ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 року
Справа № 912/3338/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді : Бахмат Р. М.
(доповідача),

суддів: Кощеєва І.М., Кузнецова В.О.

секретар судового засідання :
Назаренко С.Г.

Представники сторін в судове засідання
не з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод Автоштамп" м.
Олександрія на рішення господарського
суду Кіровоградської області від
30.10.2014р. у справі № 912/3338/14.

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю «ТД Ирбис» м. Харків

до: товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод Автоштамп" м.
Олександрія

про стягнення 140 721,32 грн.

В С Т А Н О В И
В :

Рішенням господарського суду
Кіровоградської обл. від 30.10.2014 р. у
справі № 912/3338/14, яке підписано 04.11.2014 р.
і оформлено відповідно до вимог статті
84 ГПК України (суддя Вавренюк Л.С.),
задоволено позов товариства з
обмеженою відповідальністю «ТД Ирбис»
м. Харків до товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод Автоштамп" м.
Олександрія про стягнення 140 721,32
грн.

Вказаним рішенням стягнуто з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод Автоштамп"
Кіровоградська область, м. Олександрія
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "ТД Ирбис" м. Харків
заборгованість в сумі 140 721,32 грн., з
яких 108 448,40 грн. - основний борг, 11 278,89
грн. - пеня, 8 416,74 грн. - інфляційні
втрати, 12 577,29 - 20 % річних, а також 2 814,43
грн. судового збору.

Відповідач не погодився з
вказаним рішенням, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення по даній справі щодо стягнення
з нього пені, інфляційних втрат та 20 %
річних та прийняти нове рішення.

Розпорядженням секретаря судової
палати від 20.11.2014 р. № 912, у зв'язку з
відпусткою судді Євстигнеєва О.С. -
члена постійно діючої колегії суддів,
змінено склад колегії суддів.

Скаржник не згоден з вказаним
рішенням суду та вважає його
незаконним, а покладені в його основу
висновки такими, що зроблені з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідач зазначає, що сума
штрафних санкцій, яка передбачена в
договорі, повинна бути разумною.
Враховуючи тривале співробництво з
позивачем, складну політичну,
економічну ситуацію в Україні, яка
призвела до зниження купівельної
спроможності, до девальвації гривні, а
також скрутне фінансове становище
відповідача, він вважає, що штрафні
санкції, нараховані позивачем,
надмірно великі порівняно зі збитками
позивача.

Скаржник вказує, що має
заборгованість по сплаті податків та
заробітної плати. У разі стягнення
штрафних санкцій, діяльність
підприємства фактично паралізується.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
просить залишити оскаржуване рішення
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення, оскільки вважає, що судом
першої інстанції в повному обсязі
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, правильно застосовано
норми матеріального та процесуального
права.

Позивач зазначає, що відповідач не
виконав належним чином своє
зобов'язання, а тому повинен сплатити
на користь позивача суму штрафних
санкцій у розмірі 32 272,92 грн. у
відповідності до умов договору, яка
повинна частково покрити збитки ТОВ
«ТД Ирбис» за прострочення оплати
відповідачем за поставлений товар,
оскільки скрутне фінансове становище,
на яке посилається відповідач в
апеляційній скарзі, зробило свій
негативний внесок і в господарську
діяльність компанії позивача.

Поряд з тим, відповідачем на
підтвердження свого скрутного
становища не надано інформації щодо
рахунків відкритих ним у банківських
установах та довідок щодо відсутності
на його рахунках грошових коштів. Крім
того, в апеляційній скарзі не вказано
дані щодо наявності або відсутності у
відповідача майна, на яке може бути
звернено стягнення в якості
задоволення вимог кредитора у випадку,
якщо відповідач не виконує покладені
на нього грошові зобов'язання. Тому
позивач вважає, що наведені
відповідачем у апеляційній скарзі
доводи не мають правового
навантаження.

Представники сторін в судове засідання
не з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
поважні причини неявки суд не
повідомили, не скористалися своїм
правом на участь в судовому засіданні.
Неявка представників сторін не
перешкоджає перегляду справи за
наявними в ній доказами.

В судовому засіданні оголошено
постанову.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, доводи, викладені у
відзиві на апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
встановила, що між товариством з
обмеженою відповідальністю "ТД Ирбис"
(Постачальник) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Завод
Автоштамп" ( Покупець) укладено договір
№ ДВ3333 від 05.04.13 р.

Відповідно до п.1.1 Договору,
Постачальник зобов'язується поставити,
а Покупець прийняти та оплатити на
нижче вказаних умовах підшипники,
ремені та інші товари (далі - товар),
партіями, в строки, в асортименті,
кількості і за цінами, зазначеними в
видаткових накладних згідно
специфікацій, що є невід'ємною частиною
даного Договору після підписання їх
сторонами.

Загальна сума Договору являє собою
сукупність погоджених сторонами
партій товару в грошовому вираженні (п.
2.1. Договору).

Згідно п. 3.1. Договору, оплату товару
Покупець зобов'язаний здійснити на
протязі 21 календарного дня з моменту
отримання товару.

У розділі 4 Договору сторони погодили
умови поставки за Договором. Так,
зокрема, п.п. 4.1., 4.3. Договору
передбачено, що товар поставляється зі
складу Покупця в м. Дніпропетровськ у
строки, погоджені в кожній конкретній
специфікації. Базисною умовою поставки
є EXW м. Дніпропетровськ, у відповідності
до вимог Міжнародних правил по
тлумаченню термінів "Інкотермс - 2010";
датою поставки є дата підписання
Покупцем видаткової накладної про
прийом товару.

Строк дії Договору - з моменту його
підписання сторонами до 31.12.14 р., але в
будь-якому випадку - до моменту
виконання сторонами своїх зобов'язань
за даним Договором (п. 10.7. Договору).

Договір підписаний повноважними
представниками Постачальника та
Покупця, скріплений круглими печатками
сторін.

Шляхом підписання Додаткової угоди № 1
від 25.10.13 р. до Договору (далі - Додаткова
угода № 1 від 25.10.13 р.), сторони
визначили, що Покупець зобов'язується
забрати визначену в угоді частину
товару на суму 60 597,52 грн. у строк до 30.11.13
р., другу частину визначеного угодою
товару на суму 56 139,95 грн. - у строк до
20.01.14 р. та третю частину визначеного
угодою товару на суму 14 942,00 грн. без ПДВ
- у строк до 10.04.14 р. При цьому, оплата за
першу та другу частини товару
здійснюється на протязі 90 календарних
днів з моменту відвантаження, а оплата
за третю частину товару - на протязі 30
календарних днів з моменту
відвантаження (а.с. 13-14).

Додаткова угода № 1 від 25.10.13 р.
підписана позивачем та відповідачем,
скріплена печатками сторін.

Укладений між сторонами Договір за
своєю правовою природою є договором
поставки, правовідносини за якими
регулюються параграфом 3 Глави 54
Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник)
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця, а покупець зобов'язується
прийняти товар і сплатити за нього
певну грошову суму.

У відповідності до ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі - продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме: видаткових накладних № Ю-043153 від
13.06.13 р. на суму 132,59 грн., № Ю-090719 від 21.11.13
р. на суму 60597,52 грн. № С-009313 від 18.02.14 р.
на суму 1299,96 грн., № С-009314 від 18.02.14 р. на
суму 52047,32 грн., № С-009974 від 19.02.14 р. на
суму 960,00 грн., № С-014351 від 06.03.14 р. на суму
1941,02 грн., № С-030200 від 29.04.14 р. на суму
26122,50 грн., № С-034432 від 16.05.14 р. на суму 146,40
грн., № С-036971 від 23.05.14 р. на суму 42,07 грн.,
№ С-064092 від 04.08.14 р. на суму 930,00 грн.,
позивач свої зобов'язання за Договором
виконав в повному обсязі, поставивши
відповідачу товар на суму 145 029,80
грн.(а.с. 15- 24).

Вказані вище видаткові накладні
містять відмітку про отримання товару
відповідачем, а саме: підпис
повноважного представника Покупця у
графі "Отримав".

Отримання відповідачем товару
підтверджується також наявними в
матеріалах справи копіями
довіреностей № 122 від 29.04.14 р., № 19 від
18.02.14 р., № 44 від 06.03.14 р., № 132 від 16.05.14 р.,
№ 706 від 20.11.13 р., № 18 від 17.02.14 р., № 343 від
13.06.13 р., № 285 від 01.08.14 р. (а.с. 25-32).

Однак, відповідач свої зобов'язання за
Договором належним чином не виконав, за
отриманий товар розрахувався частково
в сумі 36 581,40 грн., що підтверджується
відповідними банківськими виписками з
рахунку позивача (а.с. 50-52).

За твердженням позивача, відповідачем
не погашено заборгованість перед
позивачем за видатковими накладними №
Ю-090719 від 21.11.13 р. в сумі 60597,52 грн., №
С-009314 від 18.02.14 р. в сумі 22 047,32 грн.
(сплачено 30 000,00 грн.) та № С-030200 від 29.04.14
р. в сумі 25803,56 грн. (сплачено 318,94 грн.).

Таким чином, за відповідачем рахується
заборгованість в сумі 108 448,40 грн.
(145 029,80 грн. - 36 581,40 грн. = 108 448,40 грн.).

Оскільки заборгованість в сумі 108 448,40
грн. відповідачем сплачено не було,
позивач з метою захисту порушених прав
та інтересів, звернувся до суду з даним
позовом.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідач не надав суду доказів
сплати заборгованості за отриманий
товар в розмірі 108 448,40 грн., в
матеріалах справи такі докази
відсутні, а тому вимоги позивача в цій
частині є обґрунтованими і суд першої
інстанції правомірно стягнув з
відповідача заборгованість в сумі 108
448 грн. 40 коп.

Позивач просив стягнути з відповідача
11 278,89 грн. пені, 8 416,74 грн. інфляційних
втрат та 12 557,29 грн. відсотків річних.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 546
Цивільного кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.1. Договору, якщо
Покупець не здійснює оплату товару у
відповідності до п. 3.1. даного Договору,
то Покупець сплачує Постачальнику пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла в
період прострочення, від вартості
поставленого, але не оплаченого товару
за кожен день прострочення шляхом
перерахування суми пені на поточний
рахунок Постачальника.

Позивачем при здійсненні розрахунків
сум пені, інфляційних та річних
правильно визначено граничний строк
оплати товару за кожною видатковою
накладною (партією) та було враховано
умови Договору, що викладені в п. 3.1.
Договору, відносно товару, отриманого
за накладною № С-030200 від 29.04.14 р., а також
п. 4 Додаткової угоди № 1 від 25.10.13 р.
відносно товару, отриманого за
накладними №№ Ю-090719 від 21.11.13 р. та С-009314
від 18.02.14 р.

Оскільки розрахунок пені відповідає
фактичним обставинам справи та вимогам
чинного законодавства (а.с. 3 - 4),
господарський суд правомірно
задовольнив вимоги в цій частині
позову.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотка
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір не встановлено договором
або законом.

У п. 8.4. Договору сторони визначили, що
Покупець, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, у
відповідності до ст. 625 Цивільного
кодексу України, зобов'язується
сплатити суму заборгованості з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь період прострочки, а
також двадцять відсотків річних від
простроченої суми.

Так як розрахунок інфляційних втрат в
сумі 8 416,74 грн. та 20% річних в сумі 12 577,29 є
обґрунтованим (а.с. 4-5), господарський
суд також правомірно задовольнив ці
вимоги.

В апеляційній скарзі скаржник
просить скасувати рішення суду першої
інстанції частково, щодо стягнення з
нього пені, інфляційних втрат та 20 %
річних при цьому посилається на
тривале співробітництво з позивачем,
складне політичне, економічне
становище в Україні, яке призвело до
зниження купівельної спроможності, до
девальвації гривні, а також скрутного
фінансового становища.

Колегія суддів не приймає до
уваги доводи скаржника, так як
відповідач на підтвердження свого
скрутного становища не надав суду
доказів щодо відсутності на його
рахунках грошових коштів.

Не вбачає також підстав для
відмови в задоволенні стягнення пені і
20 % річних, оскільки іх стягнення
передбачено умовами договору і діючим
законодавством України в звязку з
неналежним виконанням грошового
зобовязання.

Скрутне фінінсове становище
відповідача ніяким чином не звільняє
його від сплати неустойки і 20 % річних.

І згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України
інфляційні втрати на вимогу кредитора
стягуються з боржника в разі
прострочення виконання грошового
зобов`язання.

Оскільки мало місце прострочення
виконання грошового зобовязання,
відсутні підстави для відмови у
стягненні інфляційних втрат.

На підставі вище викладеного,
керуючись ст. 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Завод
Автоштамп" м. Олександрія залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Кіровоградської області від 30.10.2014 р. у
справі № 912/3338/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів, з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили, до
Вищого Господарського Суду України
через Дніпропетровський апеляційний
господарський суд.

Повний текст постанови
виготовлено 09.12.2014 р.

Головуючий
Р.М. Бахмат

Судді:
І.М. Кощеєв

В.О. Кузнецов