ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року Справа № 916/2384/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів :

головуючого суддіОвечкіна
В.Е.,суддівЧернова Є.В., Цвігун
В.Л.,розглянув касаційну скаргу ТОВ
"Сервосан"на постановувід 21.10.2014 р.
Одеського апеляційного господарського
суду у справі№916/2384/14 господарського
суду Одеської областіза позовомТОВ
"Сервосан"доПП "Олімпія-Сервіс"за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: ТОВ
"Морсервіс-Одеса"простягнення 64 267,37
грн.за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: Бороденко М.С., дов. від
08.12.2014 б/н;

третьої особи: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської
області від 01.09.2014 (суддя Я. Брагіна),
залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 21.10.2014 (судді А. Ярош, О.
Журавльов, С. Таран) позов задоволено
частково. Стягнуто з із ПП
"Олімпія-Сервіс" на користь ТОВ
"Сервосан" 14267,37 грн. боргу, 405,59 грн.-
витрат пов'язаних із сплатою судового
збору. В задоволенні позову у частині
стягнення 50000 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими у справі
судовими рішеннями, ТОВ "Сервосан"
звернувся із касаційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду Одеської області
від 01.09.2014 та постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
21.10.2014, прийняти нове рішення у справі,
яким позов задовольнити.

Вважає, що судами порушені вимоги
ст.ст. 42, 43, 43 ГПК України. Судами не було
враховано, що відповідач, наступного
дня після помилкового перерахування
грошових коштів у сумі 50 000 грн. за
платіжним дорученням №291 від 29.04.2014
звернувся з листом від 30.04.2014 р №1/30 до
ТОВ "Морсервіс-Одеса" щодо повернення
цих помилково сплачених коштів, що як
наводилось за цим листом, ПП "Олімпія
Сервіс" повинно було сплатити,
ураховуючи договір відступлення права
вимоги №1 від 18.02.2014 р, саме на користь
ТОВ "Сервосан". Апеляційним судом
порушено ст.105 ГПК України та не
спростовано доводи, викладені ТОВ
"Морсервіс-Одеса" у відзиві. Судом не
надано належної юридичної оцінки листу
від 18.02.2014 №1.

До Вищого господарського суду України
надійшов відзив ТОВ "Олімпія Сервіс", в
якому відповідач просить касаційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржувані судові акти без змін.

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм попередніми судовими інстанціями
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст.1115 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно ст.1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права. Касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
12.09.2013р. між відповідачем Приватним
підприємством "Олімпія-Сервіс" та
третьою особою Товариством з обмеженою
відповідальністю "Морсервіс-Одеса"
було укладено договір поставки №157,
згідно якого ТОВ "Морсервіс-Одеса"
зобов'язалось поставити товар ПП
"Олімпія-Сервіс", а ПП "Олімпія-Сервіс"
зобов'язалось прийняти товар та
оплатити його вартість.

Станом на 18.02.2014р. у відповідача
Приватного підприємства
"Олімпія-Сервіс" перед третьою особою
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Морсервіс-Одеса"
була заборгованість по оплаті за
отримані товари в сумі 78726,92грн., про що
свідчить акт звірки взаємних
розрахунків, що також не
заперечувалось представниками сторін
та третьої особи при розгляді справи в
суді першої та апеляційної інстанцій.

18.02.2014 року між позивачем Товариством з
обмеженою відповідальністю "Сервосан"
та третьою особою Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Морсервіс-Одеса" було укладено договір
№1 про уступку права вимоги, згідно
якого остання передала позивачу право
вимоги за договором поставки №157 від
12.09.13р., який був укладений між
Приватним підприємством
"Олімпія-Сервіс" та третьою особою
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Морсервіс-Одеса".

За зазначеним договором позивач
одержав право вимоги від відповідача
оплати грошових коштів за договором
№157 від 12.09.13. замість третьої особи в
розмірі 78726,92грн.

26.03.2014. між ТОВ "Сервосан" та ПП
"Олімпія-Сервіс" був укладений договір
№43 від 26.03.2014 року, згідно якого позивач
зобов'язався постачати товари
відповідачу, а відповідач - прийняти та
оплатити товар у кількості, за
найменуваннями і цінами, зазначеними в
товаросупровідній документації на
кожну партію товару.

На виконання умов договору №43 від
26.03.2014р. позивач поставив відповідачу
товар на загальну суму 272667,37грн., що
підтверджується видатковими
накладними, зокрема: №РН-0000143 від 27.03.14.,
№РН-0000166 від 03.04.14., №РН-0000184 від 08.04.14.,
№РН-0000191 від 09.04.14., №РН-0000237 від 15.04.14.,
№РН-0000328 від 30.04.14., №РН-0000468 від 26.05.14.,
№РН-0000476 від 27.05.14., №РН-0000497 від 30.05.14.,
№РН-0000501 від 30.05.14., №РН-0000533 від 04.06.14.,
№РН-0000551 від 05.05.14., підписаними
представниками сторін та скріплені
печатками підприємств, що не
заперечується представниками сторін.

Відповідач на виконання умов договору
№43 перерахував позивачу не повну
оплату, а саме 287 126,92 грн., про що
свідчать виписки з банку та платіжні
доручення, які знаходяться в
матеріалах справи і теж не оспорюються
сторонами.

ПП "Олімпія Сервіс" на виконання умов
договору поставки №157 від 12.09.13р. після
підписання акту звірки
взаєморозрахунків з третьою особою
перерахував третій особі платіжним
дорученням №291 від 29.03.2014 року 50000,00грн.,
посилаючись на те, що йому не було
відомо про договір про відступлення
права вимоги №1, укладений між третьою
особою з позивачем.

ТОВ "Сервосан", вважаючи, що саме йому
належить право вимоги від відповідача
вищезазначеної суми 50 000 грн.,
посилаючись на невиконання своїх
грошових зобов'язань ПП "Олімпія
Сервіс", звернувся до суду з позовом про
стягнення 64 267,37 за договором поставки
№43 від 26.03.2014 року та договором
відступлення права вимоги №1 від 18.02.2014
року.

Суди дійшли висновку що, відповідач
взяті на себе зобов'язання за договором
№157 від 12.09.13. не виконав в повному
обсязі, оскільки не сплатив позивачу
вартість отриманого товару в повному
обсязі, а саме, на загальну суму 14267,37
грн.

Саме в цій частині позов підлягає
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову про
стягнення 50000 грн. суди зауважили про
неможливість встановити факт
повідомлення боржника про існування
договору №1 від 18.02.2014. Отже,
перерахування відповідачем 50000 грн.
заборгованості на рахунок ТОВ
"Морсервіс-Одеса" є належним виконанням
зобов'язання, а тому підстав для
задоволення позовних вимог в цій
частині немає.

Переглядаючи оскаржувані судові акти у
касаційному порядку, колегія суддів
враховує роз'яснення, викладені у п.11
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 24.10.2011
№11 "Про деякі питання практики
застосування розділу XII1
Господарського процесуального кодексу
України", а саме: суд касаційної
інстанції не зв'язаний доводами
касаційної скарги щодо порушення чи
неправильного застосування нижчими
судовими інстанціями норм
матеріального і процесуального права
та може встановлювати порушення чи
неправильне застосування відповідних
норм, на які не було посилання в такій
скарзі.

Колегія суддів вважає за необхідне
переглядати оскаржувані судові
рішення у повному обсязі, а не лише в
частині відмови в задоволенні позову
про стягнення 50000,00 грн. так як судами
допущено ряд порушень норм
процесуального права.

Так, 01.08.2013 позивачем подано заяву про
збільшення позовних вимог (арк. 22).

Приписами ст. 22 ГПК України
встановлено, що позивач вправі до
прийняття рішення по справі збільшити
розмір позовних вимог за умови
дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у
випадках, передбачених статтею 5 цього
Кодексу, в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог. До початку розгляду
господарським судом справи по суті
позивач має право змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Судами не надано належної юридичної
оцінки поданій позивачем заяві від
01.08.2013 та не з'ясовано, чи дійсно подана
позивачем заява є заявою про
збільшення позовних вимог, чи, можливо,
такою заявою позивач намагався змінити
предмет та підстави позову.

Так, відповідно до позовної заяви,
вимога позивача про стягнення 50000,00 грн.
обґрунтована договором про уступку
права вимоги від 18.02.2014 та наявністю
боргу у розмірі 78726,92 грн.,
підтвердженого актом звірки від 18.02.2014
по договору поставки від 12.09.2013 №157,
підписаних третьою особою та
відповідачем. В заяві від 01.08.2014 позивач
вказує на наявність боргу в розмірі
64267,37грн., підтвердженого видатковими
накладними та договором поставки від
26.03.2014 №43, укладеного між позивачем та
відповідачем (арк. 42-59). Більше того,
позивач вказує на наявність договору
поставки №137 від 12.09.2013, укладеного між
третьою особою та відповідачем. Таким
чином, колегія суддів констатує, що
судами не враховано роз'яснення
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" п.п. 3.11-3.12, не надано
належної юридичної оцінки заяві
позивача від 01.08.2014, не досліджено її
зміст, не співставлено зі змістом
позовної заяви. Не досліджено, чи
вчасно позивач намагався скористатися
своїм правом на зміну предмету та
підстав позову.

Так як судами не вирішено питання про
те, чим є за своєю суттю заява позивача
від 01.08.2014 - збільшення позовних вимог
чи зміна предмету та підстав позову,
колегія суддів вважає передчасним
задоволення судами позовної вимоги про
стягнення з відповідача 14267,37 грн.
боргу.

Що стосується вимоги позивача про
стягнення 50000,00 грн.

Так, судами встановлено, що до позивача
право вимагати від відповідача сплату
цієї суми перейшло за договором
уступки права вимоги від 18.02.2014 №1,
згідно якого ТОВ "Морсервіс-Одеса"
передало позивачу право вимоги за
договором поставки №157 від 12.09.13р., який
був укладений між ПП "Олімпія-Сервіс" та
ТОВ "Морсервіс-Одеса".

За зазначеним договором позивач
одержав право вимоги від відповідача
оплати грошових коштів за договором
№157 від 12.09.13. замість третьої особи в
розмірі 78726,92грн.

Заборгованість підтверджується лише
актом звірки від 18.02.2014.

Водночас, акт-звірки розрахунків не є
первинним бухгалтерським документом.
Відповідно до приписів чинного
законодавства акт звірки - є
документом, за яким бухгалтери
підприємств звіряють бухгалтерський
облік операцій, а наявність чи
відсутність будь-яких зобов'язань
сторін підтверджується первинними
документами (договором, розрахунками,
тощо). Відповідно акт звірки не може
використовуватись як письмова форма
визнання боргу. Первинні документи
повинні містити дату здійснення
господарської операції, суму платежу
або суму на яку проведено залік, інші
реквізити. Саме такі первинні
документи, а не складені на їх підставі
акти звірки взаємних розрахунків,
виступають належними доказами у
підтвердження проведення тієї чи іншої
господарської операції, здійснення тих
чи інших дій, виконання цивільних прав
та обов'язків.

В силу вимог ст. 34 ГПК України справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, судами взагалі не
досліджено та не встановлено наявність
боргу відповідача перед позивачем за
договором №1 від 18.02.2014. Хоча,
відповідно до п. 2.1 вказаного договору
Цедент зобов'язаний передати
Цесіонарію документи, що підтверджують
право вимоги за договором №157 від
12.09.2013. Саме цими документами і мав би
підтверджуватися борг відповідача.
Судами ці документи не витребовувалися
та не досліджувалися. Так, суди
зосередили свою увагу на тому, чи був
боржник повідомлений про наявність
договору про уступку права вимоги від
18.02.2014. Висновок судів про те, що таки не
був не ґрунтується на належних доказах.
Судами не досліджено належним чином
лист відповідача до третьої особи від
30.04.2014 №1/30 (арк.33), в якому вказується
про помилковість зарахування коштів на
рахунок ТОВ "Морсервіс-Одеса". З
доданого відповідачем платіжного
доручення вбачається №291 від 29.04.2014
(арк.32), що розрахунок проведено 29.04.2014 і
за договором поставки №137 від 12.09.2013 (а
не №157 від 12.09.2013 як вказано у п.1.1
договору від 18.02.2014), і наступного ж дня,
відповідач надсилає третій особі
вищевказаний лист. При цьому,
відповідач не вказує коли та в який
спосіб йому стало відомо про наявність
договору уступки права вимоги від
18.02.2014. Судами це питання також залишено
поза увагою. Апеляційним же судом, не
надано оцінки доводам та доказам
третьої особи, викладених у відзиві від
06.10.2014 (арк. 131-134). Не досліджено лист ТОВ
"Морсервіс-Одеса" від 18.02.2014, яким
останній повідомив відповідача про
підписання ним договору від 18.02.2014. З
огляду на викладене, висновок судів про
те, що відповідачем належним чином
виконав обов'язки за договором
поставки №157 від 12.09.2013 є сумнівними.

Таким чином, колегія суддів констатує,
що судами порушено вимоги ст.ст.22, 32,34,43
ГПК України, не досліджено наявні в
матеріалах докази, не встановлено
обставини, необхідні для вирішення
спору по суті. Доводи скаржника в цій
частині є обґрунтованими.

Порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права є, згідно зі ст.11110
ГПК України, підставою для скасування
прийнятих у справі судових рішень та
направлення справи на новий розгляд до
місцевого господарського суду.

При повторному розгляді необхідно
врахувати викладене вище.

Надати належну юридичну оцінку заяві
позивача від 01.08.2014 - це є заява про
збільшення позовних вимог, чи - заява
про зміну предмету та підстав позову.
Обґрунтувати висновок встановленими
при розгляді заяви обставинами справи.

Дослідити порядок розрахунків за
договором поставки №157 від 12.09.2013.
Витребувати докази, які підтверджують
здійснення розрахунків саме за цим
договором (видаткові накладні,
платіжні доручення тощо). Встановити
наявність боргу та його розмір
відповідача перед позивачем за цим
договором з посиланням на первинні
документи бухгалтерського обліку.

Вирішити питання про наявність підстав
для стягнення з відповідача боргу за
договором поставки від 26.03.2014 в межах
даного судового провадження.

З'ясувати коли саме відповідач
дізнався про наявність договору
уступки права вимоги від 18.02.2014.
Дослідити платіжне доручення №291 від
29.04.2014 та встановити на виконання якого
саме договору було сплачено
відповідачем кошти у розмірі 50000,00 грн.

На підставі встановленого винести
законне, обґрунтоване рішення суду.

Керуючись ст.ст. 1115 - 11112 Господарського
процесуального кодексу України, - Вищий
господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Сервосан"
задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської
області від 01.09.2014 та постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 21.10.2014 - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
господарського суду Одеської області.

Головуючий, суддяВ. Овечкін Судді:Є.
Чернов В. Цвігун