ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 24» листопада 2014 р.
Справа №917/1692/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя
Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

прокурора - Хряк О.О., посвідчення №028256
від 15.08.2014 року;

позивача - Новиков Є.С., за довіреністю
№04.2-17/2/2162 від 15.10.2014 року;

відповідача - Менів О.І., за довіреністю
б/н від 31.10.2014 року;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
торгово-виробниче підприємство
«Полагросервіс», м.Полтава (вх.№3803П/1-40)
на рішення господарського суду
Полтавської області від 10.10.2014 року по
справі №917/1692/14,

за позовом прокурора Київського району
міста Полтави,

в інтересах держави в особі
Полтавської міської ради, м.Полтава,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
торгово-виробниче підприємство
«Полагросервіс», м.Полтава,

про розірвання договору оренди землі,
зобов'язання повернути земельну
ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 10.10.2014 року по
справі №917/1692/14 (суддя Кульбако М.М.)
позов задоволено.

Розірвано договір оренди землі,
укладений між Полтавською міською
радою та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Українське
торгово-виробниче підприємство
«Полагросервіс» від 22.10.2007 року (із
змінами внесеними додатковими угодами
№1 від 06.03.2008 року та №2 від 26.11.2008 року,
№3 від 21.05.2009 року), який зареєстрований
у Полтавській регіональній філії ДД
«Центру Державного земельного
кадастру», про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 30.10.2008 року за
номером 05.

Зобов'язано Товариство з обмеженою
відповідальністю «Українське
торгово-виробниче підприємство
«Полагросервіс» повернути Полтавській
міській раді земельну ділянку площею
92332 кв.м. з кадастровим номером
:18:012:0066, вартістю 7897155,96 грн., яка
знаходиться за адресою: м. Полтава, вул.
Київське шосе, 39.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українське
торгово-виробниче підприємство
«Полагросервіс» на користь Державного
бюджету України 2436,00 грн. судового
збору.

Відповідач з вказаним рішенням суду
першої інстанції не погодився та
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення місцевим
господарським судом при прийнятті
рішення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення господарського суду
Полтавської області від 10.10.2014 року та
прийняти нове судове рішення, яким у
задоволені заявлених позовних вимог
відмовити. Крім того відповідач
просить судові витрати по розгляду
справи покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги з
урахуванням додаткових пояснень до неї
(вх.№11013 від 24.11.2014 року) апелянт
зазначає, що суд першої інстанції не
дослідив того факту, що станом на
момент звернення до суду з позовною
заявою та винесення оскаржуваного
рішення було погашено заборгованість
по орендній платі, а підстави вважати,
що мало місце систематичне порушення
умов договору оренди, що є підставою
для розірвання договору - відсутні.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 14.11.2014 року
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське торгово-виробниче
підприємство «Полагросервіс» прийнято
до провадження та призначено до
розгляду.

У судовому засіданні 24.11.2014 року
представник апелянта підтримав доводи
та вимоги апеляційної скарги у повному
обсязі та просив її задовольнити.

Прокурор письмового відзиву на
апеляційну скаргу не надав, однак у
судовому засіданні пояснив, що проти
позиції скаржника заперечує та вважає
оскаржуване рішення суду першої
інстанції законним, обґрунтованим,
прийнятим при повному, всебічному
з'ясуванні всіх обставин справи, у
зв'язку з чим просить залишити його без
змін.

Представник позивача також письмового
відзиву на апеляційну скаргу не надав,
однак зазначив, що оскільки
відповідачем було здійснено сплату
заборгованості по орендній платі за
спірним договором, розгляд спору по
даній справі покладає на розсуд
судової колегії.

Розглянувши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а також повноту встановлених обставин
справи та відповідність їх наданим
доказам, заслухавши пояснення
прокурора, представників сторін та
повторно розглянувши справу в порядку
ст. 101 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

На підставі рішення дев'ятнадцятої
сесії п'ятого скликання Полтавської
міської ради від 11.09.2007 року між
Полтавською міською радою
(орендодавець) та ТОВ «Українське
торгово-виробниче підприємство
«Полагросервіс» (орендар) укладено
договір оренди землі від 22.10.2007 року,
відповідно до умов якого орендодавець
надає, а орендар приймає в оренду
земельну ділянку площею 60194 кв.м.,
(кадастровий номер: :18:012:0035) для
розташування багатофункціонального
торговельно-розважального центру, яка
знаходиться за адресою: м. Полтава, вул.
Київське шосе, 39 строком з 11.09.2007 по
11.09.2032 роки.

Частиною 1 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі» встановлено, що
істотними умовами договору є орендна
плата із зазначенням її розміру,
індексації, форм платежу, строків,
порядку її внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату.

У договорі оренди сторони узгодили всі
істотні умови, а саме: строк дії
договору, розмір орендної плати та
порядок її визначення,
відповідальність сторін, а також інші
умови, які необхідні згідно
законодавства України для даного виду
договорів.

Договір посвідчений 22.10.2007 року
приватним нотаріусом Полтавського
міського нотаріального округу
Колотіловим О.М.

Згідно відмітки на останньому аркуші
договору, він зареєстрований 25.10.2007
року у виконавчому комітеті
Полтавської міської ради, про що у
книзі записів державної реєстрації
договорів оренди землі вчинено запис
№443-П, а також зареєстрований у
Полтавській регіональній філії ДП
«Центр державного земельного кадастру
при Держкомземі України», про що у
Державному реєстрі земель вчинено
запис від 30.10.2008 року за №05.

В подальшому, додатковою угодою №1 від
06.03.2008 року внесено зміни до п. 4.1
договору оренди в частині розміру
орендної плати та встановлено, що
орендна плата за користування
земельною ділянкою згідно умов даного
договору з 01.01.2008 року становить 121552,99
грн. на рік. В іншій частині умови
договору залишено без змін.

Додатковою угодою №2 від 26.11.2008 року
внесено зміни до договору оренди землі
від 22.10.2007 року шляхом викладення його в
новій редакції, яка додається до даної
додаткової угоди як додаток №1.

Згідно п. 2.1 договору оренди землі в
редакції додаткової угоди №2 від 26.11.2008
року Полтавська міська рада передає, а
ТОВ «Українське торгово-виробниче
підприємство «Полагросервіс» приймає
в строкове платне користування
земельну ділянку з цільовим
призначенням для розташування
багатофункціонального
торговельно-розважального центру
загальною площею 92332 кв.м., з
кадастровим номером: :18:012:0066, яка
знаходиться за адресою: м. Полтава, вул.
Київське шосе, 39.

Пунктом 4.1 договору оренди у новій
редакції визначено, що орендна плата за
користування земельною ділянкою
становить 186442,68 грн. на рік.

Додатковою угодою №3 від 21.05.2009 року до
договору оренди землі внесено зміни до
п. 4.1 договору в частині зміни орендної
плати за користування земельною
ділянкою та встановлено, що розмір
орендної плати згідно умов даного
договору з 01.01.2009 року становить 315886,24
грн. на рік.

Нормативна грошова оцінка даної
земельної ділянки в додатку №1 до
додаткової угоди №3 визначена в
розмірі 789155,96 грн.

Згідно відміток на додаткових угодах
№1, №2 та №3 до договору оренди землі,
вони також зареєстровані в
установленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
укладений сторонами договір оренди
земельної ділянки 22.10.2007 року та
додаткові угоди до нього №1, №2 та №3
підписані сторонами без будь-яких
зауважень та застережень.

Відповідно до п. 4.3 договору оренди
землі від 22.10.2007 року, з урахуванням
додаткових угод орендна плата
вноситься орендарем у грошовій формі
щомісяця у розмірі 1/12 частини річної
суми орендної плати протягом 30
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
періоду (який дорівнює календарному
місяцю), шляхом перерахування грошових
коштів до місцевого бюджету.

Пунктом 9.4 договору оренди землі
визначено обов'язки орендаря своєчасно
вносити орендну плату та в належному
стані повернути земельну ділянку після
закінчення строку оренди.

Прокурор Київського району міста
Полтави, звертаючись з позовною заявою
в інтересах держави в особі
Полтавської міської ради, просив
розірвати договір оренди землі від
22.10.2007 року із змінами внесеними
додатковими угодами №1 від 06.03.2008 року,
№2 від 26.11.2008 року, №3 від 21.05.2009 року,
зазначаючи, що орендар систематично
порушує умови договору щодо своєчасної
оплати за користування земельною
ділянкою і станом на момент подання
позовної заяви в нього наявна
заборгованість в розмірі 200902,96 грн., що
також підтверджується листом
№13729/9/16-01-25-01 від 12.08.2014 року заступника
начальника Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконати її
обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох чи більше осіб,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Стаття 2 Закону України «Про оренду
землі» передбачає, що відносини,
пов'язані з орендою землі, регулюються
Земельним кодексом України, Цивільним
кодексом України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

У відповідності до ст. 13 Закону України
«Про оренду землі», договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно ст. 21 зазначеного Закону,
орендна плата за землю - це платіж, який
орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
орендну землі» орендодавець має право
вимагати від орендаря своєчасної
сплати орендної плати.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу
України визначає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Положення статті 525 Цивільного кодексу
України визначають, що одностороння
відмова від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу
України, зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладені договору.

Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду
землі» на вимогу однієї із сторін
договір оренди може бути достроково
розірваний за рішенням суду в порядку,
встановленому законом.

Стаття 32 названого Закону встановлює,
що на вимогу однієї із сторін договір
оренди землі може бути достроково
розірваний за рішенням суду в разі
невиконання сторонами обов'язків,
передбачених статтями 24 і 25 цього
Закону та умовами договору, в разі
випадкового знищення чи пошкодження
об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає
передбаченому договором використанню
земельної ділянки, а також на
підставах, визначених Земельним
кодексом України та іншими законами
України.

Згідно з п. 2.20 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
року №6 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах що виникають із
земельних відносин» у вирішенні спорів
про розірвання договору оренди
земельної ділянки судам слід
враховувати, що відповідно до статті 32
Закону України «Про оренду землі» на
вимогу однієї із сторін договір оренди
землі може бути достроково розірваний
за рішенням суду в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
умовами договору, та з підстав,
визначених статтями 24 і 25 Закону
України «Про оренду землі», у разі
випадкового знищення чи пошкодження
об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає
передбаченому договором використанню
земельної ділянки, а також з підстав,
визначених Земельним Кодексом України
та іншими законами України.

Розділом 12 договору оренди землі
сторони встановили підстави зміни умов
договору та припинення його дії.
Зокрема, за змістом п. 12.3 дія договору
припиняється шляхом його розірвання
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін внаслідок невиконання другою
стороною обов'язків, передбачених
договором, та внаслідок випадкового
знищення, пошкодження орендованої
земельної ділянки, яке істотно
перешкоджає її використанню, а також з
інших підстав, визначених законом.

Пунктом 2.23 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
року №6 «Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах що виникають із
земельних відносин» визначено, що
розглядаючи справи зі спорів про
розірвання договору оренди з підстав
заборгованості з орендної плати,
потрібно мати на увазі, що згідно зі
статтями 1, 13 Закону України «Про оренду
землі» основною метою договору оренди
земельної ділянки та одним з
визначальних прав орендодавця є
своєчасне отримання останнім орендної
плати у встановленому розмірі. Разом з
тим доводи про наявність
заборгованості з орендної плати мають
підтверджуватися належними доказами,
наприклад, довідкою, виданою державною
податковою інспекцією про наявність
(або відсутність) заборгованості за
земельним податком та орендною платою.

Як вбачається із матеріалів справи,
27.02.2014 року Полтавським окружним
адміністративним судом було прийнято
постанову по справі №816/336/14 за позовом
ДПІ у м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області до
ТОВ «Українське торгово-виробниче
підприємство «Полагросервіс» про
стягнення коштів. Вказаною постановою
стягнуто з розрахункових рахунків ТОВ
«Українське торгово-виробниче
підприємство «Полагросервіс» кошти на
погашення податкового боргу по
орендній платі з юридичних осіб в
розмірі 224696,78 грн.

Тобто, постанова Полтавського
окружного адміністративного суду по
справі №816/336/14 від 27.02.2014 року
підтверджує факт неналежного
виконання відповідачем по даній справі
свого обов'язку по сплаті орендної
плати за користування земельною
ділянкою у належному розмірі та строки.

Крім того, в матеріалах справи наявний
лист від Головного управління
Міндоходів у Полтавській області ДПІ у
м.Полтаві вих.№13729/9/16-01-25-01 від 12.08.2014
року до якого додано розрахунок суми
заборгованості ТОВ «Українське
торгово-виробниче підприємство
«Полагросервіс» по орендній платі на
суму 200902,96 грн.

Проте, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського зазначає,
що відповідач, звертаючись до суду
апеляційної інстанції надав копії
платіжних доручень на загальну суму
555696,78 грн., згідно яких ним здійснено
оплату заборгованості на виконання
постанови Полтавського окружного
адміністративного суду по справі
№816/336/14 від 27.02.2014 року, а також
проведено сплату по орендним платежам
у відповідності до договору оренди у
даній справі.

З копій платіжних доручень вбачається,
що оплата провадилась з 30.05.2014 року по
20.10.2014 року. Тобто, матеріалами справи
підтверджується, що станом на момент
звернення до суду з позовною заявою у
даній справі та на момент винесення
оскаржуваного рішення, відповідач
погасив суму заборгованості.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Отже, за загальним правилом
апеляційний господарський суд
переглядає справу за наявними у справі
доказами, тобто тими доказами, що
зібрані місцевим господарським судом і
покладені в основу рішення цього суду.
Водночас, апеляційний господарський
суд переглядає справу також і за
додатково поданими апеляційному суду
доказами. У вирішенні питань щодо
прийняття додаткових доказів суд
апеляційної інстанції повинен повно і
всебічно з'ясовувати причини їх
неподання з урахуванням конкретних
обставин справи і об'єктивно оцінити
поважність цих причин.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції повідомляв
відповідача про судові засідання по
даній справі шляхом направлення
процесуальних документів на його
адресу. Однак, відповідач участі у
судових засіданнях не приймав і
дізнався про дану справу та наявність
оскаржуваного рішення тільки після
його прийняття та наявністю у
державному реєстрі судових рішень.

Відповідачем надано до матеріалів
справи лист від Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» Полтавська дирекція
від 14.11.2014 року №613, в якому повідомлено,
що кореспонденція, яка направлялася по
даній справі була вручена, однак
неналежному адресату - головному
бухгалтеру ТОВ «Торговий дім
«Полагросервіс».

Отже, неналежне повідомлення сторони -
відповідача, не з вини місцевого
господарського суду, про час та місце
судового засідання, призвело до
неможливості участі такої особи у
судових засіданнях, а також надання
пояснень по справі та доказів в
обґрунтування своєї позиції по справі.

Колегія судів вважає, що апелянтом
обґрунтовано належним чином
неможливість подання доказів по сплаті
орендних платежів за користування
земельною ділянкою до суду першої
інстанції з причин, що не залежали від
нього і в силу приписів ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України приймає такі докази до уваги і
вважає, що розгляд справи по суті слід
здійснювати з їх урахуванням.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладені договору.

Колегія суддів вважає, що ані
прокурором, ані позивачем у даній
справі не доведено факту наявності
саме істотного порушення відповідачем
договору оренди землі. Підстав вважати,
що з боку відповідача нанесена істотна
шкода - відсутні, оскільки, здійснюючи
погашення заборгованості по орендній
платі відповідачем сплачено і розмір
штрафних санкцій та пені за
несвоєчасні розрахунки, які були
нараховані податковим органом. Позивач
не був позбавлений того, на що він
розраховував при укладені договору.
Метою позивача при укладені договору
оренди землі було отримання оплати за
те, що орендар користується
відповідною земельною ділянкою.

Враховуючи, що відповідачем здійснено
оплату заборгованості, яка утворилася
за ним, позивач не позбавився того на що
він розраховував - отримання за спірним
договором оренди грошових коштів
(орендних платежів).

Дійсно, відповідач не є безумовним
сумлінним орендарем, адже утворення
заборгованості мало місце, однак
матеріалами справи підтверджується що
він виконує свої зобов'язання за
договором оренди не допускаючи при
цьому саме істотних його порушень, що у
свою чергу дозволяє поповнювати
місцевий бюджет та не зумовлює
порушення балансу інтересів орендаря
та орендодавця.

У матеріалах справи наявний лист від
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області ДПІ у м.Полтаві
вих.№16453/10/16-01-25-01-18 від 12.11.2014 року, в
якому ним повідомлено, що за
відповідачем податковий борг
відсутній у т.ч. по орендній платі з
юридичних осіб, а також зазначено, що
управління не заперечує проти
збереження дії договору оренди при
умові забезпечення своєчасної сплати
грошових зобов'язань по даному
договору.

Згідно пункту «д» ст. 141 Земельного
кодексу України систематична несплата
земельного податку або орендної плати
є підставою для припинення права
користування земельною ділянкою.

Отже, договір оренди землі можливо
розірвати лише в разі систематичної
несплати орендної плати.

Несплата земельного податку, а також
орендної плати за земельні ділянки
державної і комунальної власності
виробниками сільськогосподарської і
рибної продукції та громадянами
протягом року, іншими платниками -
протягом півроку вважається
систематичною і є підставою для
припинення права користування
земельними ділянками (ч.5 ст. 17 Закону
України «Про плату за землю»).

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідачем не було прострочено
сплату орендної плати понад півроку, а
отже несплата про яку зазначає
прокурор у позовній заяві не може бути
кваліфікована як систематична.

Таким чином, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що суд першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного рішення, неповно
дослідив обставини справи та дійшов до
необґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для розірвання
договору оренди.

Окрім того, прокурор, звертаючись до
суду з позовною заявою просив
зобов'язати ТОВ «Українське
торгово-виробниче підприємство
«Полагросервіс» повернути Полтавській
міській раді» земельну ділянку, що
визначена у договорі оренди землі.

Згідно ст. 34 Закону України «Про оренду
землі», у разі припинення або
розірвання договору оренди землі
орендар зобов'язаний повернути
орендодавцеві земельну ділянку на
умовах, визначених договором.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла
висновку про відсутність підстав для
розірвання договору оренди, правові
підстави зобов'язувати ТОВ «Українське
торгово-виробниче підприємство
«Полагросервіс» повернути Полтавській
міській раді» земельну ділянку також
відсутні та у задоволені таких вимог
слід відмовити.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що при прийнятті рішення
місцевий господарський суд неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, а висновки викладені у
рішенні місцевого господарського суду
щодо наявності підстав для розірвання
договору оренди не відповідають
обставинам справи, через що рішення
господарського суду Полтавської
області від 10.10.2014 року по справі
№917/1692/14 підлягає скасуванню, а
апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське торгово-виробниче
підприємство «Полагросервіс» -
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 43, 99, 101, п.2 ст. 103, п. 1, 3
ст. 104, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське торгово-виробниче
підприємство «Полагросервіс»
задовольнити.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 10.10.2014 року по
справі №917/1692/14 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текст постанови складено 01
грудня 2014 року.

Головуючий суддя
Черленяк М.І.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Хачатрян В.С.