ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р.
Справа № 911/4780/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Черногуза А.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Приватного
акціонерного товариства "Акціонерна
страхова компанія "Інго Україна" до
Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Провіта" про стягнення страхового
відшкодування,

представники :

позивача: Пацюрковська І.О. (дов. № 10 від
02.01.2014)

відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Приватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "Інго Україна" до Товариства з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "Провіта" про стягнення
страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач у зв'язку із здійсненням
страхової виплати за страховим
випадком отримав право, яке
страхувальник має до особи,
відповідальної за завдані збитки - в
даному випадку до відповідача як особи,
що застрахувала цивільну
відповідальність.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 10.11.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 18.11.2014.

В судовому засіданні 18.11.2014 суд
заслухав пояснення представника
позивача, він підтримав позовні вимоги.
Відповідач в судове засідання не
з'явився.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
(Аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 18.11.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд

Установив:

24.04.2013 між Приватним акціонерним
товариством "Акціонерна страхова
компанія "Інго Україна" (страховик) та
Астеллас Фарма Юроп Б.В.
Представництво (страхувальник) було
укладено договір добровільного
страхування засобів наземного
транспорту, цивільної
відповідальності, водія та пасажирів
від нещасних випадків № 250548032.13,
відповідно до якого було застраховано
майнові інтереси страхувальника, що не
суперечать закону, пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням транспортними
засобами, зокрема, автомобілем Volkswagen
Golf, державний номер АА3523МС.

Відповідно до довідки про
дорожньо-транспортну пригоду № 9207866,
наданої ВДАЇ, 30.05.2013 відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля ЗАЗ, державний номер Э7864ВГ
під керуванням Моісєєва Валерія
Івановича (власник Баранова Людмила
Федорівна, поліс ОСЦПВВНТЗ АЕ0890640) та
автомобіля Volkswagen Golf, державний номер
АА3523МС під керуванням Мешкової
Єлизавети Володимирівни (власник
Астеллас Фарма Юроп Б.В.
Представництво), внаслідок чого
автомобілю Volkswagen Golf, державний номер
АА3523МС було завдано механічних
пошкоджень.

Постановою Жовтневого районного суду
м. Луганська від 01.07.2013 у справі №
435/5880/13-п Моісєєва Валерія Івановича
визнано винним у скоєнні вказаної
дорожньо-транспортної пригоди та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

Слід врахувати, що преюдиціальне
значення для господарського суду мають
вирок суду з кримінальної справи, що
набрав законної сили, щодо певних подій
та ким вони вчинені або рішення суду з
цивільної справи, що набрало законної
сили, щодо фактів, які встановлені
судом. В інших випадках питання щодо
вини конкретних осіб вирішується
господарським судом самостійно за
результатами дослідження всіх
обставин та матеріалів справ, у тому
числі матеріалів слідчих органів
(аналогічна правова позиція викладена
в п. 4 роз'яснення Вищого арбітражного
суду України від 01.04.1994 року № 02-5/215 "Про
деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з відшкодуванням
шкоди").

Відтак, проаналізувавши обставини, за
яких було заподіяно шкоду автомобілю
Volkswagen Golf, державний номер АА3523МС та
наявні матеріали справи, господарський
суд дійшов висновку, що саме дії водія
Моісєєва Валерія Івановича, що керував
автомобілем ЗАЗ, державний номер Э7864ВГ
знаходяться у причинному зв'язку з
виникненням даної
дорожньо-транспортної пригоди, а
відтак і в спричиненні матеріальної
шкоди Астеллас Фарма Юроп Б.В.
Представництво, що підтверджується
наявними матеріалами справи, зокрема
Постановою Жовтневого районного суду
м. Луганська від 01.07.2013 у справі №
435/5880/13-п.

Страхувальник звернувся до Приватного
акціонерного товариства "Акціонерна
страхова компанія "Інго Україна" із
повідомленням про автоаварію, а також
із заявою на виплату страхового
відшкодування від 08.07.2013

Відповідно до звіту експертного
товарознавчого дослідження № 085-13 від
01.07.2013 вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля Volkswagen
Golf, державний номер АА3523МС, складає 5678,00
грн.

Згідно рахунку на оплату № 1778 від
04.06.3013, наданого ТОВ «Прайм Кар»,
вартість ремонту склала 7772,96 грн.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про
страхування" страховий випадок - подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і, з
настанням якої, виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Таким чином, у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, що мала
місце 30.05.2013 настав страховий випадок у
страхувальника позивача.

Господарським судом встановлено, що на
виконання своїх договірних зобов'язань
позивач сплатив суму страхового
відшкодування у розмірі 7772,96 грн, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи платіжним дорученням № 8437 від
23.07.2013.

Підставою позову, як зазначає позивач,
є те, що виплативши страхове
відшкодування, Приватне акціонерне
товариство "Акціонерна страхова
компанія "Інго Україна" набуло право
вимоги до осіб, відповідальних за
заподіяні збитки.

При цьому, позивач вважає, що
відповідальною особою за заподіяні
збитки є Товариство з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Провіта", оскільки цивільно-правова
відповідальність Моісєєва Валерія
Івановича, була застрахована у
відповідача за полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів АЕ0890640.

Згідно ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: 1) шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; 2) за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Під джерелом підвищеної небезпеки
належить визнавати будь-яку
діяльність, здійснення якої створює
підвищену імовірність заподіяння
шкоди через неможливість контролю за
нею людини, а також діяльність по
використанню, транспортуванню,
зберіганню предметів, речовин і інших
об'єктів виробничого, господарського
чи іншого призначення, які мають такі ж
властивості. Майнова відповідальність
за шкоду, заподіяну діями таких джерел,
має наставати як при цілеспрямованому
їх використанні, так і при мимовільному
прояві їх шкідливих властивостей
(наприклад, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок мимовільного руху
автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки на підставі права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності
тощо) (Аналогічна правова позиція
викладена в п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" від
27.03.1992 року № 6).

Одночасно, згідно ст. 3 Закону України
"Про обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів" обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Як визначено абз. 1 п. 36.1 ст. 36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільної відповідальності власників
транспортних засобів" виплата
страхового відшкодування (регламентна
виплата) здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Отже, до Приватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "Інго Україна", як страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором страхування, перейшло
право вимоги, яке потерпіла особа мала
до відповідача, як особи,
відповідальної за завдані збитки,
відповідно до положень Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільної відповідальності власників
транспортних засобів".

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, положення Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", як спеціального закону,
передбачають відшкодування
страховиком цивільно-правової
відповідальності лише оціненої шкоди,
тобто розміру шкоди, визначеного за
результатами проведеної суб'єктом
оціночної діяльності оцінки, а не
рахунку СТО (аналогічна правова
позиція міститься в постанові Вищого
господарського суду України від 30.07.2013
у справі № 910/1333/13).

Як вже зазначалось, відповідно до звіту
експертного товарознавчого
дослідження № 085-13 від 01.07.2013 вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля Volkswagen Golf,
державний номер АА3523МС, складає 5678,00
грн.

Як вбачається з витягу з бази МТСБУ
(копія міститься в матеріалах справи)
франшиза за полісом АЕ0890640 становить
1000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 12.1. Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" Розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих.

Отже, страхове відшкодування повинно
бути зменшено на суму франшизи.

З огляду на викладене, до позивача як
страховика, який виплатив страхове
відшкодування, перейшло право вимоги,
яке потерпіла мала до Товариство з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "Провіта" як особи, на яку
законом покладено обов'язок
відшкодувати завдані збитки в межах
оціненої шкоди.

Оскільки, позивачем заявлена вимога
про стягнення з відповідача 6772,96 грн, що
перевищує розмір оціненої шкоди за
вирахуванням франшизи, то позовна
вимога підлягає задоволенню частково у
сумі 4678,00 грн (5678,00 грн(оцінена шкода) -
1000,00 грн (франшиза) = 4678,00 грн).

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
44, 49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "Провіта" () на
користь Приватного акціонерного
товариства "Акціонерна страхова
компанія "Інго Україна" () 4678,00 грн страхового
відшкодування, а також 1827,00 грн
судового збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

4. Видати наказ.

Повний текст рішення складено 02.12.2014.

Суддя
А.Ф. Черногуз