ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

11.12.2014
Справа № 908/5677/14

Суддя Місюра Людмила Сергіївна,
розглянувши

Позовну заяву Товариства з
обмеженою відповідальністю „КВЕРТІ
ПЛЮС" (вул. 40 років Радянської України,
буд. 6, кв. 40, м. Запоріжжя, 69006)

До Публічного
акціонерного товариства
„Світлотехніка" (вул. Південне шосе,
буд. 74-б, м. Запоріжжя, 69008)

Про визнання дійсним
договору купівлі - продажу нерухомого
майна від 01.10.2014 року,
укладеного між позивачем та
відповідачем

визнання за позивачем права власності
на нерухоме майно - комплекс будівель
за адресою: Запорізька область, м.
Василівка, вул. Лікарняна, буд. 1-а

В с т
а н о в и в:

Позовна заява вих. № 09/12 від 09.12.2014 року
підлягає поверненню відповідно до п. 3
ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального
кодексу України (надалі - ГПК України) у
зв'язку з тим, що у позовній заяві не
вказано обставин, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, …, не вказано доказів,
які підтверджують викладені в заяві
обставини.

Згідно положень п. 5 ст. 54 ГПК України,
позовна заява повинна містити виклад
обставин, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, зазначення доказів, що
підтверджують позов, …, законодавство,
на підставі якого подається позов.

В позовній заяві позивач просить суд
визнати договір купівлі - продажу
нерухомого майна від 01.10.2014 року
дійсним, посилаючись на статтю 220
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України).

Але, в пунктах 2.1.3 та 2.2.3 договору
сторони передбачили, що договір
підлягає і нотаріальному посвідченню
і державної реєстрації.

Державна реєстрація правочинів
проводиться шляхом внесення
нотаріусом запису до Реєстру одночасно
з його нотаріальним посвідченням.

Якщо договір підлягає і нотаріальному
посвідченню і державної реєстрації, то
він вступає в дію з моменту його
державної реєстрації. До моменту
державної реєстрації договору, він
вважається не укладеним (не існуючим) і
не створює прав та обов'язків для
сторін.

В ч. 2 ст. 220 ЦК України вказано, що суд
може визнати договір дійсним тільки у
разі, якщо договір не був нотаріально
посвідчений. Вказана стаття не
передбачає визнання договору дійсним
за рішенням суду за умови, що договір не
пройшов державної реєстрації.

Норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню і державної реєстрації.

Така ж правова позиція міститься в п. 13
Постанови Пленуму №9 від 06.11.2009р.

В позовній заяві не вказана конкретна
норма законодавства, яка дає право
визнавати договір дійсним якщо він не
пройшов державну реєстрацію.

Також, в позовній заяві позивач просить
визнати за ним право власності на
нерухоме майно - комплекс будівель за
адресою: Запорізька область, м.
Василівка, вул. Лікарняна,
буд. 1-а.

Але в п. 4.1 договору сторони
передбачили, що право власності на
об'єкт переходить з моменту підписання
цього договору та реєстрації.

В позовній заяві не вказані конкретні
норми законодавства або пункт
договору, які передбачають, що до
моменту реєстрації у покупця виникає
право власності на об'єкт.

Крім того, відповідно до ст. 1 ГПК
України, до господарського суду із
заявами мають право звертатися
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статус
суб'єкта підприємницької діяльності...,
за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав та охоронюваних
законом інтересів.

У наданій до суду позовній заяві не
вказано, яким чином відповідач порушив
права позивача в частині визнання
права власності та якими доказами це
підтверджується.

До того ж, відповідно до вимог ст. 392
Цивільного кодексу України, з позовом
про визнання права власності може
звернутися до суду особа, яка вважає, що
це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

З наведеного слідує, що право власності
за рішенням суду визнається тільки у
випадку, якщо це право оспорюється або
не визнається іншою особою, або у
випадку втрати документу, що
підтверджує право власності. При цьому,
відповідачем у справі про визнання
права власності може бути не будь-яка
особа взагалі, а лише та особа, яка
оспорює або не визнає за позивачем
право власності на майно, тобто особа,
яка вважає, що саме вона є власником
спірного майна, а не позивач.

В наданій до суду позовній заяві не
вказані підстави заявлення вимоги про
визнання права власності до
відповідача, не вказані документи, з
яких слідує, що відповідач вважає, що
саме він є власником спірного майна, а
не позивач, або ж відповідач якимось
чином оспорює право власності позивача
на спірне приміщення.

Відсутність викладу обставин, на яких
ґрунтується позовна вимога,
незазначення доказів, що підтверджують
викладені в заяві обставини, подання
позовної заяви, що не містить
обґрунтованого розрахунку стягуваної
чи оспорюваної суми, або такий
розрахунок не додано до заяви, є
підставою для повернення позовної
заяви.

Вказана правова позиція викладена в п.
3.5 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011р.

Повернення позовної заяви на підставі
статті 63 Господарського
процесуального кодексу України не
перешкоджає повторному зверненню з ним
до господарського суду у загальному
порядку після усунення допущених
порушень.

Відповідно до статті 7 Закону України
"Про судовий збір", сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі, зокрема, повернення заяви
або скарги.

У випадку відсутності потреби у
повторному зверненні до суду з
позовною заявою, ви можете звернутися
із заявою про повернення судового
збору в сумі 1 218 (одна тисяча двісті
вісімнадцять) грн., сплаченого вами
згідно квитанції № 42 від 09.12.2014 року.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву з додатками повернути
позивачу.

Додаток: позовні матеріали на 30
(тридцяти) аркушах, у т.ч. оригінали:
позовної заяви вих. № 09/12 від 09.12.2014 року
на двох аркушах, квитанції № 42 від
09.12.2014 року на суму 7 930 грн. /судовий
збір/, фіскального чеку поштового
відділення № 3867 від
09.12.2014 року, опису вкладення у цінний
лист з відбитком календарного штемпеля
від 09.12.2014 року.

Суддя
Л.С. Місюра