м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/20117/14 04.12.14

За позовом Заступника прокурора
Подільського району м. Києва в
інтересах держави в

особі Київської міської
ради

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕКСКО»

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача

Управління охорони
культурної спадщини (Київської міської
державної

адміністрації)

Про розірвання договору №
85-5-00037 від 06.09.1999 та повернення
земельної

ділянки

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від прокуратури Степаненко К.Ю.
посвідчення № 029123 від 19.09.2014

від позивача Телицька В.А. - по
дов. № 225-КР-958 від 08.09.2014

від відповідача Кондибенко О.В. -
по дов. № б/н від 27.10.2014

від третьої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Заступника
прокурора Подільського району міста
Києва в інтересах держави в особі
Київської міської ради до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЕКСКО»
про

- розірвання договору оренди земельної
ділянки на право тимчасового
довгострокового користування землею
на умовах оренди від 06.09.1999,
зареєстрованого за № 85-5-00037;

- зобов'язання Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕКСКО» повернути
земельну ділянку площею 0,1129 га, яка
розташована по вул. Ярославська, 2 і 2/12 у
Подільському районі м. Києва, к.н. -
85:359:005 за актом прийому-передачі
Київській міській раді.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач не використовує земельну
ділянку за цільовим призначенням, а
також без проведення попереднього
дослідження та отримання дозволу
відповідного органу охорони
культурної спадщини на земельній
ділянці провів земляні та будівельні
роботи, якими зруйновано частину
пам'ятки археології місцевого
значення, що за твердженнями
заступника прокурора є підставами для
дострокового розірвання договору
оренди земельної ділянки від 06.09.1999 та
повернення земельної ділянки до
територіальної громади міста Києва в
особі Київської міської ради.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.09.2014 порушено провадження у
справі № 910/20117/14, залучено до участі у
справі третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Управління охорони
культурної спадщини (Київської міської
державної адміністрації) та призначено
справу призначено до розгляду на 14.10.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/20117/14 від 14.10.2014, у зв'язку з не
з'явленням представників позивача та
відповідача в засідання суду,
невиконанням сторонами вимог суду
ухвали про порушення провадження у
справі від 25.09.2014, розгляд справи було
відкладено до 28.10.2014.

28.10.2014 через відділ діловодства
господарського суду від відповідача
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому останній позовні вимоги не
визнає, посилаючись на те, що підстави,
з яких заступник прокурора просить
розірвати договір оренди земельної
ділянки не відповідають умовам
спірного договору та нормам чинного
законодавства.

В судовому засіданні 28.10.2014 відповідно
до ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України оголошено перерву до
04.11.2014.

03.11.2014 через відділ діловодства
господарського суду від прокурора та
відповідача надійшли додаткові
пояснення по справі.

Крім того, в судовому засіданні 04.11.2014
представник третьої особи також подав
пояснення по справі.

В судовому засіданні 04.11.2014 відповідно
до ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України оголошено перерву до
24.11.2014.

24.11.2014 через відділ діловодства
господарського суду від відповідача
надійшли додаткові пояснення по
справі.

Позивачем в судовому засіданні 24.11.2014
було подано клопотання про
продовження строку вирішення спору у
справі № 910/20117/14 на 15 днів.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.11.2014 продовжено строк
вирішення спору у справі № 910/20117/14 на 15
днів.

В судовому засіданні 24.11.2014 відповідно
до ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України оголошено перерву до
04.12.2014.

Представник прокуратри в судовому
засіданні 04.12.2014 позовні вимоги
підтримав повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні 04.12.2014 позовні вимоги
прокуратури підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні 04.12.2014 позов не визнав,
посилаючись на обставини, наведені у
відзиві на позовну заяву та додаткових
поясненнях по справі.

Представник третьої особи в судове
засідання 04.12.2014 не з'явився, про
причини неявки господарський суд не
повідомив.

Третя особа належним чином повідомлена
про призначення справи до розгляду в
засіданні господарського суду, про час
і місце його проведення, з огляду на
наступне

Згідно абз. 2 п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

Протокол судового засідання від 24.11.2014
свідчить про те, що представник третьої
особи Фрідман О.О. згідно довіреності №
б/н 28.05.2014 був присутній в цьому
засіданні та повідомлений про те, що
наступне судове засідання відбудеться
04.12.2014.

Більше того в матеріалах справи наявна
розписка від 24.11.2014 представника
третьої особи Фрідман О.О. про те, що
останньому повідомлено судом про дату
та місце проведення наступного
засідання у справі № 910/20217/14.

В судовому засіданні 04.12.2014 відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення учасників судового процесу,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 5 статті 121 Конституції України
на прокуратуру України покладається
представництво інтересів громадян або
держави в суді у випадках, встановлених
законом.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Частиною другою цієї
статті визначено способи захисту
цивільних прав та інтересів. Суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу
України, право на захист особа здійснює
на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми
та принцип диспозитивності у
господарському судочинстві, позивач
має право вільно обирати способи
захисту порушеного права чи інтересу.

Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального коедксу України,
господарський суд порушує справи,
зокрема, за позовними заявами
прокурорів та їх заступників, які
звертаються до господарського суду в
інтересах держави. Прокурор, який
звертається до господарського суду в
інтересах держави, в позовній заяві
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обгрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

Статтею 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» визначено, що підставою
представництва у суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів, внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчинюються у відносинах між
ними або державою.

Конституційний Суд України в рішенні
від 08.04.1999 у справі № 3-рн/99 (далі рішення
Конституційного Суду України) вказав,
що прокурор або його заступник
самостійно визначає і обґрунтовує в
позовній заяві, в чому полягає
порушення інтересів держави чи в чому
існує загроза інтересам держави, і ця
заява, за статтею 2 Арбітражного
процесуального кодексу України (зараз
ГПК), є підставою для порушення справи в
арбітражному суді.

Із врахуванням того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, прокурор
чи його заступник у кожному
конкретному випадку самостійно
визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 13 Конституції
України, земля є об'єктом власності
Українського народу, від імені якого
права власності здійснюють органи
державної влади та органи державної
влади і місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про столицю України місто-герой Київ»
місцеве самоврядування у м. Києві
здійснюється територіальною громадою
міста, в тому числі, через Київську
міську раду.

Статтею 9 Земельного кодексу України
встановлено, що розпорядження землями
територіальної громади міста, передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб, надання земельних
ділянок у користування відноситься до
повноважень Київської міської ради.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу
України, громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України
«Про оренду землі» укладення договору
оренди земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування -
орендодавця, прийнятого у порядку,
передбаченому Земельним кодексом
України, або за результатами аукціону.

Згідно п. 5 ст. 16 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» від
імені та в інтересах територіальних
громад права суб'єкта комунальної
власності здійснюють відповідні ради.

Таким чином, заступником прокурора
вірно визначено в якості позивача -
Київську міську раду, як орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
правовідносинах.

Як встановлено судом, 06.09.1999 між
Київською міською радою (Київрада) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЕКСКО» (користувач),
на підставі рішення Київської міської
ради № 211/312 від 22.04.1999, укладено договір
на право тимчасового довгострокового
користування землею на умовах оренди
(далі - договір).

Відповідно до умов п. 1 якого Київрада
надає, а відповідач приймає у платне
володіння і користування строком на 49
років земельну ділянку розміром 0,1129 га,
у тому числі землі змішаного
використання розміром 0,1129 га, за
адресою: м. Київ, вул. Ярославська, 2 і 2/12
у Подільському районі міста Києва
згідно з планом тимчасового
землекористування за № 8535905, який є
невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 8 договору останній
набуває чинності з дня його державної
реєстрації.

Договір зареєстровано Київським
міським управлінням земельних
ресурсів у книзі реєстрацій договорів
на право тимчасового користування
землею 26 жовтня 1999 року за № 85-5-00037.

У відповідності з п. 2 договору земельна
ділянка надається для будівництва та
обслуговування будинків для
розміщення офісу,
торговельно-побутових і житлових
приміщень.

Отже, виходячи з приписів п. 8 договору,
до обов'язків користувача земельної
ділянки, зокрема, відноситься
використання земельної ділянки
відповідно до цілього використання.

Згідно з п. 4. договору у випадку
використання користувачем земельної
ділянки не за цільовим призначенням
Київрада має право на свій розсуд
достроково розірвати договір або
збільшити розмір орендної плати.

Заступник прокурора мотивуючи позовні
вимоги, зазначає, що відповідач в
порушення умов договору свої обов'язки
не виконує, а саме з 1999 по 2014 роки не
здійснює на земельній ділянці
будівництво.

Крім того, прокурор, вказує на те, що в
порушення ст. 22 Закону України «Про
охорону культурної спадщини»
службовими особами ТОВ «ЕКСКО» під час
проведення земляних робіт на спірній
земельній ділянці було зруйновано
пам'ятку археології місцевого значення
«Культурний шар Подолу», що є
порушенням п. 6 договору.

З огляду на зазначене, заступник
прокурора звернувся до суду з позовом
про розірвання договору оренди
земельної ділянки на право тимчасового
довгострокового користування землею
на умовах оренди від 06.09.1999,
зареєстрованого за № 85-5-00037 та
повернення земельної ділянки позивачу.

Розглянувши матеріали справи, оцінюючи
подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 124 Земельного
кодексу України передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
згідно з їх повноваженнями, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Таким чином, підставою для
користування земельною ділянкою, яка
перебуває у комунальній власності, є
відповідний договір оренди, укладений
на підставі рішення органу місцевого
самоврядування.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу
України право оренди земельної ділянки
- це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються законом.

Орендою землі, у відповідності до ст. 1
Закону України «Про оренду землі» є
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Як встановлено ст. 2 Закону України «Про
оренду землі» відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим Законом, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Договір оренди землі, відповідно до ст.
13 Закону України «Про оренду землі» це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заступником прокурора в якості доказів
порушення відповідачем умов договору
оренди земельної ділянки до матеріалів
справи додані: акт про обстеження
будівельного котловану по вул.
Ярославській, 2 у м. Києві від 29.05.2009;
висновок № 10671/10-42 судової
будівельно-технічної експертизи від
28.10.2011, складений Київським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз на підставі постанови
слідчого Подільського РУ ГУ МВС
України; акт огляду земельної ділянки
на вул. Ярославській, 2 у Подільському
районі міста Києва від 16.10.2014, складений
представниками Управління охорони
культурної спадщини, яким зафіксовано,
що на земельній ділянці влаштовано
будівельний котлован, розміщуються
фундаменти, виявлено проведення
земляних робіт.

Статтею 22 Закону України «Про оренду
землі» встановлено право орендодавця
вимагати від орендаря використання
землі за цільовим призначенням,
визначеним у договорі оренди земельної
ділянки.

Приписами статті 24 Закону України «Про
оренду землі» передбачено, що
орендодавець має право вимагати від
орендаря: використання земельної
ділянки за цільовим призначенням
згідно з договором оренди; дотримання
екологічної безпеки землекористування
та збереження родючості ґрунтів,
додержання державних стандартів, норм
і правил, дотримання режиму
водоохоронних зон, прибережних
захисних смуг, зон санітарної охорони,
санітарно-захисних зон, зон особливого
режиму використання земель та
територій, які особливо охороняються;
своєчасного внесення орендної плати.

Крім того, відповідно до статті 25
Закону України «Про оренду землі»
орендар земельної ділянки
зобов'язаний: приступати до
використання земельної ділянки в
строки, встановлені договором оренди
землі, зареєстрованим в установленому
законом порядку; виконувати
встановлені щодо об'єкта оренди
обмеження (обтяження) в обсязі,
передбаченому законом або договором
оренди землі; дотримуватися режиму
використання земель
природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення,
оздоровчого, рекреаційного та
історико-культурного призначення; у
п'ятиденний строк після державної
реєстрації договору оренди земельної
ділянки державної або комунальної
власності надати копію договору
відповідному органу державної
податкової служби.

Відповідно до статті 32 Закону України
«Про оренду землі» на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах, визначених
Земельним кодексом України та іншими
законами України.

При цьому, п. 4. договору встановлено, що
у випадку використання користувачем
земельної ділянки не за цільовим
призначенням Київрада має право на
свій розсуд достроково розірвати
договір або збільшити розмір орендної
плати.

Згідно з пунктом 2.20 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 17.05.2011 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин», у разі
встановлення порушень, передбачених
статтею 143 Земельного кодексу України,
зокрема, коли земельна ділянка
використовується не за цільовим
призначенням, визначеним умовами
договору, та у спосіб, що суперечить
екологічним вимогам, суди мають
правові підстави для задоволення
вимог про розірвання договору оренди
на підставі статті 32 Закону України
«Про оренду землі». Про невиконання
відповідачем умов договору щодо
використання землі за цільовим
призначенням може свідчити, зокрема,
відсутність проведення будь-яких
будівельних робіт на об'єкті, що може
підтверджуватися, наприклад, актом,
складеним Державною
архітектурно-будівельною інспекцією.
Разом з тим слід звернути увагу на те,
що підставою для розірвання договору
оренди землі є саме факт використання
землі не за цільовим призначенням, а не,
наприклад, невикористання земельної
ділянки для забудови протягом трьох
років підряд.

Проте, з наданих суду доказів не
вбачається нецільове, тобто не за
призначенням, використання спірної
земельної. Додані до справи докази лише
свідчать про те, що на даний час
відповіч не проводить будівельні
роботи.

Крім того, заступником прокурора
жодним чином не обґрунтовано у чому
конкретно полягає шкода, завдана
органу місцевого самоврядування, у
зв'язку із зазначеною обставиною, та
чим саме така обставина порушує чи
обмежує права Київради, а відтак, чи
буде це істотним порушенням умов
договору оренди, що в подальшому може
потягнути його розірвання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
невикористання відповідачем на даний
час земельної ділянки не є порушенням
вимог Земельного кодексу України та
Закону України «Про оренду землі»,
зокрема ст. 24 та 25, саме недотримання
яких є підставами для розірвання
договору оренди земельних ділянок,
згідно статті 32 Закону України «Про
оренду землі», в судовому порядку, і чим
права та охоронювані законом інтереси
орендодавця (Київської міської ради)
обумовлені наведеними нормами закону -
не порушуються, а тому вимоги прокурора
щодо розірвання договору оренди
земельних ділянок з підстав
невикористання земельних земельних
ділянок за цільовим призначенням
визнаються судом безпідставними.

Крім того, суд також вважає
безпідставними посилання заступника
прокурора на порушення відповідачем
режиму використання земельної ділянки
історико-культурного призначення,
оскільки, по-перше, суду не надано
доказів, що об'єкт «Культурний шар
Подолу» внесено до Державного реєстру
нерухомих пам'яток України, а по-друге,
на момент відведення спірної земельної
ділянки та укладання договору оренди
Закон України «Про охорону культурної
спадщини» не було прийнято Верховною
Радою Україною.

Також, не додано до матеріалів справи і
доказів, які б свідчили про звернення
третьої особи до Київської міської
ради щодо ініціювання внесення змін до
умов договору оренди земельної
ділянки, у зв'язку з прийняттям Закону
України «Про охорону культурної
спадщини» та необхідністю отримання
відповідачім спеціальних дозволів на
проведення будівельних робіт у
Подільському районі міста Києва.

Таким чином, підсумовуючи
вищенаведене, виходячи із заявлених
вимог та наведених обґрунтувань, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
вимог заступника прокурора та
відмовляє у задоволенні позову в
повному обсязі.

Відповідно до п. 4.6. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 21.02.2013 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»,
приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, у разі повної або часткової
відмови в позові судовий збір
стягується з визначеного прокурором
позивача (так само повністю або
пропорційно задоволеним вимогам), за
винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору, та
коли позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України.

Отже, витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
стягуються з Київської міської ради в
доход Державного бюджету України,
виходячи зі ставок, які діють у 2014 році,
за розгляд двух вимог немайнового
характеру (розірвання договору та
звільнення земельної ділянки).

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити повністю.

2. Стягнути з Київської міської ради
(01044, м. Київ, вул. Хрещатик 36, ) в доход Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 2 436 (дві
тисячі чотириста тридцять шість) грн. 00
коп.

Повне рішення складено 11.12.2014.

СуддяВ.В. Сівакова