ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2014 р.Справа № 922/4407/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрікор Холдинг", с.
Сергіївка, Чернігівська область до
Фізичної особи-підприєця ОСОБА_1, м.
Богодухів про стягнення 97810,02 грн. за
участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрікор Холдинг"
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просить стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 борг за
Договором купівлі-продажу № 1510-2 від
15.10.2013 року у розмірі 97810,02, з яких: 79345,50
грн. основної заборгованості, 10726,10 грн.
інфляційних втрат, 1921,52 грн. 3% річних,
5816,90 грн. пені. Витрати по сплаті
судового збору позивач просить також
покласти на відповідача.

21 листопада 2014 року від позивача до
канцелярії суду надійшли пояснення за
вх. № 41608 щодо відзиву відповідача на
позовну заяву, які долучені судом до
матеріалів справи.

Позивач свого представника у судове
засідання 24.11.2014 року не направив, однак
до канцелярії суду від позивача
повторно надійшли письмові пояснення
за вх. № 41861 по відзиву відповідача, в
яких позивач спростовує заперечення
відповідача та підтримує позовні
вимоги в повному обсязі.

Відповідач свого представника у судове
засідання не направив, про причину
неявки суд не повідомив. В своєму
відзиві на позовну заяву від 10
листопада 2014 року за вх. № 39371,
відповідач заперечує в повному обсязі
проти задоволення позовних вимог.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши матеріали справи в
їх сукупності, надаючи правову оцінку
позовним вимогам, суд встановив
наступне.

15 жовтня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Агрікор
Холдинг" (позивач, продавець) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(відповідач, покупець) був укладений
договір купівлі-продажу № 1510-2 (далі -
Договір).

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття
627 ЦК України).

Статтею 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник,
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки другій стороні -
покупцеві, товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір укладається на розсуд сторін.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупця, а Покупець зобов'язується
прийняти та оплатити дизпаливо (надалі
- товар) відповідно до умов даного
Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору,
асортимент, кількість та ціна Товару,
що поставляється за Договором,
зазначаються в рахунках-фактурах
та/або видаткових накладних, що
надаються продавцем на кожну окрему
партію товару та є невід'ємними
частинами цього Договору.

Загальна ціна договору, згідно п. 3.1.
Договору, визначається сумами фактично
виконаних у період його дії поставок
товару, якщо інше спеціально не
оговорено сторонами.

Датою відвантаження (передачі) товару
відповідно до умов Договору,
вважається дата, зазначена у
видатковій накладній (п.4.4. Договору).

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що
оплата вартості товару, який
поставляється відповідно до умов
даного Договору, здійснюється шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок продавця протягом 7 (семи)
банківських днів з моменту
відвантаження (передачі) товару.
Розрахунок за товар може бути
проведений у будь-якій іншій формі, не
забороненій законодавством України, у
т.ч. шляхом заліку однорідних вимог
(п.5.2. Договору).

На виконання умов Договору позивач
поставив протягом жовтня-грудня 2013
року, а відповідач прийняв дизпаливо в
кількості 8617 літрів на загальну суму
79345,50 грн., а саме:

- у жовтні 2013 року - 2327 літрів по ціні 9,50
грн. (з ПДВ) на суму 22106,50 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ 1216 від 31 жовтня 2013 року;

- у листопаді 2013 року - 5745 літрів по ціні
9,10 грн. (з ПДВ) на суму 52279,50 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ 1296 від 30.11.2013 року;

- у грудні 2013 року - 545 літрів по ціні 9,10
грн. (з ПДВ) на суму 4959,50 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ 1297 від 06.12.2013 року.

Однак відповідач свої зобов'язання за
договором щодо оплати за поставлений
товар не виконав, в зв'язку з чим
виникла заборгованість відповідача
перед позивачем у розмірі 79345,50 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи,
заборгованість відповідача перед
позивачем за Договором
купівлі-продажу № 1510-2 від 15.10.2013 року
складає 79345,50 грн., що підтверджується
матеріалами справи.

В своєму відзиві на позовну заяву,
відповідач вини за прострочення
виконання зобов'язання не визнає,
вказуючи на той факт, що неодноразового
звертався до позивача з пропозицією
щодо зарахування однорідних вимог, але
до суду в підтвердження своєї позиції
не надав жодних доказів свого
звернення.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 79345,50
грн. основного боргу.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам в частині стягнення з
відповідача 5816,90 грн. пені, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною шостою статті 232 ГК
України визначено порядок
застосування штрафних санкцій та
обмеження щодо періоду їх нарахування.
Зокрема, частиною шостою цієї статті
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.1. Договору сторони визначили,
що у випадку невиконання чи
неналежного виконання зобов'язань,
передбачених договором, сторони несуть
відповідальність згідно чинного
законодавства, крім того, винна сторона
компенсує іншій стороні збитки, що
виникли з її провини.

Крім того п. 6.4. Договору передбачено, що
у випадку несвоєчасної оплати за
поставлений товар покупець сплачує
продавцю пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від неперахованої
суми платежу за кожен день
прострочення.

Позивачем до матеріалів справи наданий
розрахунок пені за весь період
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання по кожній
поставці дизтоплива, відповідно до
якого належною до сплати сумою є 5816,90
грн. пені.

Перевіривши правомірність нарахування
позивачем суми пені у розмірі 5816,90грн.,
суд встановив, що дане нарахування не
суперечить вимогам чинного
законодавства України та умовам
Договору.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам в частині стягнення 3 % річних у
розмірі 1921,52 грн. та інфляційних втрат у
розмірі 10726,10 грн., суд зазначає
наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування й розрахунок 3% річних та
інфляційних втрат позивачем
визначений вірно згідно вимог діючого
законодавства, що дає підстави суду
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення 3% річних у сумі 1921,52 грн. та
інфляційних втрат у сумі 10726,10 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського
кодексу України, ст. 526, ч.1 ст.530, 549, 610, 611,
625 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43,
47-49, 75, ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (62103, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрікор Холдинг" (17592,
Чернігівська область, Прилуцький
район, с. Сергіївка, вул. Шейгусівська,
1-А, , р/р 0501 в філії
АБ "Південний" м. Київ, МФО 320917) - 79345,50
грн. основної заборгованості, 10726,10 грн.
інфляційних втрат, 1921,52 грн. 3% річних,
5816,90 грн. пені, 1956,21 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 01.12.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа №922/4407/14