ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2014 р.
Справа № 917/1388/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова
С.В., суддя Горбачова Л.П.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Ставицька І.Б. за дов. №01-11/4202
від 03.04.2014 року, Кірілов В.В. за дов.
№01-11/4186 від 03.04.2014 року

відповідача - не з"явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Мегапол", м. Полтава (вх.
№3345 П/3-10) на рішення господарського
суду Полтавської області від 25.09.2014
року у справі №917/1388/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Полтаваобленерго" в особі
Полтавської філії районних
електромереж Публічного акціонерного
товариства "Полтаваобленерго", с.
Щербані, Полтавської області

до Приватного підприємства "Мегапол", м.
Полтава

про стягнення 134633,25 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 25.09.2014 року
(суддя Т.М. Безрук) позов задоволено
повністю. Стягнуто з Приватного
підприємства "Мегапол" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Полтаваобленерго" в особі Полтавської
філії районних електромереж
Публічного акціонерного товариства
"Полтаваобленерго" 130556,05 грн.
заборгованості за недораховану
активну електроенергію, 4077,20 грн.
заборгованості за реактивну
електроенергію, 2692,67 грн. витрат зі
сплати судового збору.

Відповідач з рішенням суду першої
інстанції не погодився, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій вважає, що судом при
прийнятті оскаржуваного рішення не в
повному обсязі з'ясовані обставини, які
мають значення для справи, невірно
застосовані норми матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати, та прийняти нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Позивач через канцелярію Харківського
апеляційного господарського суду
надав відзив на апеляційну скаргу
(вх.11170 від 25.11.2014 року) (вх.10688 від 17.11.2014
року), в якому проти доводів викладених
в апеляційні скарзі заперечує, вважає,
що оскаржуване рішення суду першої
інстанції прийняте з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права та всебічним
дослідженням обставин справи, просить
рішення залишити без змін, а апеляційну
скаргу залишити без задоволення.

До Харківського апеляційного
господарського суду 24.11.2014 року
повернулась ухвала суду від 20.10.2014 року,
яка була направлена на адресу
відповідача, з поштовою довідкою -
відміткою "за закінченням терміну
зберігання".

Відповідно до положень Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18 в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом (
абзац 3 п.3.9.1).

На підставі вищевикладеного колегія
суддів дійшла висновку про належне
повідомлення відповідача про час та
місце судового засідання.

Враховуючи, що відповідач був належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду апеляційної скарги, проте не
скористався своїми правами
передбаченими ст. 22 ГПК України та
виходячи з того, що явка відповідача не
визнавалася обов'язковою судом, а
участь в засіданні суду (як і інші права
передбачені ст. 22 ГПК України) є правом,
а не обов'язком сторони, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги по суті за
відсутності представника відповідача
за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши в судовому засіданні
пояснення представника позивача,
дослідивши доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів встановила
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
22.01.2014 року між Відкритим акціонерним
товариством "Полтаваобленерго"
(постачальник, позивач у справі)
правонаступником якого є Публичне
акціонерне товариства
"Полтаваобленерго" та Приватним
підприємством "Мегапол" (споживач,
відповідач у справі) було укладено
договір про постачання електричної
енергії №3543р, відповідно до умов якого
постачальник продає електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
дозвільною потужністю 53,0 кВт, а
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної (купленої)
електричної енергії та здійснює інші
платежі згідно з мовами цього договору
(розділ 1 договору).

Умовами п. 2.1. договору передбачено, що
під час виконання умов цього договору,
а також вирішення всіх питань, що
необумовлені цим договором, сторони
зобов'язуються керуватися чинним
законодавством України та Правилами
користування електричною енергією
(далі -ПКЕЕ).

Відповідно до умов пп. 2.3.3. договору
споживач зобов'язується оплачувати
постачальнику вартість електричної
енергії згідно з умовами додатків
"Порядок розрахунків" та "Графік зняття
показів засобів обліку електричної
енергії". Здійснювати оплату за
перетікання реактивної електричної
енергії між електромеханізмом
постачальника та електроустановками
споживача згідно з додатками "Порядок
розрахунків" та "Порядок розрахунків за
перетікання реактивної електричної
енергії " (пп. 2.3.4 договору).

У Порядку розрахунків, який є додатком
№2 до договору, встановлено, що
розрахунки за спожиту активну
електроенергію, перетікання
реактивної енергії, перевитрата
договірних величини та потужностей,
нарахувань за актами про порушення
ПКЕЕ, пеня та інші платежі, оформлені
рахунками постачальника, здійснюються
споживачем самостійно протягом 5-ти
операційних днів з дня отримання
рахунків для споживачів, які оплачують
спожиту електричну енергію самостійно,
і 10-ти операційних днів з дня отримання
рахунків для споживачів, які
здійснюють розрахунки через
структурний підрозділ, який
розташований в іншому місці (п.13).

Договір набуває чинності з дня
підписання і укладається на строк до
31.12.2014 року Відповідно до п. 9.4 договір
вважається щорічно пролонгованим, якщо
за місяць до закінчення терміну його
дії жодною із сторін не буде заявлено
про припинення його дії.

Будь-яких доказів щодо припинення або
розірвання договору матеріали справи
не містять, в наслідок чого він є діючим
до сьогоднішнього часу.

23.04.2014 року представниками Публічного
акціонерного товариства
"Полтаваобленерго" за участю директора
Приватного підприємства "Мегапол"
складено акт про порушення №00000612,
відповідно до якого зафіксовано
порушення розрахункового засобу
обліку (пошкоджено пластиковий короб
та лічильний механізм). У зв'язку з
виявленими порушеннями споживачу
необхідно придбати та встановити
лічильник в пластиковий короб з
можливістю.

В акті визначено дату та місце
засідання комісії постачальника
електроенергії з розгляду складеного
акту - 17.05.2014 року, м. Полтава, вул.
Ліхачова, 17.

Зазначений акт підписаний
представниками Публічного
акціонерного товариства
"Полтаваобленерго" та директором
Приватного підприємства "Мегапол" без
зауважень.

Прилад обліку був знятий та вилучений
представниками енергопостачальника
для проведення в подальшому
експертизи. На підставі експертизи,
засіб обліку визнано непридатним для
подальшої експлуатації, встановлено
наявність факту втручання в роботу
лічильника, про що зазначено в акті № 350
проведення експертизи лічильника
електроенергії від 07.05.2014 року.

У відповідності до п.6.42 ПКЕЕ комісією
ПАТ "Полтаваобленерго" розглянуто
вищезазначений акт про порушення ПКЕЕ,
за результатом розгляду якого прийнято
рішення про нарахування боржникові
вартості недоврахованої
електроенергії у відповідності до
Методики визначення обсягу та вартості
електричної енергії, не облікованої
внаслідок порушення споживачами
правил користування електричною
енергією, затвердженої постановою
НКРЕ № 1384 від 18.12.2008 року із змінами, на
суму 134633,25 грн. Зазначене рішення
комісії оформлено протоколом
засідання комісії від 07.05.2014 року №
00000612.

Супровідним листом від 12.05.2014 року вих.
№05-22-01-713, позивач направив відповідачу
копію протоколу засідання комісії від
00000612 від 07.05.2014 р., копію рахунків від
07.05.2014 року №ПКЕЕ3543р на оплату обсягу
та вартості електричної енергії та
радіоактивної енергії, не облікованої
внаслідок порушення ПКЕЕ, а також
запропонував оплатити вартість
недоврахованої електроенергії у
добровільному порядку.

Посилаючись на той факт, що відповідач
до теперішнього часу заборгованість за
недовраховану електричну енергію та
спожиту активну електричну енергію не
погасив, ПАТ "Полтаваобленерго" змушено
було звернутись до суду з відповідним
позовом за захистом свого порушеного
права.

Надаючи в процесі апеляційного
перегляду оцінку обставинам справи,
враховуючи підстави та предмет позову,
колегія суддів погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції про задоволення позову,
зважаючи на наступні підстави.

Відповідно до ст. 8 Конституції
України, Конституція України має
найвищу юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і
повинні відповідати їй. Норми
Конституції України є нормами прямої
дії.

Згідно ч. 4 ст. 13 Конституції України,
Держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 42 Конституції
України, кожен має право на
підприємницьку діяльність, яка не
заборонена законом. Держава забезпечує
захист конкуренції у підприємницькій
діяльності. Не допускаються
зловживання монопольним становищем на
ринку, неправомірне обмеження
конкуренції та недобросовісна
конкуренція.

Юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним
законодавством регулюються особисті
немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на
юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників.

Відповідно до ст. 3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства зокрема є свобода
договору; свобода підприємницької
діяльності, яка не заборонена законом;
справедливість, добросовісність та
розумність.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11
Цивільного кодексу України договір - є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

Положення ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачають, договір є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 275 ГК України встановлено, що за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається.

Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається (ч. 2 ст. 275
Господарського кодексу України).

Згідно до ч. 6 ст. 276 Господарського
кодексу України, розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону.

Водночас абоненти користуються
енергією з додержанням правил
користування енергією відповідного
виду, що затверджуються Кабінетом
міністрів України (ч. 1 ст. 277 ГК
України).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
електроенергетику», споживання
енергії можливе лише на підставі
договору з енергопостачальником.
Споживач енергії зобов'язаний
додержуватись вимог
нормативно-технічних документів та
договору про постачання енергії.
Безпечну експлуатацію енергетичних
установок споживача та їх належний
технічний стан забезпечує сам
споживач. Споживач енергії несе
відповідальність за порушення умов
договору з енергопостачальником та
правил користування електричною і
тепловою енергією та виконання
приписів державних інспекцій з
енергетичного нагляду за режимами
споживання електричної та теплової
енергії згідно із законодавством
України.

Як вище встановлено, між сторонами у
справі укладений договір про
постачання електричної енергії, згідно
з яким постачальник продає електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
дозвільною потужністю 53,0 кВт, а
споживач оплачує постачальнику
вартість використаної (купленої)
електричної енергії та здійснює інші
платежі згідно з мовами цього договору
(розділ 1 договору).

Умовами п. 2.1. договору передбачено, що
під час виконання умов цього договору,
а також вирішення всіх питань, що
необумовлені цим договором, сторони
зобов'язуються керуватися чинним
законодавством України та Правилами
користування електричною енергією.

Згідно із п. 5.1.Правил користування
електричною енергією (ПКЕЕ) від 04.05.2006
року №562, договір про постачання
електричної енергії є основним
документом, який регулює відносини між
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом, що здійснює свою
діяльність на закріпленій території, і
споживачем та визначає зміст правових
відносин, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
електроенергетику», правопорушення в
електроенергетиці тягне за собою
встановлену законодавством України
цивільну, адміністративну і
кримінальну відповідальність.
Правопорушенням в електроенергетиці є
крадіжка електричної і теплової
енергії, самовільне підключення до
об'єктів електроенергетики і
споживання енергії без приладів
обліку.

Пунктом 1.2. ПКЕЕ визначено, що
недоврахована електрична енергія - це
обсяг електричної енергії,
використаний споживачем або переданий
транзитом, але не врахований
розрахунковими засобами обліку або
врахований неправильно.

Відповідно до вимог п.6.41. ПКЕЕ, у разі
виявлення під час контрольного огляду
або технічної перевірки уповноваженим
представником постачальника
електричної енергії, від якого
споживач одержує електричну енергію,
або електропередавальної організації
порушень цих Правил або умов договору
на місці виявлення порушення у
присутності представника споживача
оформляється акт порушень. Акт
складається в двох примірниках, один з
яких передається або надсилається
споживачеві. У разі відмови споживача
підписати акт в ньому робиться запис
про відмову. У цьому разі акт
вважається дійсним, якщо він
підписаний не менше ніж трьома
уповноваженими представниками
постачальника електричної енергії
(електропередавальної організації).

Зазначене нормативне положення
містить способи захисту прав як
споживача, так і постачальника
електричної енергії. Так, якщо позивач
не погоджується зі змістом акту, він
робить про це зауваження в самому акті.

Втім, предметом спору є стягнення
вартості недоврахованої електричної
енергії (збитків). Для вирішення цього
спору визначальним є саме доведеність
факту порушення ПКЕЕ споживачем.

Відповідно до вимог п.6.42. ПКЕЕ, на
підставі акта порушень уповноваженими
представниками постачальника
електричної енергії
(електропередавальної організації) під
час засідань комісії з розгляду актів
про порушення визначаються обсяг
недорахованої електричної енергії та
сума завданих споживачем збитків.
Рішення комісії оформляється
протоколом і набирає чинності з дня
вручення протоколу споживачу. Разом з
протоколом споживачу надаються
розрахунок величини вартості та
розрахункові документи для оплати
недоврахованої електричної енергії
та/або збитків.

В складеному акті про порушення №00000612
від 24.04.2014 року наявні всі
обов'язкові для цього документу
відомості, зокрема, встановлено
перерізи та матеріал всіх проводів
(кабелів), наявних у схемі підключення
на дату оформлення акта про порушення,
тобто вказаний акт містить всі
необхідні та достатні для визначення
комісією з розгляду таких актів
обсягів недоврахованої електричної
енергії та/або суми завданих збитків.

Споживач має право оскаржити рішення
комісії в суді. У разі звернення до суду
впродовж 10 робочих днів з дня вручення
протоколу споживачу останній має право
не оплачувати виставлені рахунки до
вирішення спірних питань у судовому
порядку (п. 6.42 Правил користування
електричною енергією). Таким правом
відповідач не скористався.

Зважаючи на те, що єдиним можливим до
застосування доказом порушення
споживачем ПКЕЕ є акт порушень за
формою додатку 3 до Методики з
обов'язковим відображенням в акті усіх
передбачених формою параметрів,
будь-які інші документи (окрім такого
акту, складеного за встановленою
формою та з викладенням усіх
необхідних відомостей) не є
допустимими доказами відповідних
обставин і не можуть бути підставою для
визначення обсягу недоврахованої
електричної енергії та суми завданих
збитків.

В даному випадку позивачем належними
та допустимим доказами доведено, а
відповідачем не спростовано факт
завдання збитків внаслідок порушення
споживачем вимог Правил користування
електричної енергії затвердженої
постановою НКРЕ України від 04.05.2006 року
№562, а відтак, вимоги позивача про
стягнення з відповідача суми 134633,25грн.
збитків підлягають задоволенню.

Разом з тим колегія суддів констатує,
що постановляючи оскаржене рішення
місцевий господарський суд
обґрунтовано та на законних підставах
відмовив у задоволенні клопотання
відповідача про призначення
експертизи.

Згідно з положеннями пункту 1.2 Правил
користування електричною енергією,
експертиза засобу обліку - комплекс
заходів, які здійснюються з метою
отримання даних щодо цілісності пломб,
якими опломбовується засіб обліку, їх
відповідності пломбам заінтересованих
організацій, відповідності засобу
обліку метрологічним характеристикам
та умовам експлуатації.

Відповідно до пункту 3.30 цих Правил
експертиза засобу обліку в частині
дослідження його відповідності
нормованим метрологічним
характеристикам та умовам
експлуатації здійснюється у
присутності уповноважених

представників власника засобу
обліку або організації, яка
відповідає за його збереження,
постачальника електричної енергії,
електропередавальної організації,
представника територіального органу,
уповноваженого центральним органом
виконавчої влади у сфері метрології на
проведення державних приймальних і
контрольних випробувань і повірки
засобів вимірювальної техніки та на
проведення атестації методик
виконання вимірювань, що
використовуються у сфері та/або поза
сферою поширення державного
метрологічного нагляду.

Згідно пункту 1.1 Методики
визначення обсягу та відшкодування
електричної енергії, не облікованої
внаслідок порушення споживачами
правил користування електричною
енергією, затвердженої постановою
Національної комісії регулювання
електроенергетики України від 04.05.2006
року N 562, методика встановлює порядок
визначення обсягу та вартості
електричної енергії, не облікованої
внаслідок порушення споживачами
Правил користування електричною
енергією.

Відповідно до п. 2.1 названої
Методики у разі незгоди споживача
із зафіксованим в акті порушень фактом
пошкодження пломб та/або засобів
обліку факт пошкодження
установлюється експертизою,
проведеною відповідно до
законодавства. До отримання
енергопостачальною компанією
результатів експертизи Методика не
застосовується.

Тобто, у разі незгоди споживача з
виявленими порушеннями, передбаченими
пунктом 6.40 Правил користування
електричною енергією, лише за
наявності підтвердження результатами
експертизи таких порушень,
енергопостачальник нараховує вартість
необлікованої енергії у визначеному
законодавством порядку.

Як встановлено судом попередньої
інстанцій, уповноважений представник
відповідача від підписання акту
№00000612 про порушення відповідачем
Правил користування електричною
енергією не відмовився, тобто висловив
таким чином свою згоду із зафіксованим
в акті порушенням щодо порушення
розрахункового засобу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
судові експертизи» від 25.02.1996 року
судова експертиза - це дослідження
експертом на основі спеціальних знань
матеріальних об'єктів, явищ і процесів,
які містять інформацію про обставини
справи, що перебуває у провадженні
органів дізнання, досудового та
судового слідства.

Ст. 41 ГПК України передбачено, що для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору та
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

В даному випадку питання, які
відносяться відповідачем в
обґрунтуванні клопотання про
призначення експертизи не потребують
застосування спеціальних знань
експертом, залучення експерта є
недоцільним, оскільки спірні питання
були досліджені та оцінені судом
безпосередньо на підставі
представлених документів.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статті 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Сторона або прокурор
у разі неможливості самостійно надати
докази вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
43 Господарського процесуального
кодексу України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
Полтавської області від 25.09.2014 року у
справі №917/1388/14 прийняте при
належному з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи та у відповідності
до норм матеріального і процесуального
права і відсутні підстави для його
скасування, в зв'язку з чим, апеляційна
скарга відповідача не підлягає
задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1
статті 103, статтями 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Мегапол", м. Полтава
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 25.09.2014 року у
справі №917/1388/14 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 01 грудня 2014 року.

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Горбачова Л.П.