ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.
Справа № 908/1782/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов
О.О., суддя Шевель О.В.

при секретарі Кузнєцовій І.В.,

за участю представників:

прокурора - Хряка О.О. (копія
посвідчення у справі)

1-го відповідача - Худолій Н.В.
(довіреність №01/07-17/01748 від 12.06.2014р.)

2-го відповідача - Ловяннікової Н.І.
(протокол №15 від 19.01.2014р.), Карабак
В.А.(довіреність від 01.10.2014р. №8),
Базієвої Є.С. (довіреність №11 від
22.10.2014р.)

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Заступника
прокурора Запорізької області (вх. № 2561
З/2-6) на рішення господарського суду
Запорізької області від 04.08.2014р. по
справі № 908/1782/14

за позовом Прокурора Жовтневого району
м. Запоріжжя

до 1) Запорізької міської ради, м.
Запоріжжя

2) Об`єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Провулок
Тихий», м. Запоріжжя

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів - Управління
житлового господарства Запорізької
міської ради, м. Запоріжжя

про визнання недійсним рішення та
визнання недійсним договорів
дарування частин нежитлового
приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року Прокурор Жовтневого
району м. Запоріжжя звернувся до
господарського суду Запорізької
області з позовом про визнання
недійсним рішення Запорізької міської
ради № 54 від 30.09.2009р. «Про надання згоди
на відчуження шляхом безоплатної
передачі об'єктів права комунальної
власності міста - нежитлових приміщень
ІІІ, І/ в житловому будинку № 42/12 по вул.
Тургенєва/пров. Тихий у власність ОСББ
«Провулок Тихий»; визнання недійсним
договору дарування частини
нежитлового приміщення від 07.04.2010р., а
саме: 83/100 частини нежитлового
приміщення ІV, цокольного поверху літ.
А, А1-2, розташованого за адресою:
Запорізька область, м. Запоріжжя, вул.
Тургенєва, будинок № 42/провулок Тихий,
будинок 12, загальною площею 99,8 кв.м.,
укладеного між Управлінням житлового
господарства Запорізької міської ради
та Об'єднанням співвласників
багатоквартирного будинку «Провулок
Тихий», зареєстрованого в реєстрі за
реєстраційним № 428; визнання недійсним
договору дарування частини
нежитлового приміщення від 07.04.2010р. а
саме: нежитлового приміщення ІІІ
цокольного поверху літ. А,
розташованого за адресою: Запорізька
область, м. Запоріжжя, вул. Тургенєва,
будинок № 42/провулок Тихий, будинок 12,
загальною площею 29,0 кв.м, укладеного
між Управлінням житлового
господарства Запорізької міської ради
та Об'єднанням співвласників
багатоквартирного будинку «Провулок
Тихий», зареєстрованого в реєстрі за
реєстраційним № 425.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 04.08.2014р. по
справі №908/1782/14 в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Прокуратура Запорізької області з
вказаним рішення не погодилась,
звернулась до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на неповне з`ясування
судом першої інстанції обставин справи
та порушення норм матеріального та
процесуального права при його
прийнятті, просить скасувати рішення
господарського суду Запорізької
області від 04.08.2014р. та прийняти нове -
про задоволення позову в повному
обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 11.09.2014р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 07.10.2014р., відповідно до розпорядження
Секретаря судової палати №2 від 11.09.2014р.
у наступному складі колегії суддів:
головуючий суддя Фоміна В.О., суддя
Крестьянінов О.О., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 07.10.2014р.
розгляд апеляційної скарги прокурора
відкладено на 06.11.2014р.

27.10.2014р. від 2-го відповідача надійшов
відзив на апеляційну скаргу (вх. №9570), в
якому він просить відмовити у
задоволенні апеляційної скарги в
повному обсязі, посилаючись на
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення.

З`ясовуючи фактичні обставини справи,
колегія суддів встановила, що стороною
у спірних договорах від імені
територіальної громади Запорізької
міської ради було Управління житлового
господарства Запорізької міської ради.

Відповідно до статті 27 Господарського
процесуального кодексу України, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін. Їх може бути залучено до участі
у справі також за клопотанням сторін,
прокурора. Якщо господарський суд при
прийнятті позовної заяви, вчиненні дій
по підготовці справи до розгляду або
під час розгляду справи встановить, що
рішення господарського суду може
вплинути на права і обов'язки осіб, що
не є стороною у справі, господарський
суд залучає таких осіб до участі у
справі як третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.

Статтею 99 цього кодексу передбачено, що
в апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Абзацом 7 пункту 1.6 Постанови Пленуму
ВГСУ від26.12.2011р. №18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» визначено, що
процесуальний закон не обмежує
можливості допущення особи до участі у
справі як третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
підставі її заяви про вступ у справу в
процесі повторного розгляду останньої
в апеляційному порядку, а також
залучення третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, до
участі у справі за клопотанням сторони,
прокурора або з ініціативи
апеляційного господарського суду;
відповідні дії можуть мати місце до
прийняття апеляційною інстанцією
судового рішення зі справи.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 06.11.2014р.
розгляд апеляційної скарги відкладено
на 25.11.2014р., до участі у даній справі в
якості третьої особи, яка на заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів залучено -
Управління житлового господарства
Запорізької міської ради. У разі
проведення правонаступництва,
Управління житлового господарства
Запорізької міської ради зобов'язано
надати апеляційному суду
правовстановлюючи документи особи
правонаступника (Положення, статути,
документи на підтвердження
правонаступництва тощо).

Цією ж ухвалою Управління житлового
господарства Запорізької міської ради,
м. Запоріжжя чи його правонаступника на
даний час зобов'язано надати
Харківському апеляційному
господарському суду Положення про
Управління житлового господарства
Запорізької міської ради, що діяло на
час укладання спірних договорів, а
також інші докази на підтвердження
повноважень Управління житлового
господарства Запорізької міської ради
станом на час укладення спірних угод
щодо їх укладання.

24.11.2014р. від Прокуратури Жовтневого
району м. Запоріжжя надійшли письмові
пояснення (вх.№11084), в яких зазначено, що
згідно даних Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців Управління житлового
господарства Запорізької міської ради
23.03.2012р. припинено в результаті
ліквідації за рішенням засновників без
правонаступництва (ліквідовано
повністю). Відповідні витяги з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, що
підтверджують ліквідацію юридичної
особи, надані прокурором до письмових
пояснень.

Отже, колегія суддів вважає, що
оскільки на час розгляду справи особу,
яка була стороною у спірних договорах
ліквідовано без правонаступництва, що
підтверджено прокурором відповідними
доказами, рішення у даній справі не
може вплинути на права і обов'язки цієї
особи.

В судовому засіданні 25.11.2014р.
представники присутніх сторін
підтримали свої позиції. Прокурор
просив скасувати рішення
господарського суду Запорізької
області від 04.08.2014р., прийняти нове
рішення, яким задовольнити позов у
повному обсязі. Представники 2-го
відповідача - Ловяннікова Н.А., Карабак
В.А., Базієва Є.С. зазначали про
законність та правомірність
оскаржуваного рішення, просили
залишити його без змін.

Представник Запорізької міської ради
зазначила про правомірність та
законність оскаржуваного рішення,
просила залишити його без змін,
апеляційну скаргу прокурора без
задоволення.

Статтею 101 ГПК України передбачено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обгрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, заслухавши в судовому
засіданні представників позивача та
1-го відповідача, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Предметом розгляду у даній справі є
позов Прокуратури Жовтневого району м.
Запоріжжя про визнання недійсним
рішення Запорізької міської ради № 54
від 30.09.2009р. «Про надання згоди на
відчуження шляхом безоплатної
передачі об'єктів права комунальної
власності міста - нежитлових приміщень
ІІІ, І/ в житловому будинку № 42/12 по вул.
Тургенєва/пров. Тихий у власність ОСББ
«Провулок Тихий»; визнання недійсним
договору дарування частини
нежитлового приміщення від 07.04.2010р., а
саме: 83/100 частини нежитлового
приміщення ІV, цокольного поверху літ.
А, А1-2, розташованого за адресою:
Запорізька область, м. Запоріжжя, вул.
Тургенєва, будинок № 42/провулок Тихий,
будинок 12, загальною площею 99,8 кв.м.,
укладеного між Управлінням житлового
господарства Запорізької міської ради
та Об'єднанням співвласників
багатоквартирного будинку «Провулок
Тихий», зареєстрованого в реєстрі за
реєстраційним № 428; визнання недійсним
договору дарування частини
нежитлового приміщення від 07.04.2010р. а
саме: нежитлового приміщення ІІІ
цокольного поверху літ. А,
розташованого за адресою: Запорізька
область, м. Запоріжжя, вул. Тургенєва,
будинок № 42/провулок Тихий, будинок 12,
загальною площею 29,0 кв.м, укладеного
між Управлінням житлового
господарства Запорізької міської ради
та Об'єднанням співвласників
багатоквартирного будинку «Провулок
Тихий», зареєстрованого в реєстрі за
реєстраційним № 425.

Звертаючись з даним позовом, прокурор
зазначив, що прокуратурою району
встановлено, що рішенням Запорізької
міської ради від 30.09.2009 №54 «Про надання
згоди на відчуження шляхом безоплатної
передачі об'єктів права комунальної
власності міста - нежитлових приміщень
III, IV в житловому будинку №42/12 по
вул.Тургенєва/пров.Тихий у власність
ОСББ «Провулок Тихий» надано згоду на
відчуження шляхом безоплатної
передачі об'єктів права комунальної
власності міста - нежитлових приміщень
III, IV (крім майстерні №2 площею 18,3 кв.м.)
площею за внутрішніми замірами 29,0 кв.м.
та 99,8 кв.м. відповідно житлового
будинку №42/12 по
вул.Тургенєва/пров.Тихий у власність
Об'єднанню співвласників
багатоквартирного будинку «Провулок
Тихий» (надалі ОСББ «Провулок Тихий»).

В подальшому, на підставі
вищевказаного рішення Запорізької
міської ради від 30.09.2009 № 54, між
Управлінням житлового господарства
Запорізької міської ради та ОСББ
«Провулок Тихий» 07.04.2010р. укладено
договір дарування частини нежитлового
приміщення - 83/100 частини нежитлового
приміщення ІV, цокольного поверху літ.
А, А1-2, розташованого за адресою:
Запорізька область, м. Запоріжжя, вул.
Тургенєва, будинок № 42/провулок Тихий,
будинок 12, загальною площею 99,8 кв.м. та
договір дарування частини нежитлового
приміщення ІІІ цокольного поверху літ.
А, розташованого за адресою: Запорізька
область, м. Запоріжжя, вул. Тургенєва,
будинок № 42/провулок Тихий, будинок 12,
загальною площею 29,0 кв.м.

Відповідно до п.1 цих договорів
дарування, предметом договорів є
безоплатна передача об'єкта права
комунальної власності м.Запоріжжя, а
саме: територіальна громада
м.Запоріжжя в особі Запорізької
міської ради подарувала належне їй, а
ОСББ «Провулок Тихий» прийняло в дар
вказані вище нежитлові приміщення,
розташовані за адресою: Запорізька
область, м.Запоріжжя, вулиця Тургенєва,
будинок №42/провулок Тихий, будинок 12.

При цьому, прокурор посилається на ч.1
ст.60 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», відповідно
до якої територіальним громадам сіл,
селищ, міст, районів у містах належить
право комунальної власності на рухоме
і нерухоме майно, а також кошти
отримані від їх відчуження.

Частиною 5 статті 60 вказаного Закону, на
яку також посилається прокурор,
встановлено, що орган місцевого
самоврядування від імені та в
інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правомочності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду.

Доходи від відчуження об'єктів права
комунальної власності зараховуються
до відповідних місцевих бюджетів і
спрямовуються на фінансування заходів,
передбачених бюджетами розвитку (ч.6
ст.60 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні»).

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Як зазначає прокурор, Запорізька
міська рада подарувала ОСББ «Провулок
Тихий» об'єкти нерухомого майна, які
перебували в комунальній власності
територіальної громади, тобто
відбулося безоплатне відчуження
нерухомого майна.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» закріплено,
що право комунальної власності - це
право територіальної громади володіти,
доцільно, економно, ефективно
користуватися та розпоряджатися на
свій розсуд і в своїх інтересах майном,
що належить їй, як безпосередньо, так і
через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)»
об'єкти, які перебувають в комунальній
власності підлягають приватизації
шляхом продажу на аукціоні (в тому
числі за методом зниження ціни, без
оголошення ціни), продажу за конкурсом
чи шляхом викупу.

Так, відповідно до ст.23 вказаного
Закону між покупцем та уповноваженим
представником органу приватизації
укладається договір купівлі-продажу
об'єкта приватизації а також акт
прийому-передачі зазначеного майна.
Вказаний договір є підставою для
внесення коштів у банківську установу
на обумовлений договором рахунок як
оплату за придбаний об'єкт
приватизації.

На підставі викладеного прокурор
вважає, що Запорізька міська рада в
порушення вимог Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
Закону України «Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)» та норм Конституції
України, безоплатно передала об'єкти
права комунальної власності за
договором дарування ОСББ «Провулок
Тихий», що призвело до ненадходження
коштів до місцевого бюджету та
порушення економічних інтересів
держави. Не наповнення грошовими
коштами місцевого бюджету не дає змоги
належним чином фінансувати
соціально-економічні програми міста,
утримувати в належному стані будівлі
комунальної власності тощо.

Таким чином, прокурор, як позивач у
даній справі, зазначає, що Запорізька
міська рада при прийнятті Рішення від
30.09.2009 №54 «Про надання згоди на
відчуження шляхом безоплатної
передачі об'єктів права комунальної
власності міста - нежитлових приміщень
III, IV в житловому будинку №42/12 по
вул.Тургенєва/пров.Тихий у власність
ОСББ «Провулок Тихий» та укладаючи
спірні договори дарування нежитлового
приміщення порушила норми чинного
законодавства при здійсненні наданих
їй законом повноважень, оскільки
порушила інтереси територіальної
громади, у зв'язку з неефективним
розпорядженням комунальним майном, яке
належить територіальній громаді міста.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог,
господарський суд Запорізької області,
розглянувши справу по суті заявлених
прокурором вимог, дійшов висновку про
відсутність підстав для їх
задоволення, та зазначив, що прокурором
не доведено невідповідність
оспорюваного Рішення Запорізької
міської ради від 30.09.2009р. №54 вимогам
законодавства, яке діяло на час його
прийняття, або порушення компетенції
міської ради при прийнятті зазначеного
рішення, що є обов'язковим для визнання
акту недійсним. А враховуючи, що в
матеріалах справи відсутні докази, які
б підтверджували наявність підстав для
визнання недійсним Рішення
Запорізької міської ради від 30.09.2009 №54
«Про надання згоди на відчуження
шляхом безоплатної передачі об'єктів
права комунальної власності міста -
нежитлових приміщень III, IV в житловому
будинку №42/12 по
вул.Тургенєва/пров.Тихий у власність
ОСББ «Провулок Тихий», то, відповідно
відсутні правові підстави для визнання
недійсним спірних договорів дарування
нежитлових приміщень. На момент
укладення спірних договорів їх зміст
не суперечив приписам Цивільного
кодексу України та іншим законам
України.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким рішенням суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Так, згідно з положеннями ст. 121
Конституції України на прокуратуру
покладено функції представництва
інтересів громадянина або держави у
випадках, визначених законом.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.19 Закону України
«Про прокуратуру» предметом нагляду
прокурора за додержанням і
застосуванням законів є відповідність
актів, які видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
прокуратуру» при виявленні порушень
закону прокурор або його заступник у
межах своєї компетенції мають право
звертатися до суду із заявою про захист
прав і законних інтересів громадян,
держави, а також підприємств та інших
юридичних осіб.

Статтею 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» визначено підстави
представництва прокурором інтересів
держави, а саме: наявність порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 2
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд порушує
справи за позовними заявами
прокурорів, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави. Прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах. У разі відсутності
такого органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду, прокурор зазначає
про це в позовній заяві.

В даному випадку прокурор Жовтневого
району м.Запоріжжя звернувся до суду як
позивач. В позові ним не зазначено, в
чому полягає порушення саме інтересів
держави, не обґрунтовано необхідність
їх захисту та не вказано орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах, а у разі відсутності такого
органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду - не зазначено про
це в позовній заяві.

Так, відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 08.04.1999
року у справі № 1-1/99 державні інтереси
закріплюються як нормами Конституції
України, так і нормами інших правових
актів. Інтереси держави відрізняються
від інтересів інших учасників
суспільних відносин. В основі перших
завжди є потреба у здійсненні
загальнодержавних (політичних,
економічних, соціальних та інших) дій,
програм, спрямованих на захист
суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону,
гарантування державної, економічної,
інформаційної, екологічної безпеки,
охорону землі як національного
багатства, захист прав усіх суб'єктів
права власності та господарювання
тощо. Із врахуванням того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, прокурор
чи його заступник у кожному
конкретному випадку самостійно
визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносин.

Таким чином, подаючи позов прокурор
зобов'язаний не лише чітко визначити
сферу закріплених законодавством
України державних інтересів, які
підлягають захисту, він повинен
визначити, в чому саме відбулося чи
може відбутися порушення матеріальних
або інших інтересів держави та
обґрунтувати необхідність їх захисту.
А лише просте зазначення прокурором у
позові про факт порушення
господарюючими суб'єктами норм права
(без доведення обставин порушення
інтересів держави) не може свідчити про
належне виконання покладеного на нього
обов'язку.

Прокурор в позові зазначає, що
підставою представництва в суді
інтересів держави є ненадходження
коштів до місцевого бюджету та
порушення економічних інтересів
держави, у зв'язку з неефективним
розпорядженням Запорізькою міською
радою об'єктами права комунальної
власності.

Однак, на думку колегії суддів,
прокурор, який наполягає на захисті
інтересів держави, мав визначити, але
не визначив відповідний орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах. В позові ним зазначено, що
звертається до суду з позовом до
Запорізької міської ради про визнання
недійсним її рішення та договорів
дарування нежитлових приміщень,
укладених на підставі вказаного
рішення та виступає у якості позивача
відповідно до ст.ст. 2, 29 ГПК України.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 29 ГПК України,
прокурор бере участь у розгляді справ
за його позовами, а також може вступити
за своєю ініціативою у справу, порушену
за позовом інших осіб, на будь-якій
стадії її розгляду для представництва
інтересів громадянина або держави. З
метою вступу у справу прокурор може
подати апеляційну, касаційну скаргу,
заяву про перегляд рішення Верховним
Судом України, про перегляд рішення за
нововиявленими обставинами або
повідомити суд і взяти участь у
розгляді справи, порушеної за позовом
інших осіб.

У разі прийняття господарським судом
позовної заяви, поданої прокурором в
інтересах держави в особі органу,
уповноваженого здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах,
зазначений орган набуває статусу
позивача. У разі прийняття
господарським судом позовної заяви,
поданої прокурором в інтересах
держави, в якій зазначено про
відсутність органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, або про відсутність у
такого органу повноважень щодо
звернення до господарського суду,
прокурор набуває статусу позивача. З
метою вирішення питання щодо наявності
підстав для ініціювання перегляду
судових рішень у справі, розглянутій
без участі прокурора, вступу в розгляд
справи за позовом іншої особи прокурор
має право знайомитися з матеріалами
справи в суді, робити виписки з неї,
отримувати копії документів, що
знаходяться у справі.

Частинами 5, 6 цієї статті також
передбачено, що відмова прокурора від
поданого ним позову не позбавляє
позивача права вимагати вирішення
спору по суті. Відмова позивача від
позову, поданого прокурором в
інтересах держави, не позбавляє
прокурора права підтримувати позов і
вимагати вирішення спору по суті.

Проте, прокурор не мотивував своє
звернення в якості позивача
відсутністю у відповідного органу
влади, який забезпечує реалізацію
державної політики у цій сфері,
повноважень щодо звернення до суду з
позовами про визнання недійсними
(незаконними) рішень органів державної
влади щодо розпорядження об'єктами
комунальної власності, визнання
недійсними правочинів щодо
безоплатної передачі об'єктів
комунального майна.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Вказані положення Основного Закону
стосуються і прокурора, зокрема, в
частині дотримання порядку звернення з
позовами до суду.

Згідно п. 3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. № 7 "Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам"
господарський суд повинен оцінювати
правильність визначення прокурором
органу, на який державою покладено
обов'язок щодо здійснення конкретних
функцій у правовідносинах, пов'язаних
із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко
формулюватися й умотивовуватися
прокурором.

У випадках неправильного визначення
прокурором позивача, тобто органу,
уповноваженого державою здійснювати
відповідні функції у спірних
правовідносинах, господарський суд на
підставі пункту 1 частини першої статті
63 ГПК повертає таку позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду.

Якщо господарський суд помилково
порушив провадження у справі за
позовом прокурора, в якій неправильно
визначено позивача за вимогами про
захист інтересів держави, такий позов
підлягає залишенню без розгляду
відповідно до пункту 1 частини першої
статті 81 ГПК.

Однак у разі коли прокурором подано
позовну заяву в інтересах держави як
позивачем (частина друга статті 2,
частина друга статті 29 ГПК), то
господарський суд не вчиняє
процесуальних дій, зазначених в
абзацах третьому і четвертому цього
пункту постанови; в таких випадках
повернення позовної заяви або
залишення її без розгляду можливе лише
за наявності підстав, зазначених
відповідно у пунктах 1, 2, 3, 5 - 9 частини
першої статті 63 або в пунктах 1, 2, 5, 6
частини першої статті 81 ГПК.

При цьому якщо прокурор у позовній
заяві не вказав обставин, пов'язаних з
порушенням інтересів держави або з
обґрунтуванням необхідності захисту
таких інтересів, то господарський суд
повертає позовну заяву без розгляду на
підставі пункту 3 частини першої статті
63 ГПК. У разі ж коли суд у зазначених
випадках помилково порушив
провадження у справі за позовом
прокурора, відповідний позов
залишається без розгляду згідно з
пунктом 1 частини першої статті 81
названого Кодексу.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
рішення господарського суду
Запорізької області від 04.08.2014 року у
справі №908/1782/14 - скасуванню, а позов -
залишенню без розгляду.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 81, ст.ст. 85, 91, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника
Прокурора Запорізької області
задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 04.08.2014 року у
справі №908/1782/14 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов залишити без розгляду.

Повний текст постанови складено 01.12.2014
року.

Головуючий суддя
В.О. Фоміна

Суддя
О.О. Крестьянінов

Суддя
О.В. Шевель