КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р. Справа№ 910/13405/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

секретар Бурдейна Н.В.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства фірма "Екотехніка-М"

на рішення господарського суду міста
Києва від 23.09.2014 р.

у справі №910/13405/14 (суддя Полякова К.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОЮЗОПТТОРГ-УКРАЇНА"

до Дочірнього підприємства фірма
"ЕКОТЕХНІКА-М"

про стягнення коштів за договором
поставки

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "СОЮЗОПТТОРГ-УКРАЇНА"
звернулось до господарського суду
міста Києва із позовом до Дочірнього
підприємства фірма "ЕКОТЕХНІКА-М" про
стягнення коштів за договором
поставки.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань, прийнятих за договором
поставки №43 від 14.01.2013, у зв'язку із чим
за останнім утворилась заборгованість
у розмірі 88990,28 грн., з яких 76875 грн.
основного боргу, 726,63 грн. 3% річних, 4020,67
грн.пені, 7367,98 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.09.2014 р. у справі №910/13405/14
позов задоволено повністю. Стягнуто з
Дочірнього підприємства Фірма
"ЕКОТЕХНІКА-М" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"СОЮЗОПТТОРГ-УКРАЇНА" 76875 гривень 00
копійок основного боргу, 4020 гривень 67
копійок пені, 7367 гривень 98 копійок
інфляційних втрат, 726 гривень 63 копійки
3% річних та 1827 гривень 00 копійок витрат
зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, Дочірнє підприємство фірма
"Екотехніка-М" звернулося до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 23.09.2014 р. у справі №910/13405/14
скасувати, прийняти нове рішення, яким
відмовити в позові в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив порушення судом норм
процесуального права, а саме: ст.ст. 22, 69,
77 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.10.2014р.
апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства фірма "Екотехніка-М" на
рішення господарського суду міста
Києва від 23.09.2014 р. у справі №910/13405/14
було прийнято до провадження; розгляд
справи призначено на 25.11.2014 р.

03.11.2014 р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якій останній просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення,
оскаржуване рішення - без змін. Також у
відзиві позивач просить розглядати
справу за відсутності представника
позивача.

В судове засідання апеляційної
інстанції представники сторін не
з'явилися.

Оскільки явка представників сторін у
судове засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також зважаючи на
наявні в матеріалах справи докази
належного повідомлення сторін, третьої
особи про місце, дату та час судового
розгляду, апеляційний суд визнав
можливим розглядати апеляційну скаргу
у відсутність представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

14.01.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Союзоптторг-Україна", як
постачальником, та Дочірнім
підприємством фірма "Екотехніка-М", як
покупцем, укладено договір поставки №43
(далі - за текстом - Договір), відповідно
до умов якого постачальник
зобов'язується поставити (продати)
продукцію, найменуванням, у кількості
та за ціною згідно специфікацій, які є
невід'ємною частиною Договору, надалі -
товар, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити товар на умовах
Договору.

Відповідно до п.2.1. Договору, постачання
товару здійснюється партіями, а саме
визначеною кількістю товару одного або
кількох найменувань, відвантажених
постачальником та отриманих покупцем
одночасно за одним товаросупровідним
документом.

Найменування та кількість товару,
строк поставки, а також інші умови щодо
поставки певної партії товару,
вказуються у специфікації на кожну
партію товару, яка підписується
сторонами не пізніше ніж за 1
календарний день до дати поставки.
Специфікація формується відповідно до
заявки покупця. (п. 2.2. Договору).

Згідно із п.3.1. Договору, його ціна
вказується у специфікації на кожну
окрему партію товару та
товаросупровідних документах на товар
та може бути змінена виключно за
домовленістю сторін.

Пунктами 3.2. та 4.4. Договору встановлено,
що розрахунок за поставлений
постачальником та прийнятий покупцем
товар здійснюється покупцем протягом 14
календарних днів від дати поставки
товару, у безготівковій формі, шляхом
перерахування вартості поставленого
товару на банківський рахунок
продавця, вказаний у Договорі, а саме на
п/р 7620 в ПАТ "ВТБ Банк". Датою
поставки товару є дата підписання
сторонами видаткової накладної на
товар.

Відповідно до п.6.1. Договору, у разі
прострочення оплати поставленого
товару, покупець сплачує постачальнику
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, діючої у період
прострочення, від вартості
простроченого до оплати товару, за
кожний день прострочення.

Колегією суддів встановлено, що
позивачем на виконання умов Договору
поставлено, а відповідачем отримано,
відповідно до складеної сторонами
13.02.2014 р. специфікації №27 та видаткової
накладної №48 від 13.02.2014 р., товар на суму
76875,00 грн., що підтверджується також
відповідною довіреністю на прийняття
товару №8178 від 13.02.2014 року.

При цьому, відповідач в порушення
прийнятих за Договором зобов'язань, не
здійснив оплату поставленого товару, у
зв'язку із чим за останнім утворилась
заборгованість у розмірі 76875,00 грн.

15.08.2014 р. позивач направив відповідачу
для погодження та підписання акт
звіряння взаємних розрахунків за
період з 14.01.2013 р. до 15.08.2014 р., відповідно
до якого заборгованість відповідача
перед позивачем становить 76875,00 грн.

Відповідач на вказані претензії
відповіді не надав, зобов'язання перед
позивачем не виконав, а тому позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 76875,00 грн. Також
позивачем заявлено до стягнення 4020,67
грн. пені, 7367,98 грн. інфляційних втрат та
726,63 грн. 3% річних.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

За приписом частини 6 статті 265 ГК
України до відносин поставки, не
врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Згідно статті 664 Цивільного кодексу
України обов'язок продавця передати
товар покупцеві вважається виконаним у
момент надання товару в розпорядження
покупця, якщо товар має бути переданий
покупцеві за місцезнаходженням товару.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України
зазначено, що до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 665 ЦК України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до статті 173 Господарського
кодексу України (далі- ГК України),
господарським визначається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
відносин у сфері господарювання з
підстав, передбачених ГК України, в
силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботи,
передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утриматись від
певних дій, а інший суб'єкт (управлена
сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
та частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог законодавства, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Частиною 1 статті 692 ЦК України
встановлено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів до нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач взяті на себе зобов'язання за
Договором виконав належним чином, тоді
як відповідач порушив зобов'язання
щодо оплати вартості отриманого
товару, в зв'язку з чим у нього
утворилась заборгованість у розмірі
76875,00 грн.

Належних доказів на спростування
доводів позивача та наявних в
матеріалах справи документів,
відповідач суду не надав, а тому
позовні вимоги щодо стягнення 76875,00 грн.
основного боргу є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу позивачем
заявлено вимоги про стягнення з
відповідача пені у розмірі 4020,67 грн., 3%
річних у розмірі 726,63 грн. та інфляційні
втрати у розмірі 7367,98 грн.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 615 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу
України право на неустойку виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

В п.6.1. Договору сторони погодили, що у
разі прострочення оплати поставленого
товару, покупець сплачує постачальнику
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, діючої у період
прострочення, від вартості
простроченого до оплати товару, за
кожний день прострочення.

Таким чином, відповідно до умов
Договору та чинного законодавства
України, враховуючи те, що відповідач у
встановлений Договором строк свого
обов'язку по оплаті товару не виконав,
допустивши прострочення виконання
грошового зобов'язання, у позивача
наявні правові підстави вимагати
стягнення з відповідача за порушення
грошового зобов'язання суму трьох
відсотків річних, інфляційних втрат та
пені.

Колегія суддів вважає розрахунок сум
інфляційних втрат, пені, трьох
відсотків річних, заявлених до
стягнення, вірним.

З огляду на викладене, враховуючи, що
відповідач прострочив виконання
зобов'язання з оплати за Договором,
колегія суддів дійшла висновку про
обґрунтованість позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача 76875 грн. основного боргу, 726,63
грн. 3% річних, 4020,67 грн. пені, 7367,98 грн.
інфляційних втрат.

Що стосується доводів відповідача,
викладених в апеляційній скарзі щодо
порушення судом процесуального права,
а саме: ст.ст. 22, 69, 77 ГПК України, слід
зазначити наступне.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору. Господарський суд з
урахуванням обставин конкретної
справи може відхилити доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому, господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Перебування представника відповідача
у відрядженні (як зазначено в
клопотанні відповідача від 18.08.2014 р.
вих. №18/08) не може бути належною
підставою для відкладення розгляду
справи, враховуючи, що відповідач не
був позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника з числа як своїх
працівників, так і осіб, не пов'язаних з
ним трудовими відносинами. Також
колегія суддів зазначає, що до
клопотання про відкладення не надано
відповідних документів на
підтвердження викладених в ньому
обставин.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків місцевого господарського
суду не спростовують.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийняв рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги,
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення суду не вбачається.

При цьому, колегія зазначає, що в
резолютивній частині рішення суду
допущена описка, а саме: судом
помилково зазначено про стягнення 726,63
грн. як інфляційних втрат, тоді як 726,63
грн. є сумою 3 % річних. Вказана описка
підлягає виправленню господарським
судом міста Києва.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства фірма "Екотехніка-М"
залишити без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
23.09.2014 р. у справі №910/13405/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/13405/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко