ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року Справа № 18/213-10/7-12/17
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака
В.А.суддівДанилової М.В., Данилової
Т.Б.розглянувши касаційну
скаргуСуб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_4на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 09.10.2014 у
справі№ 18/213-10/7-12/17 Господарського суду
Київської області за позовомСуб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_4доВідкритого акціонерного
товариства "Броварський шиноремонтний
завод"за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача Приватного
нотаріуса Броварського міського
нотаріального округу ОСОБА_5
провизнання договору дійсним та
визнання права власностів судовому
засіданні взяли участь представники :

- - позивачане з'явився - -
відповідачаОлешко А.М.- - третьої
особине з'явився В С Т А Н О В И В:

У грудні 2010 року Суб`єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_4 звернувся Господарського
суду Київської області з позовною
заявою до Відкритого акціонерного
товариства "Броварський шиноремонтний
завод", в якій просив суд визнати
дійсним договір від 15.05.2003
купівлі-продажу приміщення складу для
легкових автопокришок інв. № 1568,
загальною площею 1146,6 кв. м., що
знаходиться за адресою: Київська обл.,
м. Бровари, АДРЕСА_1 та визнати за ним
право власності на зазначене майно.

Ухвалою Господарського суду Київської
області від 22.03.2012 до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача залучено Приватного
нотаріуса Броварського міського
нотаріального округу ОСОБА_5

Дана справа розглядалась судами
неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду
Київської області від 24.05.2013 (суддя
Горбасенко П.В.), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 09.10.2014 (у складі
головуючого Буравльова С.І., суддів:
Андрієнка В.В., Шапрана В.В.) у даній
справі у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_4
звернувся до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, просить їх скасувати і прийняти
нове рішення про задоволення позову.

В запереченні на касаційну скаргу
Публічне акціонерне товариство
"Броварський шиноремонтний завод"
заперечує проти доводів касатора і
просить суд залишити касаційну скаргу
без задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін.

Приватний нотаріус Броварського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
не скористалась правом, наданим
статтею 1112 Господарського
процесуального кодексу України, не
надіслала відзив на касаційну скаргу,
що в силу положень зазначеної статті не
перешкоджає перегляду судового акту,
що оскаржується.

Суб'єкт підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 та
Приватний нотаріус Броварського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
не реалізували процесуальне право на
участь у судовому засіданні суду
касаційної інстанції, хоча про час та
місце його проведення були повідомлені
належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
юридичну оцінку встановлених
фактичних обставин, проаналізувавши
правильність застосування
господарськими судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Предметом даного судового спору є
визнання дійсним договору
купівлі-продажу приміщення складу для
легкових автопокришок інв. № 1568,
загальною площею 1 146, 6 кв. м., що
знаходиться за адресою: Київська обл.,
м. Бровари, АДРЕСА_1 та визнання за
позивачем права власності на цей
об'єкт.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
спірний об'єкт придбаний у відповідача
на підставі договору купівлі-продажу
від 15.05.2003, однак відповідач ухиляється
від його нотаріального посвідчення.

Направляючи справу на новий розгляд,
Вищий господарський суд України в
постанові від 12.03.2013 послався на
неповне з'ясування усіх обставин
справи. В постанові зазначено, що
судами попередніх інстанцій: не
досліджено питання стосовно того, чи
мав право голова правління ВАТ
"Броварський шиноремонтний завод"
укладати від імені товариства спірний
договір купівлі-продажу нерухомого
майна, не з'ясоване питання щодо оплати
приміщення за спірним договором; не
було звернуто уваги на бухгалтерські
документи щодо наданих позивачем
квитанцій по прибуткових касових
ордерах на сплату майна за спірним
договором купівлі-продажу від 15.05.2003, не
було з'ясоване питання щодо належності
підпису на документах, що стосуються
укладення договору купівлі-продажу від
імені голови правління відповідача; не
було з'ясовано чи додержано сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення спірного договору
купівлі-продажу, а також не досліджено
питання стосовно того, чи було
погоджено у встановленому порядку,
згідно зі статутом відповідача
укладання спірного договору
купівлі-продажу нерухомого майна
головою правління ВАТ "Броварський
шиноремонтний завод" із спостережною
радою; не було з'ясовано в якій
редакції: від 1963 року, чи від 2004 року
слід застосовувати норми Цивільного
кодексу України до спірних
правовідносин між відповідачем та
позивачем.

Відповідно до частини першої статті 11112
Господарського процесуального кодексу
України вказівки, що містяться у
постанові касаційної інстанції, є
обов'язковими для суду першої
інстанції під час нового розгляду
справи.

На виконання вказівок, зазначених у
постанові касаційної інстанції, судами
попередніх інстанцій з'ясовано, що до
спірних правовідносин купівлі-продажу
приміщення складу, що виникли між
позивачем і відповідачем у 2003 році,
застосовуються положення Цивільного
кодексу Української РСР від 18.07.1963.

Статтею 47 Цивільного кодексу
Української РСР (в редакції чинній на
час укладення спірного договору)
передбачено, що нотаріальне
посвідчення угод обов'язкове лише у
випадках, зазначених у законі.
Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими частиною другою статті 48
цього Кодексу. Якщо одна з сторін
повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення,
а друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, яка виконала
угоду, визнати угоду дійсною. В цьому
разі наступне нотаріальне оформлення
угоди не вимагається.

При розгляді спору щодо визнання угоди
дійсною та встановлення факту ухилення
від нотаріального посвідчення угоди
крім іншого, суд повинен встановити чи
було взагалі можливим нотаріальне
посвідчення цієї угоди.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що діюче на той час
законодавство не передбачало
обов'язкового нотаріального
посвідчення для договорів даного виду.

В позові позивач послався на те, що при
укладенні договору купівлі-продажу від
15.05.2003 його сторони виявили намір
посвідчити його нотаріально, але у
зв'язку з відсутністю витягу з Реєстру
прав власності на нерухоме майно через
створення у Броварському бюро
технічної інвентаризації вказаного
електронного реєстру на день
посвідчення договору, приватний
нотаріус ОСОБА_5 відмовилась від
посвідчення договору.

Відповідно до частини четвертої статті
49 Закону України "Про нотаріат" (в
редакції закону, чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
нотаріус чи інша посадова особа, що
вчиняє нотаріальні дії, на прохання
особи, якій відмовлено у вчиненні
нотаріальної дії, повинні викласти
причини відмови в письмовій формі і
роз'яснити порядок її оскарження. У
разі коли у вчиненні нотаріальної дії
відмовляє нотаріус, він не пізніш як у
триденний строк виносить постанову про
таку відмову.

В матеріалах справи відповідні
відомості відсутні. Постанова
нотаріусу про відмову у вчиненні даної
нотаріальної дії з мотивів відсутності
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно до матеріалів справи не
залучена.

В той же час, до матеріалів справи
позивачем не надано доказів існування
перешкод у нотаріальному посвідченні
договору купівлі-продажу від 15.05.2003.
Відповідних обставин судами
попередніх інстанцій не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 151 ЦК
УРСР зобов'язання виникають з договору
або інших підстав, зазначених у статті 4
цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 4
ЦК УРСР Відповідно до цього цивільні
права і обов'язки виникають: з угод,
передбачених законом, а також з угод,
хоч і не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать; з
адміністративних актів, у тому числі
для державних, кооперативних та інших
громадських організацій - з актів
планування; в результаті відкриттів,
винаходів, раціоналізаторських
пропозицій, створення творів науки,
літератури і мистецтва; внаслідок
заподіяння шкоди іншій особі, а так
само внаслідок придбання або
збереження майна за рахунок коштів
іншої особи без достатніх підстав;
внаслідок інших дій громадян і
організацій; внаслідок подій, з якими
закон пов'язує настання
цивільно-правових наслідків.

Таким чином, зобов'язання можуть
виникнути лише у тому випадку якщо
угода, з якої вони виникають, укладена
на підставі закону або йому не
суперечить.

Згідно зі статтею 29 ЦК УРСР юридична
особа набуває цивільних прав і бере на
себе цивільні обов'язки через свої
органи, що діють у межах прав, наданих
їм за законом або статутом (положенням).
Порядок призначення або обрання
органів юридичної особи визначається
їх статутом (положенням).

Відповідно до пункту 8.1 статуту ВАТ
"Броварський шиноремонтний завод" (в
редакції, чинній станом на 15.05.2003)
органами управління товариства є:
загальні збори акціонерів; правління
товариства; ревізійна комісія;
спостережна рада.

Тобто голова правління не віднесений
до одноособового самостійного органу
управління ВАТ "Броварський
шиноремонтний завод", а тому для
набуття товариством цивільних прав і
обов'язків він повинен був виносити
відповідні питання на розгляд
засідання правління, спостережної ради
чи загальних зборів акціонерів.
Аналогічної позиції дотримується
Верховний Суд України у постанові від
21.02.2006 у справі № 97/9-2005.

В обґрунтування повноважень голови
правління ВАТ "Броварський
шиноремонтний завод" ОСОБА_7. на
укладення договору купівлі-продажу від
15.05.2003 позивач надав витяг з протоколу
№ 7 засідання правління ВАТ
"Броварський шиноремонтний завод" від
25.04.2003, відповідно до якого рішення про
задоволення заяви Приватного
підприємця ОСОБА_8 щодо придбання
приміщення складу було прийнято
правлінням ВАТ "Броварський
шиноремонтний завод" у складі 5 чоловік:
ОСОБА_7. (директор заводу), членів
правління - ОСОБА_23. (головний
бухгалтер), ОСОБА_10 (головний інженер),
ОСОБА_11. (заступника директора), ОСОБА_12
(бухгалтера).

Разом з тим, згідно з протоколом річних
загальних зборів акціонерів ВАТ
"Броварський шиноремонтний завод" від
19.04.2001 р. правління даного товариства
було сформовано у складі 11 чоловік:
ОСОБА_7., ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_23., ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21

Встановивши зазначені обставини, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку
про те, що рішення правління ВАТ
"Броварський шиноремонтний завод" від
25.04.2003, оформлене витягом з протоколу №
7 від 25.04.2003 є неправомірним, оскільки
згідно витягу з протоколу № 7 засідання
правління ВАТ "Броварський
шиноремонтний завод" від 25.04.2003 рішення
про відчуження складу для легкових
автопокришок було прийнято
неправомочним складом осіб, які не були
членами правління (ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12.), за відсутності кворуму на
засіданні правління.

Крім того, судами попередніх інстанцій
взято до уваги те, що на витягу з
протоколу № 7 засідання правління ВАТ
"Броварський шиноремонтний завод" від
25.04.2003 згідно з висновком судової
технічної експертизи документів від
20.10.2011 № 268/357, міститься підробний
відтиск печатки ВАТ "Броварський
шиноремонтний завод".

Відповідно до статті 41 Закону України
"Про господарські товариства" до
компетенції загальних зборів
акціонерного товариства віднесено
затвердження договорів (угод),
укладених на суму, що перевищує вказану
в статуті товариства. Цією нормою
передбачено не укладення договорів, а
їх затвердження.

Згідно з пунктами 5.1, 8.5.3 Статуту ВАТ
"Броварський шиноремонтний завод"
статутний фонд товариства становив 48
124, 65 грн. До компетенції спостережної
ради товариства належало затвердження
договорів, укладених на суму, що
перевищує 1/3 статутного фонду ВАТ
"Броварський шиноремонтний завод".

Доказів затвердження спостережною
радою та загальними зборами акціонерів
ВАТ "Броварський шиноремонтний завод"
договору купівлі-продажу від 15.05.2003
позивачем до матеріалів справи не
надано.

Згідно з висновком судової економічної
експертизи № 19/15-13 від 20.06.2011, загальна
сума, зазначена у поданих позивачем
видаткових накладних на відпуск складу
для легкових автопокришок інв. № 1568 (№
19 19.05.2003, № 27 від 03.06.2003, № 30 від 06.11.2003) не
відповідає сумі, що вказана у
податковій накладній № 448 від 05.12.2003.

Також судовим експертом було зроблено
висновок, що за даними бухгалтерського
обліку ВАТ "Броварський шиноремонтний
завод" внесення грошових коштів
приватним підприємцем ОСОБА_4
відповідно до квитанцій до прибуткових
касових ордерів № 103 від 19.05.2003 р. на
суму 325 000 грн., № 186 від 03.06.2003 на
суму 94 000 грн, № 377 від 05.11.2003 на суму 80
000 грн. на користь ВАТ "Броварський
шиноремонтний завод" документально не
підтверджується.

Відповідно до висновку судової
почеркознавчої експертизи № 267 від
11.10.2011 не виявилось можливим встановити
чи головою правління ВАТ "Броварський
шиноремонтний завод" ОСОБА_7, чи іншою
особою виконано підпис від імені
ОСОБА_7. в примірнику договору
купівлі-продажу від 15.05.2003.

Крім того, висновок спеціаліста
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Київській
області № 443 від 18.09.2012 підтверджує, що
підписи на документах, наданих
позивачем, виконані не ОСОБА_7, а іншою
особою.

Також постановою слідчого СВ
Броварського МВ ГУ МВС України у
Київській області Лукіянова М.Д. від
05.04.2011 було порушено кримінальну справу
за ч. 1 та ч. 3 ст. 358 КК України за фактом
підроблення документів - квитанцій до
прибуткових касових ордерів № 103 від
19.05.2003 на суму 325 000 грн, № 186 від 03.06.2003
на суму 94 000 грн., № 377 від 05.11.2003 на суму
80 000 грн., акту звірки розрахунків між
Приватним підприємцем ОСОБА_4 та ВАТ
"Броварський шиноремонтний завод" від
05.12.2003, акту приймання-передачі складу
легкових покришок від 05.12.2003, витягу з
протоколу № 7 від 25.04.2003 засідання
правління ВАТ "Броварський
шиноремонтний завод".

На думку колегії суддів, встановивши
зазначені обставини на підставі
сукупності поданих до матеріалів
справи доказів, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимоги позивача про визнання дійсним
договору купівлі-продажу приміщення
складу для легкових автопокришок від
15.05.2003.

Враховуючи, що вимога про визнання за
позивачем права власності на склад для
легкових автопокришок загальною
площею 1 146 кв. м., що становить 47/1000
частин комплексу, розташованого за
адресою: Київська область, м. Бровари,
АДРЕСА_1, в даному випадку, є похідною
вимогою, висновки судів попередніх
інстанцій в цій частині, є
обґрунтованими.

Встановивши, що права або інтереси
позивача не порушені, суди попередніх
інстанцій відмовили у позові по суті.
При цьому, обставини, викладені у
позовній заяві, не були доведені у
встановленому законом порядку
належними і допустимими засобами
доказування.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
і вважає, що судами вірно застосовані
норми матеріального та процесуального
права.

Таким чином, рішення місцевого
господарського суду та постанова
апеляційного господарського суду у
справі відповідають встановленим
фактичним обставинам справи, прийняті
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права і передбачені
законом підстави для їх зміни або
скасування, відсутні.

Стосовно доводів, викладених в
касаційній скарзі, слід зазначити, що
вони не спростовують зазначених вище
висновків та пов'язані з вирішенням
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, що виходить за межі
повноважень суду касаційної інстанції.

Колегія вважає, що судами попередніх
інстанцій дана належна правова оцінка
усім обставинам справи.

Відповідно до приписів статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України, касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти їх.
Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, касаційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 09.10.2014 у справі
№ 18/213-10/7-12/17 залишити без змін.

Головуючий суддя
В.А. Корсак

С у д д і
М.В. Данилова

Т.Б. Данилова