ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.
Справа № 911/3973/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа», Київська
область, м. Біла Церква

про стягнення 21136704,88 грн.

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Чеботарьова І.Г.
(довіреність №14-124 від 13 травня 2014 року);

від відповідача: Колесник Т.А.
(довіреність №166 від 30 грудня 2013 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом до
Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа» (далі -
відповідач) про стягнення 21136704,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору
купівлі-продажу природного газу за
№13/3677-ВТЕ(Р)-17 від 29 листопада 2013 року, а
саме, відповідач не сплатив грошові
кошти за отриманий газ, в результаті
чого до суду передано вимогу щодо
стягнення з відповідача боргу у
розмірі 17206135,65 грн. Додатково, за
прострочення виконання умов договору,
позивач нарахував відповідачу пеню в
розмірі 1507234,43 грн., інфляційні втрати в
розмірі 2124570,48 грн. та 3% річних в розмірі
298764,32 грн.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 17 вересня 2014
року та призначено справу до розгляду
на 1 жовтня 2014 року.

Ухвалою суду від 1 жовтня 2014 року
розгляд справи на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України відкладено на 15 жовтня 2014 року.

У судових засіданнях 15 жовтня 2014 року
та 11 листопада 2014 року на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України оголошувались перерви.

Представник відповідача в усних та
письмових поясненнях, викладених у
відзиві на позовну заяву, проти позову
заперечував.

10 листопада 2014 року до господарського
суду Київської області надійшла
зустрічна позовна заява №1748 від 5
листопада 2014 Комунального
підприємства Білоцерківської міської
ради «Білоцерківтепломережа» до
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України»про скасування
актів приймання-передачі природного
газу.

Зустрічна позовна заява обґрунтована
тим, що при розподілі газу між
населенням, бюджетними та іншими
організаціями Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» було
необґрунтовано застосовано методику
визначення обсягів природного газу,
які використовуються для виробництва
теплової енергії для населення, якщо
суб'єкти господарювання здійснюють
постачання теплової енергії різним
категоріям споживачів.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 10 листопада 2014 року
відмовлено у прийнятті зустрічної
позовної заяви №1748 від 5 листопада 2014
року Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа» до Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» про скасування актів
приймання-передачі природного газу.

25 листопада 2014 року відповідно до ч. 2
ст. 85 ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем - Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (за
договором - продавець) та відповідачем -
Комунальним підприємством
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа» (за договором
- покупець) 29 листопада 2013 року укладено
договір купівлі-продажу природного
газу за №13/3677-ВТЕ(Р)-17.

Відповідно до пункту 1.1 договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2013 році
імпортований природний газ, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
газ на умовах цього договору.

Згідно пункту 2.1 договору продавець
передає покупцеві у листопаді-грудні
2013 газ обсягом до 4368,061 тис. куб.м.

Пунктом 3.3 договору встановлено, що
протягом 3 днів з моменту підписання
даного договору, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печаткою
покупця по два примірники актів
приймання-передачі газу, у яких
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом
перерахування на рахунок продавця
протягом 3 банківських днів з дати
підписання акту приймання-передачі
газу, зазначеному у пункті 3.3 договору.

Згідно пункту 7.2 договору у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1
договору покупець зобов'язується
сплатити продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Судом встановлено, що на виконання умов
договору позивач передав, а відповідач
прийняв природний газ, що
підтверджується підписаними
уповноваженими сторонами позивача та
відповідача актами приймання -
передачі природного газу від 17 грудня
2013 року (том 1, а.с. 16-18), на загальну суму
20362747,21 грн.

Як зазначає позивач, відповідач взяті
на себе зобов'язання у повному обсязі
не виконав, а саме, не сплатив існуючу
за договором заборгованість, в
результаті чого, за ним утворилась
заборгованість у розмірі 17206135,65 грн.

Судом оглянуто оригінали документів,
залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як вбачається з позовної заяви позивач
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість за спожитий та
неоплачений газ у розмірі 17206135,65 грн.

Проте, судом встановлено, що станом на
момент звернення позивача з даним
позовом до суду, заборгованість
відповідача за отриманий газ становить
16295048,97 грн., оскільки, відповідачем
здійснювалась часткова оплати суми
боргу, що підтверджується платіжними
дорученнями, копії яких залучені до
матеріалів справи (том 1, а.с. 56-93).

Станом на день прийняття рішення у
справі відповідач не повністю погасив
існуючу перед позивачем
заборгованість. Зазначений факт
відповідачем не спростовано. Розмір
заборгованості у розмірі 16295048,97 грн.
відповідає фактичним обставинам
справи, тому позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача суми основного
боргу підлягають частковому
задоволенню, а саме, у розмірі 16295048,97
грн.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Однак, дослідивши наданий позивачем
розрахунок пені, судом встановлено, що
останній включив у розрахунок дату
оплати у період прострочених днів.

Як передбачено п. 1.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» №14 від 17 грудня
2013 року, день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
прострочення.

Здійснивши перерахунок розміру пені,
суд прийшов до висновку, що до
стягнення з відповідача підлягає пеня
у розмірі 1491086,25 грн.

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Розмір 3% річних, визначений позивачем,
складає 298764,32 грн.

Проте, згідно з розрахунком розміру 3%
річних, здійсненим судом, до стягнення
з відповідача підлягають 3% річних у
розмірі 295193,57 грн.

Розмір інфляційних втрат, визначений
позивачем, складає 2124570,48 грн.

Зазначений розмір інфляційних втрат є
обґрунтованим та підлягає стягненню з
відповідача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Комунального
підприємства Білоцерківської міської
ради «Білоцерківтепломережа» (09100,
Київська область, м. Біла Церква, вул.
Мережна, 3, код 04654336) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, код 20077720) - 16295048
(шістнадцять мільйонів двісті
дев'яносто п'ять тисяч сорок вісім) грн.
97 коп. заборгованості, 1491086 (один
мільйон чотириста дев'яносто одна
тисяча вісімдесят шість) грн. 25 коп.
пені, 295193 (двісті дев'яносто п'ять тисяч
сто дев'яносто три) грн. 57 коп. 3% річних,
2124570 (два мільйони сто двадцять чотири
тисячі п'ятсот сімдесят) грн. 48 коп.
інфляційних втрат та 69861 (шістдесят
дев'ять тисяч вісімсот шістдесят одна)
грн. 75 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити

4. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 28 листопада 2014
року

Суддя
Д.Г. Заєць