КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р. Справа№ 910/17650/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Власова Ю.Л.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання -
Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Інгосстрах"

на рішення господарського суду міста
Києва від 23.09.2014

у справі № 910/17650/14 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Інгосстрах"

до Відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
компанія "Оранта"

треті особи без самостійних вимог на
предмет спору

1. Марінуца Руслан Єпіфанович,

2. Марушевський Володимир
Володимирович,

про відшкодування шкоди в порядку
регресу 18 169,56 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явилися

від відповідача: Чала І.М.

від третіх осіб: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до ВАТ НАСК
"Оранта" про стягнення в порядку
регресу 18 169,56 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.09.2014 у справі № 910/17650/14 в
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю з огляду на пропуск позивачем
позовної давності.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
23.09.2014 скасувати, та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити
повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані порушенням судом норм
матеріального та процесуального права.
Скаржник стверджує, що суд неправильно
визначив початок перебігу строку
позовної давності та не врахував його
переривання.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.11.2014
апеляційну скаргу ПрАТ "Страхова
компанія "Інгосстрах" прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 19.11.2014.

В судове засідання представники
скаржника та третіх осіб не з'явились,
хоч були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду.
Отримання скаржником ухвали про
призначення скарги до розгляду
підтверджується зворотним
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Беручи до уваги суть спору та матеріали
справи, а також встановлені ст. 102 ГПК
України строки розгляду апеляційних
скарг, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу за
відсутності зазначених представників.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

У позивача право вимоги до відповідача
(страховика особи, яка відповідальна за
завдані збитки) перейшло на підставі
ст. 27 Закону України "Про страхування" у
зв'язку з виплатою страхового
відшкодування за договором
добровільного страхування наземного
транспорту.

Згідно із ст. 27 ЗУ "Про страхування" до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
21.08.2010 на 58 км о/д Одеса-Миколаїв
відбулась дорожньо-транспортна
пригода за участю застрахованого
автомобіля SUZUKI SX 4, реєстраційний номер
СН 0357 АЕ, під керуванням Марінуци
Руслана Єпіфановича та автомобілю КІА
Sorento, реєстраційний номер ВН 4684 ВХ, під
керуванням Марушевського Володимира
Володимировича, внаслідок якої
автомобілю SUZUKI SX 4 заподіяно механічні
пошкодження. У відповідності до Звіту
про оцінку вартості майнової шкоди,
заподіяної ушкодженням транспортного
засобу, № 295-10 від 31.08.2010, складеного ФЛП
Мацтко В.В., розмір заподіяної шкоди
застрахованому автомобілю склав 18 690,19
грн. Сума страхового відшкодування до
виплати страхувальнику з урахування
визначеної договором страхування
франшизи на підставі страхового акту №
И-6848 від 12.10.2010 складає 17 869,56грн.

Зазначене страхове відшкодування
виплачено позивачем страхувальнику на
підставі договору страхування №
SE00AK00050590 від 03.08.2010 за платіжним
дорученням в повному розмірі. Витрати
на проведення оцінки шкоди заподіяної
автомобілю страхувальника склали 300,00
грн.

Таким чином, позивач, який виплатив
страхове відшкодування, відповідно до
ст. 27 Закону України "Про страхування"
набув в межах фактичних затрат (18 169,56
грн.) право вимоги, яке страхувальник,
що одержав страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Місцевим господарським судом також
встановлено, що цивільна
відповідальність водія автомобіля КІА
Sorento, реєстраційний номер ВН 4684 ВХ, була
застрахована ВАТ НАСК "Оранта", поліс №
BE 1127715 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.
Строк дії полісу 23.07.2010 - 22.07.2011.

За встановлених обставин та
відсутності заперечень зі сторони
відповідача, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про доведеність
позовних вимог.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 ГК України
об'єкти страхування, види обов'язкового
страхування, а також загальні умови
здійснення страхування, вимоги до
договорів страхування та порядок
здійснення державного нагляду за
страховою діяльністю визначаються ЦК
України, цим Кодексом, законом про
страхування, іншими законодавчими
актами.

Закон України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" регулює
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Системний аналіз положень цього Закону
дає підстави для висновку, що у момент
укладення договору обов'язкового
страхування страховик приймає на себе
зобов'язання відповідати перед
невизначеним і невідомим заздалегідь
колом осіб за майнову шкоду, завдану
цим особам страхувальником
відповідальності, тобто приймає на
себе фінансові ризики виплати
відшкодування завданої
страхувальником іншій особі майнової
шкоди.

Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою у випадках,
встановлених законом. До нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Так, відповідно до ст. 993 ЦК України та
ст. 27 Закону України "Про страхування"
до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Тобто у таких правовідносинах
відбувається передача (перехід) права
вимоги від страхувальника
(вигодонабувача) до страховика. Нового
зобов'язання із відшкодування збитків
при цьому не виникає, оскільки
відбувається заміна кредитора:
потерпілий (страхувальник) передає
страховику своє право вимоги до особи,
відповідальної за спричинення шкоди.
Отже, страховик виступає замість
потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані
збитки, може бути як безпосередній
заподіювач шкоди, так і страхова
компанія, відповідальна за останнього.

Саме наведеними нормами матеріального
права регулюються правовідносини між
сторонами у справі, яка розглядається:
позивач - ПрАТ "Страхова компанія
"Інгосстрах", виплативши страхове
відшкодування потерпілому за
договором майнового страхування,
отримало від останнього право вимоги
до ВАТ НАСК "Оранта", яке застрахувало
відповідальність перед третіми
особами винного у заподіянні шкоди
водія.

Таким чином ПрАТ "Страхова компанія
"Інгосстрах" реалізувало своє право
кредитора шляхом пред'явлення вимоги
до ВАТ НАСК "Оранта", оскільки за
договором страхування
відповідальності останнє надало згоду
на прийняття обов'язку сторони
боржника у деліктному зобов'язанні,
якщо воно виникне. Така правова позиція
Верховного Суду України, виловлена у
постанові від 04.11.2014 № 3-165гс14).

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, тобто виконала за неї
деліктне зобов'язання, в силу ч. 1 ст. 1191
ЦК України набуває право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

За змістом ч. 6 ст. 261 ЦК за регресними
зобов'язаннями перебіг позовної
давності починається від дня виконання
основного зобов'язання. У зв'язку з цим
із моменту виконання страховиком свого
зобов'язання за договором
добровільного страхування у нього
виникає право пред'явити регресний
позов до суду (постанова Верховного
Суду України від 27.03.2012 у справі N 3-20гс12,
від 7 серпня 2012 р. у справі N 3-31гс12).

Судом встановлено, що позивач виплатив
страхове відшкодування потерпілій
особі відповідно до укладеного між
ними договору добровільного
страхування 18.10.2010. Отже, саме від цієї
дати почався перебіг позовної
давності.

Перевіряючи підставність застосування
місцевим господарським судом за заявою
відповідача наслідків пропуску
позовної давності, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" в
межах строку позовної давності, а саме
01.10.2013, звернулось до Суворовського
районного суду м. Одеси з позовом про
стягнення сплаченого страхового
відшкодування в порядку регресу. Зі
змісту ухвали Суворовського районного
суду м. Одеси від 24.06.2014 вбачається, що
після відкриття провадження у справі і
до розгляду справи по суті позивачем
було змінено позовні вимоги та
заявлено їх до юридичної особи, яка
ухвалою суду була залучена до участі у
справі у якості співвідповідача,
заявлені ж до фізичної особи вимоги є
вимогами про стягнення витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

24.06.2014 Суворовським районним судом м.
Одеси по зазначеній справі (№ 523/15446/13-ц)
було винесену ухвалу про закриття
провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1
ст. 205 ЦПК України, оскільки справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

За змістом ч. 2 ст. 264 ЦК України
переривання перебігу позовної
давності шляхом пред'явлення позову
матиме місце у разі не будь-якого
подання позову, а здійсненого з
додержанням вимог процесуального
закону. Тому якщо господарським судом у
прийнятті позовної заяви відмовлено
або її повернуто, то перебіг позовної
давності не переривається. Так само не
перериває цього перебігу подання
позову з порушенням правил
підвідомчості справ. (п. 4.4.2 постанови
Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 10 "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів").

Оскільки, Суворовський районний суд м.
Одеси закрив провадження у справі №
523/15446/13-ц з підстав порушення правил
підвідомчості справ щодо обох
співвідповідачів, то у колегії суддів
відсутні правові підстави для висновку
про переривання перебігу позовної
давності відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК
України шляхом пред'явлення позову у
цій справі в порядку цивільного
судочинства. Отже позивач не надав суду
належних та допустимих доказів
переривання перебігу позовної
давності.

На думку колегії суддів, висновок
місцевого суду про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог відповідає нормам
чинного законодавства, фактичним
обставинам справи і наявним у ній
матеріалам, а доводи апеляційної
скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для
зміни або скасування рішення місцевого
суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору за розгляд
апеляційної скарги покладаються на
скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105,
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Інгосстрах" на рішення
господарського суду міста Києва від
23.09.2014 у справі № 910/17650/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 23.09.2014 у справі № 910/17650/14
залишити без змін.

Головуючий суддя
О.О. Хрипун

Судді
Ю.Л. Власов

С.Р. Станік