ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.12.14р. Справа № 904/8825/14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ПЛАСТІКС-УКРАЇНА", м.
Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю "АЛЬФА КОМ'ЮНІТІ", м.
Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання
Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Челядіна В.А.-
довіреність № 26/11-2014 від 26.11.14р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Пластікс-Україна",
м.Київ (далі по тексту - позивач)
звернулося до господарського суду з
позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю "Альфа
ком'юніті", м.Дніпропетровськ (далі по
тексту - відповідач) про стягнення
12286,71грн. - основна заборгованість;
1184,45грн. - інфляційні втрати; 177,87грн. -
три відсотки річних. Судові витрати по
справі позивач просив суд стягнути з
відповідача.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № б/н від б/д ухвалою суду
від 12.11.2014р. порушено провадження по
справі та призначено слухання на
01.12.2014р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
Господарського процесуального кодексу
України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке повернулося на
адресу господарського суду 26.11.2014р. з
відміткою представника позивача про
отримання ухвали суду 24.11.2014р. та явкою
представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується витягом з офіційного
сайту Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
відповідачем ухвали суду про порушення
провадження у справі та призначення
судового засідання 25.11.2014р., тобто за
тиждень до дати судового засідання.

01.12.2014р. повноважний представник
позивача в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та наполягав на їх
задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в
судове засідання не з'явився,
клопотання про відкладення розгляду
справи не заявляв, відзив на позов не
надав, витребуванні судом документи не
представив, про розгляд справи
повідомлений належним чином, в тому
числі додатково позивачем.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

На думку суду неявка у судове засідання
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи за
наявними матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі
оригінали первинних документів на
підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
01.12.2014р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважного представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі усних домовленостей між
позивачем та відповідачем позивач
відвантажив відповідачу товар, а
відповідач прийняв його, що
підтверджується підписаною
представниками сторін та скріпленою
печатками сторін видатковою накладною
№28588 від 16.05.2014року на суму 12902,48грн.
(а.с.8).

Підставою для поставки було замовлення
покупця №35983 від 15.05.2014 року.

З метою досудового врегулювання спору
позивач направив на адресу відповідача
претензію за вих.№42 від 10.07.2014року з
вимогою розрахуватися за товар
отриманий за трьома видатковими
накладними серед який є видаткова
накладна №28588 від 16.05.2014року на суму
12902,48грн. Загальна сума заборгованості,
яку позивач просив відповідача
оплатити складала 22850,76грн.

З метою часткового виконання обов'язку
з оплати товару відповідач перерахував
на розрахунковий рахунок позивача
відкритий в акціонерному товаристві
"ОТП-Банк" 1000,00грн., що підтверджується
платіжним дорученням №545 від 30.09.2014
року в якому в призначенні платежу
вказано: "оплата за плівку, згідно
рахунку №36472 від 16.05.2014року - 384,23грн.,
рахунку №35983 від 15.05.2014р. - 615,77грн., в
тому числі ПДВ - 20% 166,67грн.".

Таким чином, відповідач в рахунок
погашення заборгованості за
видатковою накладною №28588 від
16.05.2014року сплатив 615,77грн., у зв'язку з
чим заборгованість відповідача перед
позивачем складає 12286,71грн. (12902,48грн. -
615,77грн.).

В свою чергу, відповідач доказів
належного виконання своїх зобов'язань
по вищезазначеному договору на момент
розгляду спору до господарського суду
не надав. Крім того, відповідач не
скористався наданим йому правом на
судовий захист, наведених позивачем
обставин не спростував.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих позивачем на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважного представника позивача в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача 12286,71грн., слід визнати
обґрунтованими, документально
доведеними, такими, що не суперечать
чинному законодавству України, а отже є
такими, що підлягають задоволенню.

Господарський суд визнає, що між
сторонами укладено договір поставки у
спрощений спосіб.

З огляду на положення статті 692
Цивільного кодексу України, строк
оплати товару за видатковою накладною
№28588 від 16.05.2014року є таким, що настав.

Господарський суд вважає, що
відповідач визнав себе зобов'язаною
особою по відношенню до позивача,
оскільки до дій які свідчать про
визнання боргу можуть відноситися
часткове погашення самим боржником
основного боргу (а.с.9).

Доказів оплати товару в сумі 12286,71грн.
відповідач не надав, доводи позивача,
наведені в обґрунтування позову,
належними доказами не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати товару
(ч.1). Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу
(ч.2). У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами
(ч.3). Якщо покупець відмовився прийняти
та оплатити товар, продавець має право
за своїм вибором вимагати оплати
товару або відмовитися від договору
купівлі-продажу (ч.4). Якщо продавець
зобов'язаний передати покупцеві крім
неоплаченого також інший товар, він має
право зупинити передання цього товару
до повної оплати всього раніше
переданого товару, якщо інше не
встановлено договором або актами
цивільного законодавства (ч.5).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок трьох
відсотків річних господарський суд
визнав його вірним, а вимогу позивача
про стягнення з відповідача три
відсотки річних за період з 16.05.2014р. по
03.11.2014 року у розмірі 177,87грн. такою, що
підлягає задоволенню.

Господарський суд зазначає, що
правильним періодом нарахування трьох
відсотків річних є з 17.05.2014року по
29.09.2014року та з 30.09.2014року, враховуючи
часткову оплату, по 03.11.2014року, однак
неточності визначення періоду
нарахування на правильність
розрахунку не вплинуло.

Перевіривши розрахунок інфляційних
нарахувань господарський суд визнав,
що позивач неправильно визначив період
нарахування, у зв'язку з чим розрахунок
не є вірним.

Господарський суд звертає увагу на
положення пункту 1.7. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013року за № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", а саме якщо у
договорі або законі не встановлено
строку (терміну), у який повинно бути
виконано грошове зобов'язання, судам
необхідно виходити з приписів частини
другої статті 530 ЦК України. Цією нормою
передбачено, між іншим, і можливість
виникнення обов'язку негайного
виконання; такий обов'язок випливає,
наприклад, з припису частини першої
статті 692 ЦК України, якою визначено, що
покупець за договором купівлі-продажу
повинен оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу. При цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 ЦК України.

Враховуючи, що відповідальність
передбачена статтею 625 Цивільного
кодексу України підлягає застосуванню
починаючи з дня, наступного за днем
прийняття товару, можливість
нараховувати інфляційні втрати у
позивача виникла з 17.05.2014р.

Таким чином правильним періодом
нарахування інфляційних втрат є з
17.05.2014 року по вересень 2014 року (як
визначив позивач, а саме по 29.09.2014р.).

Отже, вимога позивача про стягнення з
відповідача інфляційних втрат є такою,
що підлягає частковому задоволенню, а
саме у розмірі 670,93грн.

В порядку ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати по справі покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, а саме
стягнути з відповідача на користь
позивача судовий збір у розмірі
1758,30грн., з урахуванням того, що 96,24%
позовних вимог позивача судом
задоволено.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 509, 530, 625, 629, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174,
193, 265 Господарського кодексу України,
ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфа Ком'юніті" (49000,
м.Дніпропетровськ,
вул.Молодогвардійська, буд.13, оф.107;
ідентифікаційний код 37988684) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Пластікс-Україна"
(04655, м.Київ, вул.Межигірська, 82-А;
ідентифікаційний код 24587464) 12286,71грн.
(дванадцять тисяч двісті вісімдесят
шість грн. 71 коп.) - основна
заборгованість; 670,93грн. (шістсот
сімдесят грн. 93 коп.) - інфляційні
втрати; 177,87грн. (сто сімдесят сім грн. 87
коп.) - три відсотки річних; 1758,30грн.
(одна тисяча сімсот п'ятдесят вісім грн.
30 коп.) - судовий збір, видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

08.12.2014р.

Суддя І.В. Петренко