ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 р. Справа № 909/1192/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Матуляк П. Я. ,
при секретарі судового засідання Юрчак
С. Л., розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" (м.Львів,
вул.Гоголя, 1) в особі відокремленого
підрозділу "Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень" ДТГО
"Львівська залізниця", вул.
Привокзальна, 15, м. Івано-Франківськ,76000

до відповідача: фізичної
особи-підприємця Саманюка Якова
Яковича, с.Микуличин Яремчанської
міськради, Івано-Франківська
область,78590

до відповідача: Яремчанської міської
ради Івано-Франківської області вул.
Свободи,266,м.Яремче,Івано-Франківська
область,78500

про визнання недійсним рішення
Яремчанської міської ради №209-3/2002 від
22.03.02 "Про продаж земельних ділянок у
приватну власність для здійснення
підприємницької діяльності" в частині
продажу підприємцю Саманюку Я.Я.
земельної ділянки площею 30 кв.м по вул.
Свободи , 278, у м.Яремче ; визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку ІФ
№9005351 від 27.09.2004 кадастровий №
050090053; визнання недійсним п.7
рішення Яремчанської міської ради
№232-4/2004 від 28.10.2004 в частині передачі в
оренду підприємцю Саманюку Я.Я.
земельної ділянки площею 100 кв.м по вул.
Свободи , 278, у м.Яремче; визнання
недійсним договору оренди землі від
29.12.2004, укладеного між Яремчанською
міською радою та підприємцем Саманюком
Я.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Войцеховська Н.Я.,
юрисконсульт 2-ї категорії юридичного
сектора відокремленого підрозділу
"Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень" ДТГО
"Львівська залізниця", довіреність
№НЮ-23 від 01.01.14;

від відповідача - Яремчанської міської
ради: Кухарук Т.А., довіреність № 7/11-9
від 03.02.14.

від відповідача - фізичної
особи-підприємця Саманюка Я.Я.: Крет
В.І., довіреність б/н від 03.11.14.

ВСТАНОВИВ:

Державне територіально-галузеве
об'єднання "Львівська залізниця" в
особі відокремленого підрозділу
"Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень" ДТГО
"Львівська залізниця" звернулося до
господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до Яремчанської міської ради та
фізичної особи-підприємця Саманюка
Якова Яковича про визнання недійсним
рішення Яремчанської міської ради
№209-3/2002 від 22.03.02 "Про продаж земельних
ділянок у приватну власність для
здійснення підприємницької
діяльності" в частині продажу фізичній
особі - підприємцю Саманюку Я.Я.
земельної ділянки площею 30 кв.м по вул.
Свободи , 278, у м.Яремче ; визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку ІФ
№9005351 від 27.09.2004 кадастровий №
050090053; визнання недійсним п.7
рішення Яремчанської міської ради
№232-4/2004 від 28.10.2004 в частині передачі в
оренду фізичній особі- підприємцю
Саманюку Я.Я. земельної ділянки площею
100 кв.м по вул. Свободи , 278, у м.Яремче;
визнання недійсним договору оренди
землі від 29.12.2004, укладеного між
Яремчанською міською радою та фізичною
особою - підприємцем Саманюком Я.Я.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при
проведенні інвентаризації земель
смуги відведення Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" для виготовлення
державних актів на право постійного
землекористування по відокремленому
підрозділу "Івано-Франківська
дистанція колії" позивачем виявлено,
що у межах м.Яремче в смузі відведення
залізниці на ділянці з прив'язкою до
колії на км60 пк8 з лівої сторони по ходу
кілометра в смузі відведення
залізниці на відстані 6 м від осі колії
під залізничним мостом знаходиться
будівля кафе "У Якова", земельні ділянки
(площею 100 кв.м та 30 кв.м ) під яким
відповідно надані в оренду та продані
фізичній особі-підприємцю Саманюку
Я.Я., в той час як ширина смуги
відведення залізниці в даному місці
становить 30 м від осі головної колії.
Посилаючись на ч.1 ст.6 Закону України
"Про залізничний транспорт", ст. 68
Земельного кодексу України, ст.23
Закону України "Про транспорт" (які
визначають землі залізничного
транспорту) та Плани смуги відведення
залізниці 1951, 1975 та 1994 років позивач
вказує на те, що вказані земельні
ділянки частково знаходяться у смузі
відведення залізниці, відносяться до
земель залізничного транспорту та
перебувають у користуванні ДТГО
"Львівська залізниця". Додатково
зазначає, що План смуги відводу 1994
року погоджений представниками
відповідних рад, в тому числі і
Яремчанської міської ради, тому, на
думку позивача, на час прийняття
оскаржуваних рішень міській раді було
відомо про межі земельних ділянок
смуги відведення залізниці. За таких
обставин позивач вважає, що спірні
земельні ділянки продані та надані в
оренду фізичній особі - підприємцю
Саманюку Я.Я. без жодних правових
підстав, відтак оскаржувані рішення
міської ради є такими, що суперечать
чинному законодавству, прийняті з
перевищенням наданих повноважень,
порушують право позивача на
користування земельної ділянкою, а
тому підлягають визнанню недійсними.
З аналогічних підстав позивач вважає,
що державний акт на право власності
на земельну ділянку ІФ №9005351 від 27.09.2004
кадастровий № 050090053 та договір
оренди землі від 29.12.2004, укладений між
Яремчанською міською радою та фізичною
особою - підприємцем Саманюком Я.Я. теж
підлягають визнанню судом недійсними.

Ухвалою суду від 23.10.14 порушено
провадження у справі та призначено
розгляд справи в судовому засіданні на
11.11.14.

В ході провадження у справі в судовому
засіданні 25.11.14 оголошувалася перерва
до 02.12.14, про що представники сторін
повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 25.11.14 представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві та запереченні до
відзиву на позовну заяву №ДН-4-2/2302 від
24.11.14 (вх.№ 18665/14 від 25.11.14), та звернув
увагу суду на постанову Вищого
господарського суду України від 29.07.14
у справі №907/54/14 з розгляду подібних
спорів.

Представники Яремчанської міської
ради та фізичної особи-підприємця
Саманюка Я.Я. у відзиві на позов
відповідно №51/4-9 від 10.11.14 (вх.№17786/14 від
11.11.14) та б/н від 08.11.14 (вх.№17642/14 від 10.11.14)
та в судовому засіданні 25.11.14 проти
позову заперечили. Зокрема,
представник Яремчанської міської ради
звернув увагу суду на судову практику з
розгляду подібних спорів, викладену,
зокрема, у постановах Вищого
господарського суду України від 02.10.14 у
справі №909/6247/14, від 28.02.08 у справі №37/185
та від 12.11.13 у справі №914/1047/13-г, та у
відзиві на позов №51/4-9 від 10.11.14
(вх.№17786/14 від 11.11.14), посилаючись на
ст.257 Цивільного кодексу України,
заявив про застосування строку
позовної давності. У свою чергу,
представник фізичної особи-підприємця
Саманюка Я.Я. заявив про застосування
строку позовної давності та зазначив,
що за заявою позивача 08.02.13
Івано-Франківською транспортною
прокуратурою було відкрито
кримінальне провадження (ЄДРДР
№0000008) та розпочато досудове
розслідування за ознаками
кримінальних правопорушень щодо дій
службових осіб Яремчанського міського
відділу земельних ресурсів з питань
незаконного відчуження на користь
Саманюка Я.Я. спірної земельної ділянки
площею 30 кв.м , за результатами якого
27.02.14 винесено постанову про закриття
кримінального провадження у зв"язку з
відсутністю в діях службових осіб
Яремчанського міськвідділу земельних
ресурсів складу означених
кримінальних правопорушень. Крім того,
представник фізичної особи-підприємця
Саманюка Я.Я. вказав на те, що рішенням
господарського суду
Івано-Франківської області від 29.05.14 у
справі № 909/247/14 (залишеним без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 02.10.14) відмовлено в позові
державного територіально-галузевого
об'єднання "Львівська залізниця" в
особі відокремленого підрозділу
"Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень" ДТГО
"Львівська залізниця" до Яремчанської
міської ради та до приватного
підприємця Ковталюка Тараса
Теодозійовича про визнання недійсним
рішення Яремчанської міської ради
№209-3/2002 від 22.03.2002 року "Про продаж
земельних ділянок у приватну власність
для здійснення підприємницької
діяльності" в частині продажу
земельної ділянки площею 90,65 м2
підприємцю Ковталюку Тарасу
Теодозійовичу по вул. Свободи та
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
27.05.2002 року, укладений між Яремчанською
міською радою та підприємцем
Ковталюком Тарасом Теодозійовичем.
Зазначив, що вказане рішення є
преюдиційним для вирішення даного
спору, оскільки предмет та підстави
даного спору та спору у справі 909/247/14 є
ідентичними.

Згідно ст.261 Цивільного кодексу України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.
Як вбачається з позовної заяви, позивач
про існування оскаржуваних рішень
Яремчанської міської ради та про
укладання договору, якими порушено
право позивача, стало відомо при
обстеженні земельних ділянок за актом
від 31.03.14, тому заяви відповідачів щодо
застосування судом наслідків спливу
позовної давності задоволенню не
підлягають.

Розглянувши матеріали справи із
врахуванням вимог Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку, всебічно і повно
з"ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються вимоги, давши оцінку
доказам, які мають значення для справи,
вислухавши представників сторін, суд
вважає за правильне взяти до уваги
наступне.

Згідно рішення Яремчанської міської
ради №209-3/2002 від 22.03.02 "Про продаж
земельних ділянок у приватну власність
для здійснення підприємницької
діяльності" фізичній особі- підприємцю
Саманюку Я.Я. продано у приватну
власність земельну ділянку площею 30
кв.м по вул. Свободи , 278, у м.Яремче для
обслуговування торгового кіоску та

27.09.2004 фізичній особі- підприємцю
Саманюку Я.Я. видано державний акт на
право власності на вказану земельну
ділянку серії ІФ №9005351.

Пунктом 7 рішення Яремчанської міської
ради №232-4/2004 від 28.10.2004 передано в
оренду фізичній особі- підприємцю
Саманюку Я.Я. земельну ділянку площею
100 кв.м по вул. Свободи , 278, у м.Яремче
та, у відповідності до вказаного
рішення, укладено договір оренди
землі від 29.12.2004.

Разом з тим, при проведенні
інвентаризації земель смуги
відведення Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" для виготовлення
державних актів на право постійного
землекористування по відокремленому
підрозділу "Івано-Франківська
дистанція колії" позивачем виявлено,
що у межах м.Яремче в смузі відведення
залізниці на ділянці з прив'язкою до
колії на км60 пк8 з лівої сторони по ходу
кілометра в смузі відведення
залізниці на відстані 6 м від осі колії
під залізничним мостом знаходиться
будівля кафе "У Якова", земельні ділянки
(площею 100 кв.м та 30 кв.м ) під яким
відповідно до вищезазначених рішень
Яремчанської міської ради надані в
оренду та продані фізичній
особі-підприємцю Саманюку Я.Я., в той
час як ширина смуги відведення
залізниці в даному місці становить 30 м
від осі головної колії.

Про факт та межі зайняття земельних
ділянок в смузі відведення залізниці
складено акт обстеження від 31.03.14 року.

Підставою позову позивачем визначено
порушення його права на користування
земельною ділянкою у смузі відведення
залізниці.

Відповідно до приписів статті 13
Конституції України землі є об'єктом
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією. Земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами (ст.3 Земельного кодексу
України).

Згідно зі ст.93 Земельного кодексу
України право оренди земельної
ділянки - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються законом. Наведена правова
норма кореспондується зі ст.2 Закону
України "Про оренду землі", згідно якої
відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
цим Законом, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Згідно з ч.1 ст.124 Земельного кодексу
України передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

Відповідно до приписів статті 12
Земельного кодексу України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить розпорядження землями
територіальних громад. Згідно зі
статтею 122 Земельного кодексу України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.
Статтею 83 названого Кодексу
унормовано, що землі, які належать на
праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю. У комунальній власності
перебувають усі землі в межах
населених пунктів, крім земель
приватної та державної власності, а
також земельні ділянки за їх межами, на
яких розташовані об'єкти комунальної
власності. Згідно з пунктом 12 розділу Х
"Перехідні положення" Земельного
кодексу України до розмежування земель
державної і комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями в межах населених пунктів, крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, на яких розташовані
державні, в тому числі казенні,
підприємства, господарські товариства,
у статутних фондах яких державі
належать частки (акції, паї), здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради, а за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.

В процесі розгляду справи судом
встановлено, що спірна земельна
ділянка знаходиться у межах міста
Яремче, з огляду на що Яремчанська
міська рада мала всі необхідні
повноваження щодо розпорядження
спірними земельними ділянками.

Аналіз наведених правових норм дає
суду підстави для висновку суду про те,
що спірні земельні ділянки згідно
рішень Яремчанської міської ради
№209-3/2002 від 22.03.02 та №232-4/2004 від 28.10.2004
відповідно продано та надано в оренду
фізичній особі- підприємцю Саманюку
Я.Я. у відповідності до вимог чинного
законодавства.

Способи захисту прав на земельні
ділянки визначені статтею 152
Земельного кодексу України. За
приписами наведеної норми, держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється, зокрема, шляхом
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Згідно п. 10 ст. 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування" акти органів
та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу
України передбачено, що суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Отже, підставами для визнання
недійсним акта (рішення) є
невідповідність його вимогам
законодавства або визначеній законом
компетенції органу, який видав цей акт,
порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та охоронюваних
законом інтересів позивача у справі.

Під час розгляду справи судом не
встановлено обставин, за якими спірні
рішення Яремчанської міської ради
можуть бути визнані недійсними
(незаконними), виходячи з приписів
статті 21 Цивільного кодексу України.

Щодо вимоги про визнання недійсним
договору оренди землі від 29.12.2004,
укладеного між Яремчанською міською
радою та фізичною особою - підприємцем
Саманюком Я.Я., суд констатує наступне.

Згідно з п. 2.24 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
від 17 травня 2011 року № 6 № "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" для правильного вирішення
спору про визнання недійсним договору
оренди суттєве значення має з'ясування
правового режиму спірної земельної
ділянки та дотримання сторонами
порядку передачі її в оренду згідно з
вимогами статей 84, 118, 123, 124 ЗК України з
урахуванням необхідності у певних
випадках дотримання порядку її
вилучення.

Судом в процесі розгляду справи
з"ясовано правовий режим спірних
земельних ділянок та дотримання
сторонами порядку передачі її в оренду
згідно з вимогами статей 84, 118, 123, 124 ЗК
України, тому вимога про визнання
недійсним договору оренди землі від
29.12.2004, укладеного між Яремчанською
міською радою та фізичною особою -
підприємцем Саманюком Я.Я., є
безпідставною та такою, що не підлягає
до задоволення.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК
України право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом.

Пунктом 2.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
р. № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин" роз'яснено, що
державні акти про право власності або
право постійного користування на
земельну ділянку є документами, що
посвідчують відповідне право і
видаються на підставі рішень Кабінету
Міністрів України, обласних, районних,
Київської і Севастопольської міських,
селищних, сільських рад, Ради Міністрів
Автономної Республіки Крим, обласної,
районної, Київської і Севастопольської
міських державних адміністрацій. У
спорах, пов'язаних з правом власності
або постійного користування
земельними ділянками, недійсними
можуть визнаватися як зазначені
рішення, на підставі яких видано
відповідні державні акти, так і самі
акти про право власності чи постійного
користування. Разом з тим
господарським судам слід враховувати,
що право, посвідчене державними актами,
є похідним від відповідного рішення
органу державної влади чи органу
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки у власність чи в
користування, а тому з огляду на
приписи частини першої статті 16 ЦК
України та статті 152 ЗК України захист
прав осіб на земельні ділянки не може
здійснюватися лише шляхом визнання
відповідного державного акта
недійсним, якщо рішення, на підставі
якого видано цей державний акт, не
визнано недійсним у встановленому
порядку.

Виходячи з вищевикладеного та
враховуючи, що судом не встановлено
підстав недійсності рішення
Яремчанської міської ради №209-3/2002 від
22.03.02 "Про продаж земельних ділянок у
приватну власність для здійснення
підприємницької діяльності" в частині
продажу фізичній особі - підприємцю
Саманюку Я.Я. земельної ділянки площею
30 кв.м по вул. Свободи , 278, у м.Яремче, на
підставі якого видано оспорюваний акт
на право власності на земельну
ділянку, відсутні підстави для
задоволення позову в цій часині
позовних вимог.

Водночас, згідно ст.68 Земельного
кодексу України до земель залізничного
транспорту належать землі смуг
відведення залізниць під залізничним
полотном та його облаштуванням,
станціями з усіма будівлями і
спорудами енергетичного,
локомотивного, вагонного, колійного,
вантажного і пасажирського
господарства, сигналізації та зв'язку,
водопостачання, каналізації; під
захисними та укріплювальними
насадженнями, службовими,
культурно-побутовими будівлями та
іншими спорудами, необхідними для
забезпечення роботи залізничного
транспорту.

Частиною 1 ст.65 Земельного кодексу
України встановлено, що землями
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення визнаються земельні
ділянки, надані в установленому
порядку підприємствам, установам та
організаціям для здійснення
відповідної діяльності.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України "Про
залізничний транспорт" створення,
реорганізація, ліквідація та
визначення територіальних меж
залізниць, призначення і звільнення їх
керівників здійснюються рішеннями
Кабінету Міністрів України за поданням
центрального органу виконавчої влади в
галузі транспорту.

Згідно ст.125 Земельного кодексу України
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України
передбачено, що право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень". Таким документом вважається
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

З вищенаведених норм випливає, що
вимагати захисту порушених прав на
землю має право власник чи користувач
земельної ділянки, чиї права на землю
оформлені та зареєстровані у
встановленому законодавством порядку.
Вилучення земельних ділянок також
здійснюється за згодою
землекористувача, право користування
якого оформлене та зареєстроване у
встановленому законодавством порядку.

Проте, на момент прийняття
Яремчанською міською радою спірних
рішень Державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою ДТГО "Львівська залізниця" був
відсутній і державної реєстрації не
проходив. Отже, в матеріалах справи
відсутні докази оформлення
ДТГО"Львівська залізниця" чи її
відокремленими підрозділами у
встановленому законодавством порядку
права постійного користування чи права
оренди спірною земельною ділянкою
шляхом отримання Державного акту на
право постійного користування
земельною ділянкою чи укладення
договору оренди земельної ділянки, а
тому виходячи із приписів ст. 125 ЗК
України право постійного користування
вказаною земельною ділянкою у ДТГО
"Львівська залізниця" не виникло, тому
погодження позивачем вилучення її
частини законом не вимагалося, що
спростовує відповідні посилання
позивача.

Твердження позивача про те, що
виготовлення та отримання державних
актів на землю на час облаштування
залізничного полотна і смуги
відведення не передбачалося діючим на
той час законодавством, що
підтверджується посиланням на
наведені в позовній заяві нормативні
акти, спростовуються змістом самих цих
актів, зокрема, п. п. 27, 32 "Инструкции о
нормах и порядке отвода земель для
железных дорог и использовании полосы
отвода", затвердженої Міністерством
шляхів сполучення СРСР 30.01.1963р., які
містять прямі вимоги щодо
обов'язковості складення документів на
право користування землею та порядок
зберігання актів на право користування
землею підрозділами залізниць. На
підставі зазначеної інструкції
"Инструкция о нормах и порядке отвода
земель для железных дорог

и использовании полосы отвода",
затверджена МШС 01.11.55, на яку
посилається позивач, втратила
чинність. Посилання позивача в
обґрунтування своєї позиції на
"Положение о землях, предоставленных
транспорту", затверджене постановою
РНК СРСР 07.02.1933р., також є безпідставним,
оскільки п. 10 цього положення
регламентує оформлення прав на землі,
закріплені, зокрема, за наркоматом
шляхів сполучення та водного
транспорту і його органів в порядку,
встановленому законодавством союзних
республік.

Крім того, суд констатує, що статтею 10
Закону СРСР від 13.12.1968р. "Об утверждении
основ законодательства Союза ССР и
союзных республик" передбачалась
обов'язковість оформлення державних
актів на право користування землею та
видачі їх землекористувачам, яким
заборонялось користування наданою
земельною ділянкою до видачі
державного акту.

Прийнята на зміну постанові ВЦВК й РНК
УСРР від 23.09.1925р. постанова РМ УРСР №136
від 20.03.1984р. "Про затвердження Положення
про землі міст і селищ міського типу
Української РСР" також містила
аналогічні вимоги.

Доказів оформлення та реєстрації прав
позивача на землю у встановленому
законодавством порядку матеріали
справи не містять.

Подані позивачем Плани смуги
відведення залізниці 1951, 1975 та 1994 років
не приймаються судом до уваги,
оскільки вказані документи не є
належними доказами, що підтверджують
право користування позивача спірною
земельною ділянкою.

Таким чином, позивач не в праві
вимагати захисту своїх порушених прав
на землю як належний землекористувач в
порядку ст.ст. 152, 155 Земельного кодексу
України. Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд у
своїй практиці (зокрема, постанови
Вищого господарського суду України у
справах №914/1047/13-г, №926/1079/13-г та
№909/247/14).

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

В контексті наведеного, позов
задоволенню не підлягає.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, залишити за позивачем.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод, ст.ст.1, 3, 12, 65, 68,
83, 93, ч.1 ст.124, 125, 126, ч.2 ст.152, ч.1 ст.155
Земельного кодексу України, ч.1 ст.21,
ст.257, 261 Цивільного кодексу України, ч.2
ст.4 Закону України "Про залізничний
транспорт", ст. 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування", ст.ст. 34, 43, 49,
ст. 82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити в позові Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" в особі
відокремленого підрозділу
"Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень" ДТГО
"Львівська залізниця" до Яремчанської
міської ради та фізичної
особи-підприємця Саманюка Якова
Яковича про визнання недійсним
рішення Яремчанської міської ради
№209-3/2002 від 22.03.02 "Про продаж земельних
ділянок у приватну власність для
здійснення підприємницької
діяльності" в частині продажу фізичній
особі - підприємцю Саманюку Я.Я.
земельної ділянки площею 30 кв.м по вул.
Свободи, 278, у м.Яремче; визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку ІФ
№9005351 від 27.09.2004 кадастровий №
050090053; визнання недійсним п.7
рішення Яремчанської міської ради
№232-4/2004 від 28.10.2004 в частині передачі в
оренду фізичній особі- підприємцю
Саманюку Я.Я. земельної ділянки площею
100 кв.м по вул. Свободи, 278, у м.Яремче;
визнання недійсним договору оренди
землі від 29.12.2004, укладеного між
Яремчанською міською радою та фізичною
особою - підприємцем Саманюком Я.Я.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 08.12.14

Суддя
Матуляк П. Я.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"________________ Легінь
О. В. 08.12.14