ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2014 р.
Справа № 914/3858/14

За позовом: Приватного підприємства
«Ольга», с. Гостинцеве, Львівська
область

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі
Львівського обласного управління, м.
Львів

про визнання неправомірним стягнення
завставного майна

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Кушнерик Р.М.,
представник (довіреність від 10.09.2014р.)

Приватне підприємство «Ольга», с.
Гостинцеве, Львівська область
звернулося до Господарського суду
Львівської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі Львівського обласного
управління, м. Львів про визнання
неправомірним стягнення завставного
майна.

Розглянувши матеріали справи, суд
визнав представлені матеріали
достатніми для прийняття позовної
заяви до розгляду і ухвалою від 03.11.2014р.
призначив розгляд справи на 24.11.2014 р.
Розгляд справи відкладався з підстав,
викладених в ухвалі суду від 24.11.2014 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що між позивачем та
відповідачем 30.12.2008 р. був укладений
договір кредитної лінії. З метою
забезпечення виконання зобов'язань за
цим договором 30.12.2008 р. між сторонами
було укладено договір іпотеки
нерухомого майна. У зв'язку із
невиконанням позивачем умов договору
кредитної лінії, відповідач звернувся
до нотаріуса з вимогою про вчинення
виконавчого напису. В подальшому
відповідач пред'явив виконавчий напис
для виконання у відділ ДВС. Позивач
вважає вчинені дії щодо задоволення
вимог іпотекодержателя за рахунок
заставленого майна неправомірними,
оскільки звернення стягнення на майно
відбулося шляхом заниження його
вартості більш ніж на 50%, вартість майна
визначена за ціною 290 200 грн., в той час
як зобов'язання позивача становлять 300
000 грн., а вартість майна в договорі
іпотеки оцінена в 768 570 грн., про
проведення прилюдних торгів позивач не
був повідомлений. Таким чином, позивач
просив визнати стягнення на нерухоме
майно згідно виконавчого напису
недійсним, з порушенням процедури
звернення стягнення на майно.

В судових засіданнях представник
відповідача проти позову заперечив,
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог. В своїх запереченнях
зазначив, що позовна заява не
відповідає вимогам ст. 54 ГПК України,
позивачем обрано спосіб захисту своїх
прав, який не передбачений чинним
законодавством України, відповідачем
під час звернення стягнення на
заставлене іпотечне майно не порушено
вимог Закону України «Про іпотеку» та
Закону України «Про виконавче
провадження». Таким чином позовні
вимоги є безпідставними, просив в їх
задоволенні відмовити.

Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК
України.

21.11.2014 р. відповідачем подано через
канцелярію суду заяву про відвід судді
Мазовіти А.Б.

Ухвалою від 24.11.2014 р. заяву про відвід
судді Мазовіти А.Б. відхилено.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив наступне.

30.12.2008 р. між ВАТ «Ощадбанк» в особі
філії - Мостиське відділення ВАТ
«Ощадбанк» (банк) та Приватним
підприємством «Ольга» (позичальник)
було укладено договір кредитної лінії
№24 на суму 300 000 грн. із сплатою 24% річних
за користування кредитом та терміном
повернення не пізніше 30.12.2011р.

В забезпечення виконання зобов'язань
за договором кредитної лінії 30.12.2008 р.
між сторонами було укладено договір
іпотеки нерухомого майна, а саме:
адмінбудівлі (літера А-2) з підвалом,
загальною площею 203,7 кв.м., будівлі
олійного цеху (літера Б-2), загальною
площею 175,1 кв.м., що знаходяться за
адресою Львівська область, Мостиський
район, с. Гостинцеве, вул. Львівська, 2.

Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. договору
іпотеки нерухомого майна
іпотекодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет іпотеки
у випадку, якщо у момент настання
строку платежу зобов'язання не буде
виконано. Іпотекодержатель має право
звернути стягнення на предмет іпотеки
будь-яким способом, не забороненим
законодавством, в тому числі на
підставі виконавчого напису нотаріуса
у встановленому чинним законодавством
України та за цим договором порядку.

27.04.2012 р. приватним нотаріусом
Мостиського районного нотаріального
округу Львівської області Кубарою О.С.
вчинено виконавчий напис
(реєстраційний № 672) про звернення
стягнення на предмет іпотеки, для
погашення вимог відповідача за
договором кредитної лінії №24 від 30.12.2008
р. на загальну суму 317 870 грн.

08.01.2013 р. державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Мостиського районного управління
юстиції винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження (ВП
№35865074) щодо виконання виконавчого
напису № 672 від 27.04.2012 р.

Актом державного виконавця від 21.01.2013 р.
описано нерухоме майно (предмет
іпотеки) та передано його на
відповідальне зберігання директору ПП
«Ольга» Бенцьо О.О.

Постановою державного виконавця від
08.01.2013 р. було призначено експерта для
визначення вартості предмету іпотеки.

Листом від 24.04.2013 р. за вих. №09-23/2807 ВДВС
надіслав стягувачу та боржнику копію
висновку про вартість майна.

Листом від 05.06.2013 р. за вих. 187/Б ПП
«Спеціалізоване підприємство Юстиція»
повідомило боржника та стягувача про
те, що прилюдні торги з реалізації
арештованого нерухомого майна
відбудуться 21.06.2013 р., початкова
(стартова) ціна - 290 200 грн.

21.06.2013 р. прилюдні торги з реалізації
предмету іпотеки не відбулись через
відсутність зареєстрованих покупців.
Повторні прилюдні торги за уціненою на
25% вартістю - 217 650 грн., що були оголошені
на 23.09.2013 р., теж не відбулись через
відсутність покупців.

Оскільки повторні прилюдні торги не
відбулись, державним виконавцем ВДВС
Мостиського РУЮ листом від 24.09.2013 р. за
вих. №09-23/6985 було запропоновано
позивачу прийняти предмет іпотеки у
власність за початковою ціною продажу -
290 200 грн., у протилежному випадку
предмет іпотеки буде повернуто
боржнику.

17.10.2013 р. державним виконавцем ВДВС
Мостиського РУЮ винесено постанову про
передачу майна стягувачу в рахунок
погашення боргу та складено акт про
передачу майна у власність ПАТ
«Ощадбанк» за ціною 290200грн. без ПДВ.

31.10.2013 р. державним виконавцем ВДВС
Мостиського РУЮ було винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження (ВП №35865074).

Вважаючи, що під час звернення
стягнення на нерухоме майно порушено
умови договору іпотеки нерухомого
майна та чинне законодавство, позивач
звернувся в суду із позовом, яким
просив визнати стягнення на нерухоме
майно згідно виконавчого напису
недійсним, з порушенням процедури
звернення стягнення на майно.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У статті 16 ЦК України встановлені
способи захисту цивільних прав та
інтересів, а саме: 1) визнання права; 2)
визнання правочину недійсним; 3)
припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 20 ГК України кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Отже, чинним законодавством України не
передбачений такий спосіб захисту
права та інтересу як визнання
неправомірним стягнення завставного
майна.

Розглядаючи таку вимогу, суд не
здійснює захист прав та охоронюваних
законом інтересів учасників
правовідносин, оскільки зазначене є
лише встановленням факту, що має
юридичне значення, який може
встановлюватися господарським судом
лише при існуванні та розгляді між
сторонами спору про право. Відповідно,
задоволення чи відмова у задоволенні
такої вимоги не призводить до
поновлення порушених прав, а тому вона
не може бути предметом спору та
самостійно розглядатись в окремій
справі.

Суд вважає за необхідне також
зазначити, що умови та порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що підлягають
примусовому виконанню в разі
невиконання їх у добровільному порядку
на час вчинення виконавчих дій,
передбачено Законом України «Про
виконавче провадження».

Цим Законом встановлено загальні
правові основи організації та
діяльності державної виконавчої
служби, її завдання та компетенцію, а
також визначено учасників виконавчого
провадження, закріплено їхні права та
обов'язки, у тому числі право
стягувачів і боржників та інших
учасників виконавчого провадження на
оскарження дій (бездіяльності)
державного виконавця та порядок цього
оскарження.

Таким чином, в разі, якщо позивач
вважає, що під час виконавчого
провадження щодо примусового
виконання виконавчого напису
відбулося порушення його прав, він не
позбавлений права звернутися із
скаргою на дії державного виконавця у
виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Оскільки розгляд справи господарським
судом ґрунтується на принципі
диспозитивності, тобто, законом надано
право сторонам самостійно
розпоряджатися своїми матеріальними
та процесуальними правами та
враховуючи, що обрання способу захисту
суб'єктивних прав, визначення предмету
і підстав позову, які (в свою чергу)
визначають межі судового дослідження,
залежить виключно від волевиявлення
позивача, суд відмовляє у задоволенні
позову повністю.

Враховуючи те, що спір виник з вини
позивача, то судові витрати по розгляду
справи необхідно покласти на позивача
відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, ст.ст. 1,
4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85 ГПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

В судовому засіданні 08.12.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення. Повне рішення складено 12.12.2014
р.

Суддя
Мазовіта А.Б.