ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.11.14р. Справа № 904/7426/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Дніпропетровськ

про стягнення 208 366,96 грн.

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3, дов. № 909 від 02.10.2014
року, представник; ОСОБА_4, дов. № 1308 від
16.10.2014 року, представник;

від відповідача: ОСОБА_5, дов. від 18.02.2014
року, представник;

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, м. Київ звернувся до
господарського суду Дніпропетровської
області із позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Дніпропетровськ про стягнення 208 366,96
грн.

Позовні вимоги мотивовано
невиконанням відповідачем зобов'язань
в частині виконання робіт на підставі
усної домовленості сторін, у зв'язку з
чим позивач просить стягнути з
відповідача сплачену суму
передоплати.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що в серпні
2013 року фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, м. Київ та Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 усно
домовились, що ФОП ОСОБА_2 надасть ФОП
ОСОБА_1 послуги, а саме: розробка
мобільного програмного забезпечення,
а ФОП ОСОБА_1 має прийняти та сплатити
ці послуги.

Загальна вартість послуг складає
208 366,96 грн. За домовленістю сторін ФОП
ОСОБА_1 мав внести 100% передоплату.

27.10.2014 року відповідачем подано
відзив на позов, в задоволенні якого
останній просить відмовити.

В межах строку передбаченого ст. 69
ГПК України, в судових засіданнях
оголошувались перерви з 20.10.2014 року до
28.10.2014 року, з 28.10.2014 року до 11.11.20.14 року,
з 11.11.2014 року до 25.11.2014 року.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу не
заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 25.11.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

В С Т А Н О В И В :

На підставі платіжних доручень
№13080542 від 12.08.2013 року, №13080543 від 15.09.2013
року позивач перерахував відповідачу
грошові кошти в розмірі 208 366,96 грн.
(а.с.7-8).

Позивач звернувся до відповідача
з вимогою про повернення попередньої
оплати в розмірі 208 366,96 грн. за
розробку мобільного програмного
забезпечення (а.с.10).

Відповідач надав відповідь на
претензію, в якій зазначив, що жодних
усних домовленостей щодо розробки
мобільного програмного забезпечення
між сторонами не укладено не було, тому
він не вбачає підстав для задоволення
претензії.

Господарський суд не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
з огляду на наступне.

Господарський договір -
домовленість у визначеній законом
формі суб'єктів господарювання між
собою або з не господарюючими
суб'єктами, суб'єктами
організаційно-господарських
повноважень, громадянами, спрямована
на встановлення, зміну або припинення
їх прав та обов'язків у сфері
господарської діяльності.

Згідно з частиною першою статті 181
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Як вбачається зі змісту ст.181 ГК
України належним доказом існування
договору укладеного у спрощений спосіб
є листи, факсограми, телеграми,
телефонограми тощо, а також
підтвердження прийняття до виконання
замовлень.

Згідно ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід
розуміти як закріплену в
процесуальному та матеріальному
законодавстві міру належної поведінки
особи, що бере участь у судовому
процесі, із збирання та надання доказів
для підтвердження свого суб'єктивного
права, що має за мету усунення
невизначеності, яка виникає в
правовідносинах у разі неможливості
достовірно з'ясувати обставини, які
мають значення для справи.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів (листів, телеграм,
факсокрам, виставлених рахунків тощо)
існування договірних відносин щодо
надання послуг (виконання робіт), а
саме: розробки мобільного програмного
забезпечення.

Не приймаються судом в якості
належних та допустимих доказів
платіжні доручення, на які позивач
посилається як на доказ здійснення
попередньої оплати за розробку
мобільного програмного забезпечення,
оскільки в призначені платежів
зазначено: "за послуги" та "оплата на
підставі акту №3 до додатку №1 від
07.12.2013 року". Таким чином, позивачем не
доведено належним чином обставини, на
які він посилається, як на підставу
своїх позовних вимог, а саме не
підтверджено факт перерахування
грошових коштів саме в якості
попередньої оплати за розробку
мобільного програмного забезпечення.

Статтею 43 ГПК України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача
про стягнення з відповідача суми
коштів у розмірі 208 366,96 грн. як
повернення оплати за договором є
необґрунтованими, не доведені
позивачем належними та допустимими
доказами, а тому не підлягають
задоволенню.

Отже, відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 01.12.2014
року.

Суддя С.В. Мартинюк