ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2014 року Справа №
904/5215/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Крутовських
В.І. - доповідач,

суддів: Дмитренко Г.К., Прокопенко А.Є.

при секретарі судового засідання
Однорог О.В.

Представники сторін:

від відповідача: Нещерет Л.Г.,
довіреність №4915 від 11.07.2014 року,
представник.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області, м.
Дніпропетровськ на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 22.09.2014 року у справі №904/5215/14

за позовом Головного управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області, м.
Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства
"Державний ощадний банк України" в
особі Територіального відокремленого
безбалансового відділення №10003/0528
філії - Дніпропетровського обласного
управління Публічного акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України", м. Новомосковськ
Дніпропетровської області

про стягнення 1 905,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 22.09.2014
року у справі №904/5215/14 (суддя Колісник
І.І.) у позові відмовлено повністю.

Не погодившись з зазначеним рішенням,
Головне управління Пенсійного фонду
України в Дніпропетровській області
звернулося до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
вищезазначене рішення скасувати та
прийняти нове, яким позовні вимоги
задовольнити.

Скаржник з прийнятим рішенням не
погоджується та вважає його таким, що
прийняте з порушенням норм
матеріального права.

Публічне акціонерне товариство
"Державний ощадний банк України" в
особі Територіального відокремленого
безбалансового відділення №10003/0528
філії - Дніпропетровського обласного
управління Публічного акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України" у відзиві на апеляційну скаргу
просить в її задоволенні відмовити, а
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 22.09.2014
року по справі №904/5215/14 залишити без
змін.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
13.10.2014 року у справі №904/5215/14 прийнято та
призначено апеляційну скаргу до
розгляду колегією суддів у складі
головуючого судді: Крутовських
В.І., суддів: Дмитренко Г.К., Прокопенко
А.Є..

У судовому засіданні 06.11.2014 року було
оголошено перерву до 02.12.2014 року.

Представник відповідача у судове
засідання 02.12.2014 року не з'явився, про
час та місце судового засідання
повідомлений належним чином,
відповідно до вимог Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом
Державної судової адміністрації
України 20.02.2013 року №28.

Заслухавши пояснення
представника Відповідача, розглянувши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає апеляційну скаргу такою, що не
підлягає задоволенню, приймаючи до
уваги наступне.

Відповідно до Порядку виплати пенсій
та грошової допомоги за згодою
пенсіонерів та одержувачів допомоги
через їх поточні рахунки у банках,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30.08.1999 року №1596
"Про заходи щодо виконання статті 3
Указу Президента України від
04.07.1998 року N 734", виплата пенсій та
грошової допомоги здійснюється за
місцем проживання в населених пунктах,
де функціонують установи
уповноважених банків. Установи
уповноважених банків здійснюють
відкриття поточних рахунків, проводять
операції із зарахування сум пенсій та
грошової допомоги на поточні рахунки
відповідно до цього Порядку, угод,
укладених ними з управліннями
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах, управліннями
праці та соціального захисту населення
райдержадміністрацій, виконкомів
міських, районних у місті ради або
центрами з нарахування і виплати
пенсій та допомоги - у регіонах, де
функціонують такі центри.

25.08.2009 року між Головним управлінням
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області та
Відкритим акціонерним товариством
"Державний ощадний банк України", яке
відповідно до статуту у новій редакції,
зареєстрованого державним
реєстратором 12.06.2011 року (номер запису -
5016740), змінило найменування на
Публічне акціонерне товариство
"Державний ощадний банк України", був
укладений Договір № 15/117/59, відповідно
до параграфу 1 статті 1 якого банк
виконує функції виплати пенсій
пенсіонерам з числа осіб офіцерського
складу, прапорщиків і мічманів,
військовослужбовців надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, а також іншим особам, які
мають право на пенсію згідно із Законом
України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб" (крім
військовослужбовців строкової служби
та членів їх сімей) допомоги на
поховання та недоотриманої пенсії, у
зв'язку зі смертю зазначених
пенсіонерів, а також одноразової
грошової допомоги членам сімей
померлих пенсіонерів, що виплачується
згідно з Постановою Кабінету Міністрів
України від 17.07.1992 року №1393 (з
наступними змінами) та інші допомоги і
виплати.

Параграфом 1 статті 8 Договору
передбачено, що суми пенсій, зараховані
на поточний рахунок одержувача по
місяць його смерті включно, разом з
відсотками є його спадщиною і
розподіляються відповідно до чинного
законодавства.

Відповідно до параграфу 2 статті 8
Договору з місяця, наступного за
місяцем смерті одержувача, банк, при
отриманні письмового повідомлення від
Фонду про його смерть, припиняє
нарахування сум пенсій та допомог на
поточний (картковий) рахунок.

Згідно з параграфом 3 статті 8 Договору
суми пенсій, що зараховані на поточний
(картковий) рахунок одержувача разом з
нарахованими на них відсотками,
починаючи з місяця, наступного за
місяцем його смерті, банк повертає
фонду, за умови наявності сум на
поточному (картковому) рахунку
одержувача, у містах - не пізніше
наступного банківського дня, а в
сільській місцевості - не пізніше трьох
банківських днів, після отримання
письмового розпорядження від Фонду про
повернення коштів.

З метою виконання умов укладеного між
сторонами Договору в частині
зарахування пенсій на поточні
(карткові) рахунки пенсіонерів 10.08.2007
року між Відповідачем та Тіменко
Сергієм В'ячеславовичем був укладений
Договір №1358 про відкриття карткового
рахунку та здійснення його
розрахунково-касового обслуговування
за дебетово-кредитною схемою (том 1, а.с.
42 - 47, 108 - 113).

За пунктом 1.1. цього Договору банк
відкриває клієнту картковий рахунок
№9628 в гривнях для обліку по ньому
коштів до запитання і операцій за
платіжною карткою на умовах цього
Договору та відповідно до
нормативно-правових актів
Національного банку України, правил
МПС та Тарифів на послуги банку.

Договором також передбачено, що банк
відкриває клієнту відновлювальну
кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі
17 500,00 грн. на умовах отримання клієнтом
пенсії шляхом її зарахування на
картрахунок (пункт 2.2. Договору)

За умовами пункту 2.7. Договору при
виникненні заборгованості за
Договором усі суми, зараховані на
картрахунок направляються на
погашення заборгованості.

Відповідно до відомості №20 (в 10003/5280) на
зарахування пенсій (допомог) на поточні
(карткові) рахунки одержувачів в АТ
"Ощадбанк" ТВБВ № 10003/5280
філії Дніпропетровського обласного
управління ВТ "Ощадбанк" за період з
01.04.2014 року по 30.04.2014 року пенсіонеру
Тіменку С.В. (пенсійна справа №28474)
визначена до перерахування на його
поточний (картковий) рахунок №7054
пенсія за квітень 2014 року у сумі 1 905,51
грн. (том 1, а.с. 128 - 130).

З виписки по картковому рахунку
пенсіонера Тіменка С.В.
№0030-7054 вбачається, що 07.04.2014 року
надійшла пенсія у сумі 1 905,51 грн.,
яка того ж дня була повністю направлена
банком на погашення заборгованості
Тіменка С.В. перед банком по кредиту
відповідно до умов укладеного між ними
Договору №1358 від 10.08.2007 року про
відкриття фізичній особі карткового
рахунку та здійснення його
розрахунково-касового обслуговування
за дебетово-кредитною схемою (т. 1, а.с.
134).

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії I-KИ № 559930 Тіменко Сергій
В'ячеславович помер 21 березня 2014 року
(т. 1, а.с. 18).

Листами №8620/10/30 від 11.04.2014 року та
№12342/10102 від 29.05.2014 року Позивач
звернувся до Відповідача з
розпорядженням про повернення пенсії у
сумі 1 905,51 грн. у зв'язку зі смертю
Тіменка С.В. (т. 1, а.с. 19 - 21).

Відповідач листами №480 від 23.04.2014 року
та №658 від 03.06.2014 року повідомив про
неможливість повернення вказаної
пенсії, посилаючись на відсутність
грошових коштів на картковому рахунку
Тіменка С.В., на підтвердження чого
надав виписку з його карткового
рахунку за період з 01.04.2014 року по 23.04.2014
року (т. 1, а.с. 22 - 24).

Згідно з абзацом другим пункту 13
Порядку виплати пенсій та грошової
допомоги за згодою пенсіонерів та
одержувачів допомоги через їх поточні
рахунки у банках, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№1596 від 30.08.1999 року (із змін. і доп.)
у разі надходження до уповноваженого
банку відомостей про смерть одержувача
пенсії та грошової допомоги
уповноважений банк зобов'язаний
припинити зарахування коштів на
поточний рахунок з місяця, наступного
за місяцем смерті одержувача, і зробити
відповідну помітку у примірнику списку
на зарахування пенсій та допомоги, що
підлягає поверненню органу Пенсійного
фонду або органу праці та соціального
захисту населення. Суми пенсій та
грошової допомоги, зараховані на
поточний рахунок разом з нарахованими
на них відсотками починаючи з місяця,
наступного за місяцем смерті
пенсіонера, підлягають поверненню
уповноваженим банком відповідно
органам Пенсійного фонду та
соціального захисту населення не
пізніше наступного операційного дня
надходження відомостей про смерть
одержувача.

Із вказаними нормативними приписами
повністю узгоджуються і положення
параграфу 3 статті 8 укладеного між
сторонами Договору, за якими, окрім
того, передбачено, що повернення пенсії
Фонду після смерті пенсіонера можливе
тільки за умови наявності сум на
картковому рахунку одержувача.

На момент звернення Позивача з вимогою
кошти на картковому рахунку пенсіонера
Тіменка С.В. були відсутні.

Положеннями частини 1, 3 статі 1066
Цивільного кодексу України закріплено,
що за договором банківського рахунку
банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк не має права
визначати та контролювати напрями
використання грошових коштів клієнта
та встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

В силу частини 1 статті 1067 Цивільного
кодексу України договір банківського
рахунку укладається для відкриття
клієнтові або визначеній ним особі
рахунку у банку на умовах, погоджених
сторонами.

Згідно частини 5 статті 2 Закону України
"Про банки та банківську діяльність"
банківські рахунки - це рахунки, на яких
обліковуються власні кошти, вимоги,
зобов'язання банку стосовно його
клієнтів і контрагентів та які дають
можливість здійснювати переказ коштів
за допомогою банківських платіжних
інструментів.

Відповідно пунктів 1.4., 1.7. Інструкції
про безготівкові розрахунки в Україні
в національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004 року №22,
передбачено, що власником рахунку в
банку є особа, яка відкриває рахунок у
банку і має право розпоряджатися
коштами на ньому. Кошти з рахунків
клієнтів банки списують лише за
дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі розрахункових документів
стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї
Інструкції.

Згідно з положеннями глав 5, 12
вищезгаданої Інструкції стягувачами,
що мають право ініціювати списання
коштів з рахунків клієнтів без їх
відома, є органи державної виконавчої
служби (на підставі виконавчих
документів, установлених законами
України) та органи державної
податкової служби (щодо стягнення
податкового боргу, простроченої
заборгованості суб'єкта
господарювання перед державою чи
територіальною громадою).

У відповідності з пунктами 1.3., 1.39., 1.40.
статті 1, пункту 7.1.2. статті 7 та статті 30
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" грошові
кошти, переказані платником
отримувачу, з моменту їх зарахування на
рахунок переходять у власність
отримувача; примусовим списанням є
списання коштів, що здійснюється
стягувачем без згоди платника на
підставі встановлених законом
виконавчих документів у випадках,
передбачених законом; стягувачем
вважається особа, яка може бути
ініціатором переказу коштів з рахунка
платника на підставі виконавчих
документів, визначених законом; банк на
договірній основі повинен здійснювати
зберігання коштів на поточному
рахунку, проводити розрахунково-касові
операції за допомогою платіжних
інструментів відповідно до умов
договору та вимог законодавства
України.

Банк може списати грошові кошти з
рахунка клієнта на підставі його
розпорядження. Грошові кошти можуть
бути списані з рахунка клієнта без його
розпорядження на підставі рішення
суду, а також у випадках, встановлених
законом чи договором між банком і
клієнтом (стаття 1071 Цивільного кодексу
України).

Пунктом 22.9. статті 22 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" встановлено, що банки
виконують розрахункові документи
відповідно до черговості їх
надходження та виключно в межах
залишку коштів на рахунках платників,
крім випадків надання платнику
обслуговуючим його банком кредиту. У
разі недостатності на рахунку платника
коштів для виконання у повному обсязі
розрахункового документа стягувача на
момент його надходження до банку
платника цей банк здійснює часткове
виконання цього розрахункового
документа шляхом переказу суми коштів,
що знаходиться на рахунку платника, на
рахунок отримувача.

Отже, обґрунтованим є висновок
господарського суду про те, що
власником коштів, виплачених особі, яка
отримує пенсію, є безпосередньо
одержувач виплат, а не банківська
установа, в якій відкрито банківський
рахунок одержувача цих виплат.

Кошти у сумі 1 905,51 грн., які були
зараховані на картковий рахунок
пенсіонера Тіменка С.В. і були
спрямовані банком на погашення кредиту
до отримання вимоги позивача про
повернення пенсії, також не є власністю
відповідача і він не несе обов'язку
щодо їх повернення позивачу за власний
рахунок.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
клопотання Відповідача про припинення
провадження у справі за
непідвідомчістю спору господарському
суду задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 12
Господарського процесуального кодексу
України господарським судам
підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що
виникають при укладанні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів.

За змістом статей 1, 4-1, 12 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи в
порядку позовного провадження, коли
склад учасників спору відповідає
приписам статті 1 Господарського
процесуального кодексу, а
правовідносини, з яких виник спір,
мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є
правовідносини господарськими, а спір -
господарським, слід виходити з
визначень, наведених у статті 3
Господарського кодексу України.

Частиною 4 статті 3 цього Кодексу
визначено, що сферу господарських
відносин становлять
господарсько-виробничі,
організаційно-господарські та
внутрішньогосподарські відносини.

Отже, господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов:

- участь у спорі суб'єкта
господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше,
господарських відносин, врегульованих
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України, іншими
актами господарського і цивільного
законодавства, і, по-друге, спору про
право, що виникає з відповідних
відносин;

- наявність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення спору
господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення такого спору
судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
господарським судом фактичні
обставини справи встановлено на основі
повного, всебічного і об'єктивного
дослідження поданих доказів та вірно
застосовані норми права, а доводи
скаржника не спростовують законності
прийнятого у справі судового рішення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області, м.
Дніпропетровськ на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 22.09.2014 року у справі №904/5215/14
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 22.09.2014
року у справі №904/5215/14 залишити без
змін.

Постанова набирає чинності з дня її
оголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд протягом
двадцятиденного строку з дати її
прийняття.

Повний текст постанови виготовлено
та підписано 05.12.2014 року.

Головуючий суддя
В.І. Крутовських

Суддя
Г.К. Дмитренко

Суддя
А.Є. Прокопенко