ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2014 р.
Справа № 914/3229/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача: Комунального
підприємства
«Червоноградтеплокомуненерго»,
м.Червоноград, Львівська область

про стягнення в сумі 231 866,22 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Чеботар Є.О.

Представники:

Від позивача: Старчик А.А. - представник
за довіреністю №14-90 від 18.04.2012р.;

Від відповідача: Сковронський Т.С.-
представник за довіреністю № 554 від
07.04.2014р.

На розгляд господарського суду
Львівської області Публічне
акціонерне товариство «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
Україна» подало позов до Комунального
підприємства
«Червоноградтеплокомуненерго» про
стягнення в сумі 231 866,22 грн.

Ухвалою суду від 15.09.2014р. порушено
провадження у справі, яку призначено до
розгляду на 06.10.2014р. З підстав
викладених в ухвалі суду від 06.10.2014р.
розгляд справи було відкладено на
20.10.2014р.

В судовому засіданні 20.10.2014р.
оголошено перерву до 03.11.2014р.

У судовому засіданні 03.11.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав з підстав, викладених у
позовній заяві, просить їх задоволити
та стягнути з відповідача
заборгованість у сумі 231 866,22 грн. (в т.ч.
173 676,77 грн. - пені, 55 027,75 грн. - трьох
відсотків річних, 3 161,70 грн. -
інфляційних втрат) та судовий збір у
розмірі 4 637,33 грн.

У судовому засіданні 03.11.2014р.
представник відповідача позовні
вимоги визнав, пояснив причини
виникнення заборгованості, не
заперечує факту прострочення термінів
оплати за поставку газу. Просить суд з
підстав, викладених у поданому ним
відзиві (вх. №44644/14 від 20.10.2014р) на
позовну заяву та доповнень до відзиву
(вх.№ 47027/14 від 03.11.2014р.) зменшити розмір
штрафних санкцій (пені) на 30%.

У судовому засіданні 03.11.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, повно, всебічно і об'єктивно
з'ясувавши усі обставини справи в їх
сукупності, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, судом
встановлено таке.

30.09.2011 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (продавець, позивач у справі)
та Комунальним підприємством
«Червоноградтеплокомуненерго»
(покупець, відповідач у справі) було
укладено Договір на купівлю-продаж
природного газу № 14/2589/11, відповідно до
умов якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у IV
кварталі 2011р. та у 2012р. імпортований газ
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору (надалі по
тексту - договір).

Пунктом 2.1. договору, в редакції
додаткової угоди від 01.08.2012р. №2,
встановлено, що продавець передає
покупцеві у 2011р. природний газ в обсязі
1 604,093 тис.м.куб. та у 2012р. до 13 500,00
тис.м.куб.

Відповідно до п.3.3. договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформляється актом
приймання-передачі газу

На виконання своїх зобов'язань за
договором, позивач передав, а
відповідач прийняв газ на загальну
суму 10 303 067,53грн., що підтверджується
наступними актами приймання-передачі
природного газу: від 31.10.2011р. на суму 2 100
007,86 грн., від 31.10.2012р. на суму 617 819,32 грн.,
від 30.11.2012р. на суму 2 947 661,19 грн. та від
31.12.2012р. на суму 4 637 579,16 грн.

Оплата за газ здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця
наступного за місяцем поставки товару
(п.6.1 договору).

Однак, як зазначає позивач, в
порушення умов договору відповідач не
здійснив оплату за спожитий природний
газ своєчасно, що визнається
відповідачем.

Відповідно до п.7.1. договору за
невиконання або неналежне виконання
договірних зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим Договором.

Відповідачем було допущене порушення
умови договору щодо оплати коштів за
отриманий природний газ, а саме -
прострочення термінів оплати (п.6.1.
Договору).

Відповідач не виконав взяті на себе
договірні зобов'язання по оплаті
товару, тому позивач, на підставі ст.625
ЦК України, нарахував відповідачу
інфляційні втрати у сумі 3 161,70 грн. та
три відсотки річних у сумі 55027,75 грн.
(розрахунок в матеріалах справи).

Пунктом 7.2 договору передбачено,
що у разі невиконання Покупцем умов
пункту 6.1 цього договору Покупець у
безспірному порядку зобов'язується
крім суми заборгованості сплатити
Продавцю пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 (семи)
відсотків від суми простроченого
платежу.

За прострочення виконання
відповідачем грошового зобов'язання,
позивачем на підставі п. 7.2. договору
нараховано пеню в сумі 173 676,77 грн.
(розрахунок в матеріалах справи).

Станом на день розгляду справи, сторони
доказів сплати заборгованості не
представили. Відповідач не заперечує
існування заборгованості у відзиві
просив суд зменшити розмір штрафних
санкцій (пені) на 30 %.

При прийнятті рішення суд виходив
з того, що відповідно до ст.526
Цивільного кодексу України та ст.193
Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином згідно умов договору та
актів цивільного законодавства, а при
відсутності таких вказівок -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 509 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.218 ГК
України відсутність у боржника
необхідних коштів, а також порушення
зобов'язання контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Згідно з ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до вимог статті 611 ЦК
України та статті 230 ГК України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Частинами першою і третьою статті
549 ЦК України передбачено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено, що відповідачем
було допущене порушення умови Договору
щодо оплати коштів за отриманий
природний газ, а саме - прострочення
термінів оплати (п.6.1. Договору).

Відповідно до пункту 7.2 договору
передбачено, що у разі невиконання
Покупцем умов пункту 6.1 цього договору
Покупець у безспірному порядку
зобов'язується крім суми
заборгованості сплатити Продавцю пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу

За таких обставин заявлена вимоги
позивача про стягнення пені в сумі 173
676,77 грн. є обґрунтованою та підлягає
стягненню.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошових
зобов'язань. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних - це не санкції, а спосіб
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора
внаслідок знецінення грошових коштів у
зв'язку з інфляційними процесами та
отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та від сплати ним неустойки
(пені) за порушення виконання
зобов'язання (постанова Верховного
Суду України від 15 листопада 2010 року).

Суд здійснивши перерахунок 3% річних (з
врахуванням п.6.1.Договору та п.1.9
постанови пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошового зобов'язань», що день
фактичної сплати суми заборгованості
не включається в період часу, за яким
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені), дійшов висновку, що
з стягненню підлягає 54 638,17 грн. - 3%
річних. В частині стягнення 389,58 грн. 3%
річних слід відмовити.

Заявлені позивачем до стягнення
інфляційні втрати в сумі 3 161,70 грн.,
нараховані правомірно та підлягають
стягненню.

Що стосується клопотання
відповідача про зменшення розміру
заявлених до стягнення штрафних
санкцій, то суд керувався таким.

Відповідно до пункту 3 частини
першої статті 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п.3.17.4 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Пунктом 1 статті 233 ГК України
закріплено, що суд має право зменшити
розмір санкцій, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті
551 ЦК України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, які
підлягають стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

У резолютивній частині судового
рішення зазначається про часткове
задоволення позову і розмір суми
неустойки, що підлягає стягненню.
Судовий збір у разі зменшення судом
розміру неустойки покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки.

Зі змісту наведених норм
вбачається, що при вирішенні питання
про можливість зменшення неустойки,
суд бере до уваги майновий стан сторін
і оцінює співвідношення розміру
заявлених штрафних санкцій, зокрема, із
розміром збитків кредитора, враховує
інтереси обох сторін. Майновий стан
сторін та соціальна значущість
підприємства мають значення для
вирішення питання про зменшення пені.

До матеріалів справи відповідачем
долучено копію звіту про фінансові
результати відповідача за І півріччя
2014р. та копію звіту про фінансові
результати відповідача на 30 червня 2014р.

З огляду на те, що порушення
зобов'язання відповідачем не потягло
значних втрат для позивача,

З огляду на те, що порушення
зобов'язання відповідачем не потягло
значних втрат для позивача і виникло
через заборгованість населення,
враховуючи ступінь виконання
зобов'язання боржником - повне
погашення суми основного боргу,
майновий стан сторін та їх інтереси,
відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України, суд
частково задовольняє клопотання
відповідача і вважає за доцільне
зменшити розмір пені, який підлягає
стягненню з відповідача, на 20%
(двадцять) відсотків. Тому стягненню
підлягає 138 941,42 грн. - пені.

При цьому, суд враховує правову
позицію відображену у постанові Вищого
господарського суду України від 29
листопада 2012 року у справі №37/5005/5346/2012,
постанові Вищого господарського суду
України від 14 серпня 2012 року у справі
№15/5025/229/12, постанові Вищого
господарського суду України від 29
листопада 2012 року у справі №37/5005/5346/2012,
постанові Вищого господарського суду
України від 08 серпня 2012 року у справі
№5008/5005/137/2012.

Відповідно до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Виходячи зі змісту всього
наведеного вище, суд дійшов висновку
про задоволення позовних вимог
частково, які визнаються відповідачем.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України, покласти на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.
11, 509, 526, 549, 610, 612, 625, 655 ЦК України, ст. ст.
193, 218, 230 ГК України, ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82, 83,
84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
«Червоноградтеплокомуненерго» (80100,
Львівська область, м. Червоноград, вул.
Промислова, буд.1, ідентифікаційний код
23966248) на користь Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
Україна» (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, буд.6,
ідентифікаційний код 20077720) 138 941,42 грн. -
пені, 54 638,17 грн. - три відсотків річних, 3
161,70 грн. - інфляційних втрат та 4 629,53
грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені статтями
91-93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повне рішення складено 10.11.2014р.

Суддя
Коссак С.М.