
природного газу №35/П від 30.09.2011 року. в
частині оплати за надані послуги.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 19 вересня 2013
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її до розгляду у
судовому засіданні на 07.10.2013 року.

04.10.2013 року позивачем через канцелярію
суду надано відзив на позовну заяву у
якому він не погоджується з позовними
вимогами у частині нарахування
позивачем інфляційних збитків, 3%
річних, пені та штрафу. Посилаючись на
скрутне фінансове становище
підприємства просить зменшити суму
пені та штрафу на 90% та відстрочити
виконання рішення на один рік з моменту
винесення рішення по даній справ. Крім
того, відповідачем надано клопотання
про проведення судової економічної
експертизи, на вирішення якої
поставити наступні питання:

1. Чи були тарифи на теплопостачання для
потреб установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання у період опалювального
сезону 2011- 2013 року та у період дії
договору № 35/П від 30.09.2011 року
економічно обґрунтованими, тобто тими
чинниками, що надавали Ізюмському КП
Теплових мереж фінансову стабільність
та беззбитковість?

2. Визначити основні економічні
показники (ліквідності,
платоспроможності та прибутковості)
господарсько - фінансової діяльності
Ізюмському КП Теплових мереж на дату
укладання договору № 35/П від 30.09.2011 року
та на момент закінчення постачання
газу за договором № 35/П від 30.09.2011 року ?

3. Які саме з вказаних показників
вплинули на результати господарсько -
фінансової діяльності Ізюмського КП
Теплових мереж та яким чином ?

4. Чи могло Ізюмське КП Теплових мереж
у період опалювального сезону 2011 - 2012
році та у період дії договору № 35/П від
30.09.2011 року згідно вище встановлених
економічних показників господарсько -
фінансової діяльності своєчасно
розрахуватися за поставлений газ за
договором № 35/П від 30.09.2011 року, тобто чи
була у нього (підприємства) фінансова
можливість це зробити на час дії
договору № 35/11 від 30.09.2011 року та на цей
час ?

Ухвалою від 15.10.2013 року клопотання
відповідача задоволено та призначено
по справі судову економічну експертизу
та зупинено провадження по справі.

15.10.2014 на адресу суду надійшов висновок
судової економічної експертизи №107 від
07.10.2014 року разом з матеріалами справи
№922/3975/13.

Ухвалою від 15.10.2014 року поновлено
провадження по справі та її розгляд
призначено на.28.10.2014 року.

У судовому засіданні оголошувалась
перерва з 28.10.2014року до 18.11.2014 року та з
18.11.2014 року до 02.12.2014 року.

Представником відповідача через
канцелярію суду надано уточнення
відзиву на позовну заяву у якому
останній просить припинити
провадження у справі у частині
стягнення суми основного боргу у
розмірі 2176218,34 грн. відмовити позивачу у
стягненні : інфляційних збитків у сумі
4564,18 грн., 3% річних у сумі 36993,24 грн.,
штрафу у сумі 152202,49 грн. та пені у сумі
159648,79 грн. як невірно нараховані. Також
просить зменшити суму пені й штрафу на
90% та відстрочити виконання рішення на
один рік з моменту винесення рішення по
даній справі. В обґрунтування свого
відзиву відповідач посилається на
укладення між сторонами договору про
взаєморозрахунок №105/30 від 12.02.2014 року,
згідно якого позивачу з державного
бюджету була перерахована
заборгованість з різниці в тарифах на
теплову енергію на суму 2174321,39 грн.
Останній залишок основного боргу був
перерахований на підставі платіжного
доручення №972 від 29.10.2013 року на суму
1897,02 грн. Відповідно до п.2 ст. 10
наведеного договору сторони
зобов'язалися не вчиняти до проведення
взаєморозрахунків дій з погашення
заборгованості відповідно до договору
купівлі продажу природного газу №35/П
від 30.03.2011 року., у п. 15 цього договору
визначено, що після виконання договору
вони не мають одна до одної жодних
претензій стосовно предмету договору.

У судовому засіданні 02.12.2014 року
представник відповідача повністю
підтримав правову позицію, викладену у
відзиві.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив суд прийняти
рішення про задоволення позовних
вимог.

Враховуючи норми ст. 65 Господарського
процесуального кодексу України щодо
обов`язку господарського суду
витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, які кореспондуються з
диспозитивним правом сторін подавати
докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції
України визначає одним з принципів
судочинства свободу в наданні
сторонами суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
представника позивача, судом
встановлено наступне.

Так, 30.09.2014 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (продавець) та Ізюмським
комунальним підприємством теплових
мереж (покупець) був укладений договір
№ 35/П про купівлю-продаж природного
газу та додаткові угоди до договору
(далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору продавець
зобов'язався передати у власність
покупця у ІV кварталі 2011 року та у 2012
році природний газ, а покупець
зобов'язався прийняти і оплатити
природний газ на умовах цього договору.

Газ, що постачається за цим Договором,
використовується покупцем виключно
для вироблення теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями.

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що у
разі невиконання покупцем умов п.6.1.
Договору, покупець зобов'язаний
сплатити пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
прострочено платежу.

На виконання умов Договору позивач
поставив у листопаді та грудні 2012 року,
а відповідач прийняв природний газ
об'ємом 2901,557 тис. куб. м. на загальну
суму 3798718,34 грн., що підтверджується
підписаними повноважними
представниками сторін та скріпленими
печатками актами приймання - передачі
природного газу.

Відповідач, в порушення умов Договору
не здійснив оплату за спожитий
природний газ у встановлені строки, у
зв'язку з чим позивачем відповідно до
умов Договору та положень ст. 625 ЦК
України нараховано: втрати від
інфляційних процесів за весь час
прострочення, що складають 7597,44 грн.,
пеню у розмірі 246334,57 грн., три відсотки
річних у розмірі 54334,82 грн. та 7% штрафу у
розмірі 265910,28 грн.

Як встановлено матеріалами справи
12.02.2014 року між сторонами укладено
договір №105/30 про організацію
взаєморозрахунків (відповідно до п. 2
ст. 16 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік", предметом
якого є організація проведення
сторонами взаєморозрахунків
відповідно до п. 24 ст. 14 та п.2 ст. 16
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" і Порядку та умов
надання у 2014 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, затверджених
постановою Кабінету міністрів України
від 29.01.2014 року №30.

Положеннями пункту 7 договору про
організацію взаєморозрахунків
передбачено, що Ізюмське КП теплових
мереж перераховує на рахунок НАК
"Нафтогаз України" кошти у сумі 2174321,39
грн., у тому числі податок на додану
вартість 362386,90 грн. для погашення
заборгованості за спожитий природний
газ за 2012 рік згідно з договором від
30.09.2011 року №35/П.

За змістом п. 2 ст.10 договору про
організацію взаєморозрахунків сторони
зобов'язалися не вчиняти до проведення
взаєморозрахунків дій з погашення
заборгованості відповідно до договору
№35/П від 30.09.2011р.; перерахувати кошти
наступній стороні.

Згідно п. 15 цього договору після
виконання договору вони не мають одна
до одної жодних претензій стосовно
предмету договору.

Згідно з наявним у справі платіжним
дорученням № 0410001 від 01.04.2014 року
грошові кошти на підставі договору про
організацію взаєморозрахунків у
розмірі 2174321,39 грн. сплачені
відповідачем на користь позивача.

Останній залишок основного боргу у
розмірі 1897,02 грн. був перерахований
позивачем на підставі платіжного
доручення №972 від 29.10.2013 р. на суму 1897,02
грн.

Таким чином, сума основного боргу
погашена відповідачем у повному обсязі
у розмірі 2176218,34 грн., а тому у цій
частині провадження у справі підлягає
припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК
України.

Щодо нарахованих позивачем суми пені,
штрафу, 3% річних та інфляційних збитків
на суму 2174321,39 грн., яка сплачена на
підставі договору про організацію
взаєморозрахунків, суд вважає
відсутність підстав для їх стягнення,
передбачених підпунктом 7.2. договору,
та застосування наслідків за порушення
грошового зобов'язання, передбачених
частиною 2 статті 625 ЦК України,
оскільки уклавши договір про
організацію взаєморозрахунків,
сторони тим самим змінили порядок і
строк проведення розрахунків за
природний газ, поставлений відповідно
до договору купівлі - продажу
природного газу.

Отже, для застосування санкцій,
передбачених підпунктом 7.2 договору
купівлі - продажу природного газу, та
наслідків за порушення грошового
зобов'язання, передбачених частиною 2
статті 625 ЦК України, необхідно, щоб
оплата була здійснена поза межами
порядку і строків, встановлених
договором про організацію
взаєморозрахунків, який діяв на момент
розгляду справи і відповідно до пункту
15 якого сторони засвідчили, що після
виконання договору вони не мають одна
до одної жодних претензій стосовно
предмета договору.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного суду України у
справах №2011-1/1043-2012-42/528-2012,
№5011-35/1272-2012-42/527-2012, №5011-25/1533-2012-19/522-2012, а
також у постанові Вищого
господарського суду України у справі
№910/7258/14 від 22.09.2014 року.

З наявного в матеріалах справи
розрахунку суми заборгованості
вбачається, що за зобов'язаннями
листопада 2012 року на суму 1457068,83 грн.
(яка була сплачена відповідачем поза
умовами договору про організацію
взаєморозрахунків) позивачем
нараховано суму пені у розмірі 79611,98
грн., штрафу у розмірі 101994,82 грн., 3%
річних у розмірі 15922,40 грн. та
інфляційні втрати у розмірі 2914,14 грн.
Перевіривши правильність нарахування
вказаних сум, суд дійшов висновку, що
сума пені, штрафу та 3% річних
нарахована у відповідності до норм
чинного законодавства та умов
договору.

Проте, нарахування збитків внаслідок
інфляції за прострочення вказаного
зобов'язання, здійснено без дотримання
вимог ст. 625 Цивільного кодексу України,
що передбачають право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а не лише за той
період, коли індекс інфляції становив
більше 100 %. Під час застосування
дійсних індексів інфляції з моменту
виникнення заборгованості до її
погашення сума інфляційних втрат
складає 1454,15 грн.

За зобов'язаннями грудня 2012 року на
суму 2341649,51 грн. позивачем нараховано
суму пені у розмірі 166722,60 грн., штрафу у
розмірі 163915,47 грн., 3% річних у розмірі
38412,43 грн. та інфляційні втрати у
розмірі4683,30 грн. Проте, враховуючи те,
що сума основного боргу у розмірі 2174321,39
грн. була погашена відповідачем на
виконання договору про організацію
взаєморозрахунків №105/30 від 12.02.2014 року,
то розрахунок пені, штрафу, 3% річних та
інфляційних втрат необхідно
здійснювати на суму 167 328,12 грн. за
період з 15.01.2013 року (з дати виникнення
прострочення зобов'язання) по 26.04.2013
року (до дати погашення заборгованості
на підставі спільного протокольного
рішення №785 від 21.03.2013 року, наявного в
матеріалах справи). Таким чином,
здійснивши власний розрахунок пені, 3%
річних, штрафу та інфляційних втрат за
вказаний період, суд дійшов висновку,
що сума пені, яка підлягає стягненню з
відповідача за зобов'язаннями грудня
2012 року складає 7073,08 грн., 7% штрафу -
11712,97 грн., 3% річних - 1419,18 грн. та
інфляційних втрат - 1489,11 грн.

Отже, загальний розмір штрафних
санкцій та сум нарахованих за
порушення грошового зобов'язання,
передбачених частиною 2 статті 625 ЦК
України, що підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача
складають: пеня у сумі 86685,78 грн., 7%
штрафу у сумі 113707,79 грн., 3% річних у сумі
17341,58 грн. та інфляційних втрат - 2943,26
грн.

Статтею 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно з пунктом 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частиною 1 статті 550 Цивільного кодексу
України встановлюється загальне
правило про те, що кредитор має право на
стягнення неустойки у всіх випадках
порушення боржником зобов'язання,
незалежно від того, виникли чи ні у
зв'язку з цим порушенням збитки на
стороні кредитора.

Відповідачем під час розгляду справи
заявлено клопотання про зменшення
розміру штрафних санкцій на 90% та
відстрочити виконання рішення суду на
один рік з моменту винесення рішення по
даній справі.

Розглянувши наведене клопотання, суд
зазначає наступне.

Положеннями ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України передбачається
можливість зменшення за рішенням суду
розміру неустойки, що стягується з
боржника за порушення зобов'язання,
якщо розмір неустойки значно перевищує
розмір збитків. При цьому відсутність
чи невисокий розмір збитків може бути
підставою для зменшення судом розміру
неустойки, що стягується з боржника.

Пунктом 1 статті 233 Господарського
кодексу України визначено, що суд має
право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій
(частина 2 статті 233 Господарського
кодексу України).

Відповідно до статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання та
відстрочити або розстрочити виконання
рішення.

Згідно з п. 1 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
від 21.11.2011 № 01-06/1623/2011 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм процесуального права" відповідно
до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський
суд, приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

У наведеній нормі йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені).

Крім того, зазначена норма ГПК
України може застосовуватись виключно
у взаємозв'язку (сукупності) з нормою
матеріального права, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551
ЦК України і ст. 233 ГК України. Якщо
відповідні санкції застосовуються не у
зв'язку з порушенням зобов'язання, а з
інших передбачених законом підстав, їх
розмір не може бути зменшено судом.

За приписами ч. 1 ст. 121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора або за своєю ініціативою
господарський суд, який видав
виконавчий документ, у десятиденний
строк розглядає це питання у судовому
засіданні з викликом сторін, прокурора
і у виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Згідно з п.7.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
р. № 9 підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом.

Вирішуючи питання про відстрочку
виконання даного рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави.

З наведених норм випливає, що при
вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки суд приймає до
уваги майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора. Майновий стан
сторін та соціальна значущість
підприємства мають значення для
вирішення питання про надання
відстрочки.

Стаття 20 Закону України "Про
теплопостачання" встановлює загальні
засади формування тарифів на теплову
енергію, згідно з якою тарифи на
теплову енергію повинні забезпечувати
відшкодування всіх економічно
обґрунтованих витрат на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії, тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими.

Тарифи на виробництво, транспортування
та постачання теплової енергії
затверджуються органами місцевого
самоврядування, крім теплової енергії,
що виробляється суб'єктами
господарювання, що здійснюють
комбіноване виробництво теплової і
електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Тарифи повинні враховувати повну
собівартість теплової енергії і
забезпечувати рівень рентабельності
не нижче граничного рівня
рентабельності, встановленого
Кабінетом Міністрів України за
поданням центрального органу
виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

У разі, якщо тимчасово тариф на теплову
енергію встановлено нижче її
собівартості з урахуванням граничного
рівня рентабельності, то орган, яким
установлено цей тариф, повинен
передбачити механізми компенсації
цієї різниці в порядку, встановленому
законодавством.

За статтею 193 Господарського кодексу
України кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Зазначене свідчить про вжиття
відповідачем заходів, необхідних для
належного виконання ним зобов'язання в
частині погашення заборгованості за
спожитий газ, яка виникла внаслідок
невідповідності фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувались та/або погоджувались
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, що свідчить про
відсутність вини останнього.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені та штрафу, яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України) та
надання відстрочки виконання рішення
суду, суд, об'єктивно оцінивши даний
випадок, приймає до уваги причини
неналежного виконання зобов'язання,
враховуючи висновок судової
економічної експертизи та фактичні
обставини справи.

Таким чином, суд враховує той факт, що
заборгованість відповідача об'єктивно
виникла не з його вини, а внаслідок
неузгодженості в сфері виділення
бюджетних коштів та не покриття
тарифами собівартості енергоносіїв,
частково задовольняє клопотання
відповідача та зменшує розмір пені та
штрафу на 90 % ( відповідно сума пені яка
підлягає стягненню складає 15964,87 грн.,
сума штрафу - 11370,77 грн.) , та надає
відстрочку виконання рішення до 01.03.2015
року.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 1, 4, 12, 33-34, 43, 49, ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в
частині стягнення суми основного боргу
у розмірі 2 176 218,34 грн.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Ізюмського комунального
підприємства Теплових мереж, (64300, Харківська область, м.
Ізюм, пр. Леніна, 33, р/р №2017 у філії
"Промінвестбанк", МФО 351458) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6, , р/р
1 в АТ "Ощадбанк", МФО 300465) - 15964,87
грн. пені; 17341,58 грн. 3% річних; 2943,26 грн.
інфляційних втрат; 11370,77 грн. 7% штрафу та
47937,94 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Відстрочити виконання рішення суду від
02.12.2014 року у справі №922/3975/13 до 01.03.2015
року.

Повне рішення складено 05.12.2014 р.

Суддя Л.С. Лаврова