ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р.
Справа № 911/4211/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДР.ОЕТКЕР",

01013, м. Київ, Голосіївський р-н, вул.
Будіндустрії, буд. 5

01013, м. Київ, вул. Пирогова, 10В, оф. 6

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2",

09000, Київська обл., Сквирський р-н, м.
Сквира, вул. Леніна, буд. 22

про стягнення 199 343,86 грн.

за участю представників:

позивача - Крепель Д.І. (довіреність від
19.08.2014, б/н);

відповідача - не з'явився, про час і
місце судового засідання повідомлений
належним чином.

Обставини справи:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДР.ОЕТКЕР" (далі -
позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2" (далі -
відповідач) про стягнення
199 343,86 грн., з яких: 194 617,38 грн.
основного боргу та 4 726,48 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
грошових зобов'язань за договором
поставки від 16.05.2005 № 1153.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 01.10.2014 порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
21.10.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 22729/14
від 21.10.2014) відповідачем подано до
матеріалів справи відзив на позовну
заяву, відповідно до якого позов
заперечується повністю з підстав, що
викладені у відзиві.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 22470/14
від 17.10.2014) позивачем подано до
матеріалів справи документи на
виконання вимог ухвали суду від 30.09.2014.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 21.10.2014 розгляд справи
відкладено до 04.11.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. №№ 24357/14, 24358/14,
24359/14, 24361/14, 24362/14, 24363/14 від 03.11.2014)
позивачем подано до матеріалів справи
додаткові докази.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 24370/14
від 03.11.2014) позивачем подано до
матеріалів справи письмові пояснення.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 24510/14
від 04.11.2014) позивачем подано до
матеріалів справи додаткові докази.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 04.11.2014 розгляд справи
відкладено до 18.11.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 25648/14
від 04.11.2014) позивачем подано заяву про
зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до частин 4, 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, з урахуванням того, що заяву
підписано уповноваженою на це особою,
зменшення розміру позовних вимог не
суперечить чинному законодавству та не
порушує нічиїх прав і охоронюваних
законом інтересів, зменшення розміру
позовних вимог прийнято господарським
судом.

У зв'язку з прийняттям зменшення
розміру позовних вимог господарським
судом, у справі має місце нова ціна
позову - 164 355,16 грн., з яких:
159 628,68 грн. основного боргу та 4 726,48
грн. пені, відповідно до розміру якої
буде вирішуватися спір.

Підстави для припинення провадження у
справі в частині зменшення позовних
вимог у господарського суду відсутні, з
урахуванням абзацу 2 пункту 7. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012 № 6 "Про судове
рішення".

У судовому засіданні 18.11.2014 представник
позивача повністю підтримав позовні
вимоги, представник відповідача у
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час та місце судового засідання
повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 18.11.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутнього в
судовому засіданні представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ДР.ОЕТКЕР" (далі -
продавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Край" (далі -
покупець) укладено договір поставки
від 16.05.2005 № 1153 (далі - Договір),
відповідно до умов якого постачальник
постачає і передає у власність
покупцеві, а покупець приймає та
оплачує товари згідно з замовленням
покупця (Додаток №1 «Бланк замовлення»)
та товаросупровідною документацією,
які складають невід'ємну частину цього
договору, на умовах договору (пункт 1.1.
Договору).

Додатковою угодою № 4 до Договору
сторони дійшли згоди про заміну
сторони покупця з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Край" на
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Край-2" у зобов'язанні
за Договором з 26.08.2010.

Відповідно до пункту 2.1. Договору,
постачальник повинен поставляти
товари вчасно, до відповідного філіалу
представництва, магазину покупця, який
вказаний у замовленні, у відповідній
кількості та належної якості, а також у
відповідності до усіх інших вимог
згідно з замовленням, договором та
законодавством.

Право власності і ризик випадкової
загибелі або пошкодження товарів
переходить від постачальника до
покупця з моменту, коли товари
поставлено покупцеві вивантаженим на
платформу магазину, і сторони
підписали накладну, що засвідчує те, що
товари були отримані покупцем (пункт 2.7.
Договору).

Згідно з пунктом 3.3. Договору, покупець
здійснює вчасний розрахунок за товари.
Оплата виконується шляхом
банківського переказу на рахунок
постачальника, зазначений у статті 9
Договору, протягом терміну платежу
зазначеного у пункті 1.1. Додатку № 3
«Спеціальні умови», за умови, що сума
платежу не менше 50,00 грн. та, що
постачальник надасть належним чином
оформлені рахунки та накладні (у формі
відповідно до інструкцій покупця) на
адресу покупця. Якщо постачальник не
надасть рахунки та накладні вчасно,
покупець має право затримати
розрахунок на відповідний час затримки
у наданні документів. Покупець
зобов'язаний попередити постачальника
про недоліки у одержаних
рахунках-фактурах та/чи накладних.
Рахунки-фактури без номеру замовлення
будуть відсилатися назад та не будуть
оплачуватись покупцем.

Договір укладений строком до 31.12.2005.
Строк дії Договору автоматично
продовжується на додаткові однорічні
терміни у випадку, якщо не менше ніж за
30 днів до закінчення його строку дії
будь-яка сторона не повідомить іншу
сторону у письмовій формі про свій
намір припинити його дію (пункт 8.1.
Договору).

У матеріалах справи відсутні заяви
сторін про припинення Договору, з
огляду на що, суд дійшов висновку про
продовження терміну його дії,
відповідно до пункту 8.1. Договору, та
чинність Договору протягом спірних
правовідносин.

Крім того, сторонами погоджено Додаток
№ 3 до Договору «Спеціальні умови»,
згідно з пунктом 1.1. якого, покупець
оплачує реалізовані товари за період
один календарний тиждень у магазинах
покупця протягом 7 банківських днів з
дня закінчення календарного тижня за
умови, що постачальник надасть
належним чином оформлені рахунки та
накладні (у формі відповідно до
інструкції покупця) на адресу покупця
протягом не більше ніж 7 днів з дня
поставки. Якщо постачальник не надасть
рахунки та накладні вчасно, покупець
має право затримати розрахунок на
відповідний час затримки наданих
документів.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, на виконання умов Договору, за
період з 04.11.2013 до 28.05.2014 поставив
відповідачу товар на суму
194 752,77 грн., що підтверджується
наданими в матеріали справи
видатковими накладними, що підписані у
двосторонньому порядку уповноваженими
представниками сторін, а відповідач
вказаний товар отримав.

Підписи уповноважених представників
сторін на видаткових накладних
скріплені відбитками печаток обох
сторін, що оцінюється судом як
підтвердження юридичною особою -
відповідачем, фактів вчинення
господарських операцій з отримання
товару. Копії видаткових накладних
додано до матеріалів справи (т. 1, а.с.
№№ 21-132).

Крім того, на підтвердження позовних
вимог, позивачем надано в матеріали
справи копії податкових накладних, що
складені ним на господарські операції
з поставок товару за спірними
видатковими накладними.

Податкові накладні, що надані
позивачем, складено у період дії
Податкового кодексу України,
відповідно до пунктів 201.1, 201.4., 201.6., 201.7.
статті 201 якого платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, яка складається у
двох примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця. Податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Зважаючи не викладене, судом
оцінюються податкові накладні, що
складені позивачем, як докази того, що
позивачем відображені господарські
операції за спірними видатковими
накладними у своїх податкових
зобов'язаннях.

На підтвердження наявності
заборгованості, до матеріалів справи
надано довідку від 30.10.2014 № 70-1-1/1638 з
банківської установи, в якій відкрито
поточний рахунок позивача, що
засвідчена підписом уповноваженої
особи банку та скріплена відбитком
його печатки, за період з 01.12.2012 до
29.10.2014, відповідно до якої судом
встановлено здійснення відповідачем
часткових оплат за Договором у розмірі
300 488,74 грн. та наявність
заборгованості.

До матеріалів справи позивачем надано
копію акту звірки взаємних розрахунків
сторін станом на 24.12.2012, який підписано
представниками сторін та скріплено
відбитками їх печаток, в якому сторони
дійшли згоди про наявність
заборгованості відповідача перед
позивачем у розмірі 45 304,71 грн.

Відповідно до матеріалів справи, судом
встановлено, що за період з 06.12.2012 до
28.05.2014 позивачем поставлено
відповідачу товар на суму 457 618,84 грн.,
що підтверджується видатковими
накладними, що підписані у
двосторонньому порядку та скріплені
відбитками печаток підприємств.
Відтак, з урахуванням дебіторської
заборгованості станом на 24.12.2012, у
відповідача виникли грошові
зобов'язання перед позивачем у розмірі
502 923,55 грн.

Відтак, у відповідача наявна
заборгованість перед позивачем у
розмірі 202 434,81 грн. (502 923,55 грн. - 300 488,74
грн.) - різниця між вартістю
поставленого товару та сумою часткових
оплат.

У відзиві на позовну заяву відповідач
заперечує проти задоволення позову, з
огляду на таке.

Відповідачем, на виконання умов
Договору, починаючи з 04.11.2013
перераховано позивачу грошові кошти у
розмірі 76 336,46 грн. в якості оплати за
товар, що поставлений за Договором, що
підтверджується платіжними
дорученнями, які додані до матеріалів
справи (т. 1, а.с. №№ 142-157).

Доводи відповідача про належне
виконання ним своїх зобов'язань за
Договором в частині оплати товару та
перерахування позивачеві за період з
04.11.2013 до 24.09.2014 76 336,46 грн. за
поставлений товар, суд відхиляє,
оскільки, з платіжних доручень, що
підтверджують ці оплати, не вбачається
за якими саме видатковими накладними
здійснювалось перерахування коштів, а
матеріали справи свідчать про
наявність інших поставок товару за
Договором у попередні періоди.

Крім того, позивачем надано пояснення,
що кошти сплачені відповідачем за
період з 04.11.2013 до 24.09.2014 віднесені в
рахунок погашення заборгованості за
видатковими накладними попередніх
періодів, тобто, до 04.11.2013.

Також у відзиві на позов відповідач
зазначив, що між позивачем та
відповідачем відбулось зарахування
зустрічних однорідних вимог на суму 42
806,13 грн., що підтверджується угодами
про зарахування зустрічних однорідних
вимог, копії яких додано до матеріалів
справи (т.1, а.с. №№ 158-168).

Відповідно до письмових пояснень,
позивачем підтверджено зарахування
зустрічних однорідних вимог за суму 42
806,13 грн.

Відповідно до статті 601 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.

Із зазначеної норми випливає, що
необхідними умовами для проведення
взаємозаліку є однорідність та
зустрічність вимог. Зокрема,
зустрічність вимог означає, що сторони
одночасно беруть участь у двох
зобов'язаннях, і при цьому кредитор в
одному зобов'язанні є боржником в
іншому зобов'язанні.

До матеріалів справи додано угоди про
зарахування зустрічних однорідних
вимог від 29.08.2014, від 17.06.2014 та від 23.04.2014,
відповідно до яких відповідачем
зараховано 42 806,13 грн. заборгованості за
Договором.

Відтак, враховуючи зустрічне
зарахування однорідних вимог, у
відповідача наявна заборгованість
перед позивачем у розмірі 159 628,68 грн.

Таким чином, підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» і відповідає вимогам статті 9
вказаного Закону і Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення відносин, є підставою
виникнення обов'язку щодо здійснення
розрахунків за отриманий товар.

Матеріали справи не містять доказів
заперечень відповідача при отриманні
товару щодо неналежності виконання
позивачем зобов'язань з поставки
товару за Договором.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 712
Цивільного кодексу України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк товар у власність покупця для
використання його у підприємницькій
діяльності або в інших цілях, не
пов'язаних з особистим, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу
України передбачено, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (стаття 655
Цивільного кодексу України).

Згідно з вимогами статті 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

З наявних у матеріалах справи
письмових доказів, з огляду на те, що
вони підписані уповноваженими на те
особами, вбачається наявність у
відповідача грошового зобов'язання
перед позивачем, строк виконання якого
настав і яке відповідачем не виконане.

З огляду на зазначене, за результатами
оцінки доказів, що наявні в матеріалах
справи та встановлення всіх обставин
справи, суд дійшов висновку, що позовна
вимога про стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 159 628,68 грн. є
доведеною, обґрунтованою, відповідачем
не спростованою, а, відтак, підлягає
задоволенню.

У ході судового розгляду позивачем
подано заяву про зменшення розміру
позовних вимог.

Відповідно до частин 4, 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, з урахуванням того, що заяву
підписано уповноваженою на це особою,
зменшення розміру позовних вимог не
суперечить чинному законодавству та не
порушує нічиїх прав і охоронюваних
законом інтересів, зменшення розміру
позовних вимог прийнято господарським
судом.

У зв'язку з прийняттям зменшення
розміру позовних вимог господарським
судом, у справі має місце нова ціна
позову, відповідно до розміру якої буде
вирішуватися спір - 164 355,16 грн., з яких:
159 628,68 грн. основної заборгованості та 4
726,48 грн. пені.

Позивач на підставі пункту 3.8. Договору
заявляє до стягнення з відповідача
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми боргу за кожен
календарний день прострочення, яка за
розрахунком позивача складає 4 726,48 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання,
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського
кодексу України встановлено, що у разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.
Відповідно до частини 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" вiд
22.11.1996 № 543/96-ВР визначено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено,
що розмір пені передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Згідно з частиною 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором.

З огляду на вимоги статті 43
Господарського процесуального кодексу
України, суд має з'ясовувати обставини,
пов'язані з правильністю здійснення
позивачем розрахунку, та здійснити
оцінку доказів, на яких цей розрахунок
ґрунтується. У разі, якщо відповідний
розрахунок позивачем здійснено
неправильно, то суд, з урахуванням
конкретних обставин справи, самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

Відповідно до пункту 1.1. Додатку № 3 до
Договору, покупець оплачує реалізовані
товари за період один календарний
тиждень у магазинах покупця протягом 7
банківських днів з дня закінчення
календарного тижня за умови, що
постачальник надасть належним чином
оформлені рахунки та накладні (у формі
відповідно до інструкції покупця) на
адресу покупця протягом не більше ніж 7
днів з дня поставки. Якщо постачальник
не надасть рахунки та накладні вчасно,
покупець має право затримати
розрахунок на відповідний час затримки
наданих документів.

Між тим, сторонами в Договорі не
погоджено порядок інформування
відповідачем позивача про обсяги
реалізації товару за певний період.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців.

У матеріалах справи відсутні докази
реалізації товару, а, отже, у суду
відсутня можливість встановити період
часу, протягом якого мало місце
невиконання такого зобов'язання.

Враховуючи вказане, суд дійшов
висновку, що позовна вимога про
стягнення з відповідача 4 726,48 грн. пені
задоволенню не підлягає.

Крім того, позивачем заявлено про
відшкодування відповідачем витрат,
пов'язаних з оплатою послуг адвоката у
розмірі 3 000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 44
Господарського процесуального кодексу
України до судових витрат входять,
зокрема, витрати, пов'язані з оплатою
послуг адвоката.

Відповідно до частини 3 статті 48
Господарського процесуального кодексу
України витрати, що підлягають сплаті
за послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність», дія вказаного закону
поширюється тільки на осіб, які є
адвокатами.

При розгляді питання щодо віднесення
вказаної суми витрат на оплату послуг
адвоката в судові витрати у даній
справі, судом враховано пункт 6.3.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
№ 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
стосовно того, що витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною 5 статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.
Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум.

За змістом частини 3 статті 48 та частини
5 статті 49 Господарського
процесуального кодексу України у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини 1 статті 6 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"),
а не будь-якої особи, яка надавала
правову допомогу стороні у справі.

На підтвердження заявлених витрат,
позивачем надано договір про надання
правової допомоги від 19.08.2014 № 20, копії
акту здачі-приймання надання послуг
від 01.10.2014, виписки з банківської
установи, що підтверджує сплату 3 000,00
грн., свідоцтва від 17.06.2010 № 4191/10 про
право на заняття адвокатською
діяльністю Крепель Д.І.

Згідно з протоколами судових засідань,
адвокат Крепель Д.І. брав участь у
судових засіданнях 21.10.2014, 04.11.2014 та
18.11.2014.

Таким чином, витрати, які поніс позивач,
сплативши за адвокатські послуги 3 000,00
грн. адвокату Крепель Д.І., згідно з
договором про надання правової
допомоги, відносяться до судових
витрат, відповідно до статті 44
Господарського процесуального кодексу
України, та відповідно до частини 5
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1
статті 7 Закону України "Про судовий
збір" сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
зменшення розміру позовних вимог.

Питання про повернення сплаченої суми
судового збору вирішується
господарським судом за результатами
розгляду відповідних матеріалів, у
тому числі й за відсутності заяви
(клопотання) сторони чи іншого учасника
судового процесу про повернення суми
судового збору. Про таке повернення
зазначається, зокрема, в резолютивній
частині судового рішення, яким
закінчується розгляд справи по суті.

Вказану правову позицію викладено у
підпункті 5.2. пункту 5. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
від 21.02.2013 № 7.

З огляду на зазначене, судовий збір, що
сплачений позивачем при поданні позову
згідно з платіжним дорученням від
15.08.2014 № 1836 підлягає частковому
поверненню позивачу з державного
бюджету у розмірі 618,78 грн., пропорційно
зменшенню розміру позовних вимог, а
решта сплаченого позивачем судового
збору у розмірі 3 986,88 грн., відповідно до
частини 1 статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2" (09000, Київська
обл., м. Сквира, вул. Леніна, 22,
ідентифікаційний ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДР.ОЕТКЕР" (01013, м.
Київ, Голосіївський р-н, вул.
Будіндустрії, буд. 5, ідентифікаційний
) 159 628 (сто п'ятдесят
дев'ять тисяч шістсот двадцять вісім)
грн. 68 коп. основної заборгованості, 2 914
(дві тисячі дев'ятсот чотирнадцять) грн.
08 коп. витрат на оплату
послуг адвоката та 3 192 (три тисячі сто
дев'яносто дві) грн. 96 коп. судового
збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "ДР.ОЕТКЕР" (01013, м.
Київ, Голосіївський р-н, вул.
Будіндустрії, буд. 5, ідентифікаційний
) з Державного бюджету
України 618 (шістсот вісімнадцять) грн. 78
коп. судового збору, що сплачений
згідно з платіжним дорученням від
15.08.2014 № 1836.

5. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 24.11.2014.

Суддя
С.О. Саванчук