ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
Справа № 915/1494/14

Господарський суд Миколаївської
області, у складі судді
Гриньової-Новицької Т.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Карастан С.В., дов. №10/02-02
від 11.08.2014,

Орел А.В., дов. №10/02-03 від
11.08.14,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного
товариства «БАНК ФОРУМ»,

02100, м. Київ, б-р Верховної Ради, 7,

в особі Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» Соловйової
Наталії Анатоліївни,

адреса для листування: 54055, м. Миколаїв,
вул. Чигрина, 39,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Южний фондовий
магазин»,

54001, м. Миколаїв, вул. Декабристів, 1-а,

про стягнення 120 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «БАНК
ФОРУМ» в особі Уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ»
Соловйової Наталії Анатоліївни (далі -
позивач) звернулося до господарського
суду з позовом про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Южний фондовий
магазин» (далі - відповідач) грошових
коштів у сумі 120 грн., які є
заборгованістю за Договором
банківського рахунку б/н від 05.12.2008.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на невиконання
відповідачем п. п. 3.4.10, 3.4.11 Договору
банківського рахунку від 05.12.2008 щодо
сплати комісії за безперервні послуги,
внаслідок чого за останнім утворилася
заборгованість у сумі 120 грн. за
лютий-березень 2014 року. Обов'язок
відповідача сплачувати плату за
виконання банком операцій за рахунками
клієнта, якщо це встановлено договором,
передбачений ч. 4 ст. 1068 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК).

Ухвалою від 18.11.2014 суд задовольнив
клопотання позивача та продовжив строк
вирішення спору на 15 днів.

Про дату, час і місце судового
засідання сторони повідомлені у
встановленому ч. 1 ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК) порядку. Згідно з абзацом третім
підпункту 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 за змістом зазначеної статті 64
ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Враховуючи вищенаведене та зважаючи на
неповернення "Укрпоштою" ухвали від
18.11.2014, що направлялась на юридичну
адресу відповідача, суд вважає, що про
дату, час і місце розгляду справи
відповідач повідомлений належним
чином.

Відповідач відзив на позовну заяву не
надав, позов не заперечив і не
спростував, повноважного представника
у судове засідання не направив.

За таких обставин, відповідно до ст. 75
ГПК спір розглянуто за наявними у
справі матеріалами.

У судовому засіданні 02.12.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представників позивача, дослідивши
докази у їх сукупності, господарський
суд дійшов висновку про відмову у
позові, виходячи з такого:

05.12.2008 між Акціонерним комерційним
банком «Форум» та відповідачем був
укладений Договір банківського
рахунка (далі - Договір).

В процесі виконання Договору сторони
неодноразово вносили до нього зміни,
зокрема 21.08.2010 виклали у новій редакції
юридичну адресу та реквізити банку,
адже з 19.04.2010 правонаступником
Акціонерного комерційного банку
«Форум» стало Публічне акціонерне
товариство «БАНК ФОРУМ».

За умовами Договору позивач
зобов'язався відкрити відповідачу
банківський рахунок та здійснювати
його розрахунково-касове
обслуговування, а відповідач -
користуватися послугами банку та
своєчасно здійснювати їх оплату.
Порядок оплати послуг сторони
визначили у п. 5.1 Договору: на виконання
умов п. п. 3.4.10, 3.4.11 цього Договору Клієнт
(відповідач у справі) доручає Банку
(позивач у справі), а Банк
зобов'язується самостійно здійснювати
переказ коштів з рахунку Клієнта на
оплату послуг Банку.

На виконання зобов'язань за Договором
позивач відкрив відповідачу поточний
рахунок №8444 в UAH.

Відповідно до узгоджених тарифів
відповідач щомісяця, а саме - 26 числа
поточного місяця, сплачує позивачу 60
грн. на оплату послуг банка в порядку,
встановленому п. 5.1 Договору.

Посилаючись на те, що рішенням
Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
14.03.2014 №14 розпочато процедуру
виведення ПАТ «БАНК ФОРУМ» з ринку та
здійснення в ньому тимчасової
адміністрації, позивач не міг
скористатися правом, встановленим п. 5.1
Договору і 26.03.2014 не здійснив переказ
коштів у сумі 120 грн. з рахунку
відповідача на оплату власних послуг
за період з 26.02.2014 по 25.04.2014.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 1 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» (далі - Закон
№4452-VI) метою цього закону є, зокрема,
захист прав і законних інтересів
вкладників банку; відносини, що
виникають у зв'язку зі створенням і
функціонуванням системи гарантування
вкладів фізичних осіб, виведенням
неплатоспроможних банків з ринку та
ліквідація банків, регулюються цим
Законом, іншими законами України,
нормативно-правовими актами Фонду та
Національного банку України.

Так, згідно з п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону №4452-VI
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Позивач вважає, що в контексті приписів
ст. 509 ЦК та т. 2 Закону України «Про
банки та банківську діяльність» (далі -
Закон №2121-III) відповідач є кредитором,
тому, виконавши умови п. 5.1 Договору і
переказавши кошти у сумі 120 грн. з
рахунку відповідача на оплату послуг
банку, він порушить заборону,
встановлену п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону №4452-VI.

Однак, цю позицію позивача суд вважає
помилковою виходячи з такого:

Як свідчать матеріали справи, спір
виник з підстав неналежного виконання
сторонами зобов'язань за договором
банківського рахунка.

Згідно з ч. 1 ст. 1066, ч. 1 ст. 1067 ЦК за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Договір банківського
рахунка укладається для відкриття
клієнтові або визначеній ним особі
рахунка банку на умовах, погоджених
сторонами.

Згідно зі ст. 2 Закону №2121-III клієнт
банку - це будь-яка фізична чи юридична
особа, що користується послугами банку;
кредитор банку - це юридична або
фізична особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань. Відтак,
відповідач є саме клієнтом банку, а не
його кредитором в розумінні ст. 2 Закону
№2121-III (іншого, якогось спеціального
визначення терміну «кредитор» Закон
№4452-VI не містить).

За таких обставин позивач безпідставно
посилається на обмеження, встановлені
п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону №4452-VI, як на підставу
своєї бездіяльності щодо виконання п.
5.1 Договору.

Не заслуговує на увагу і посилання
позивача на положення ч. 4 ст. 36 Закону
№4452-VI в редакції від 09.06.2013,згідно з
якою початок тимчасової адміністрації
не є підставою для припинення,
розірвання або невиконання договорів
про надання послуг (виконання робіт),
які забезпечують операційну
діяльність банку, зокрема договорів
про оренду нерухомого майна, надання
комунальних послуг, послуг зв'язку,
охорони. У разі припинення, розірвання
або порушення умов таких договорів з
боку контрагентів банку Фонд має право
вимагати відшкодування збитків у
порядку, встановленому законодавством
України.

Положення вказаної статті не
стосуються договорів банківського
рахунка, тут йдеться про господарську
діяльність банку, що й зазначено в
новій редакції ч. 4 ст. 36 Закону №4452-VI
від 11.07.2014, де термін «операційна
діяльність» змінено на «господарська
діяльність».

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. Кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу (ст. 193 Господарського кодексу
України).

Таким чином суд приходить до висновку,
що заборгованість відповідача зі
сплати послуг банку за Договором
виникла внаслідок бездіяльності
позивача, адже ані Законом №2121-III, ані
Законом №4452-VI не передбачено випадків
припинення виконання банком
зобов'язань за договором банківського
рахунку.

До того ж позивач не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
виконання ним зобов'язань за п. 5.1
Договору (самостійний переказ 120 грн. з
рахунку відповідача на власний
рахунок) призведе до порушення прав і
законних інтересів вкладників банку,
тобто буде суперечити ч. 2 ст. 1 Закону
№4452-VI.

З огляду на вищенаведене, в позові
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85 ГПК.

Повне рішення складено та
підписано 8 грудня 2014 року.

Суддя
Т.В. Гриньова-Новицька