ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р.
Справа № 911/4687/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Виконувача обов'язків
прокурора Деснянського району м. Києва
в інтересах держави в особі:
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України та Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України», м. Київ

до Комунального підприємства
«Виробниче управління
житлово-комунального господарства-1»,
Київська область, Білоцерківський
район, м. Узин

про стягнення 289773,18 грн.

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача 1: не з'явився;

від позивача 2: Чеботарьова І.Г.
(довіреність №14-124 від 13 травня 2014 року);

від відповідача: Третьякова Н.В.
(довіреність №9-Д від 28 листопада 2014
року);

від прокуратури: Колбушкова К.В.
(посвідчення №026776 від 3 липня 2014 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Виконуючий обов'язки прокурора
Деснянського району м. Києва в
інтересах держави в особі:
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України та Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» звернувся до господарського
суду Київської області з позовом до
Комунального підприємства «Виробниче
управління житлово-комунального
господарства-1» (далі - відповідач) про
стягнення 289773,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилається на неналежне
виконання відповідачем умов договору
купівлі-продажу природного газу за
№12/401-ТЕ-17 від 28 серпня 2012 року, а саме,
відповідач не сплатив грошові кошти за
отриманий газ, в результаті чого до
суду передано вимогу щодо стягнення з
відповідача боргу у розмірі 159996,56 грн.
Додатково, за прострочення виконання
умов договору, позивач нарахував
відповідачу пеню в розмірі 40185,01 грн., 7%
штрафу в розмірі 41177,27 грн., інфляційні
втрати в розмірі 28958,70 грн. та 3% річних в
розмірі 19455,64 грн.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 4 листопада
2014 року та призначено справу до
розгляду на 18 листопада 2014
року.

Відповідно до ухвали суду від 18
листопада 2014 року розгляд справи на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
відкладено на 2 грудня 2014 року.

Представник відповідача в усних та
письмових поясненнях, викладених у
відзиві на позовну заяву, в частині
стягнення з відповідача 7% штрафу, пені,
інфляційних втрат та 3% річних
заперечував.

2 грудня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача та прокуратури,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 121 Конституції
України прокуратура України становить
єдину систему, на яку покладаються: 1)
підтримання державного обвинувачення
в суді; 2) представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом; 3) нагляд
за додержанням законів органами, які
проводять оперативно-розшукову
діяльність, дізнання, досудове
слідство; 4) нагляд за додержанням
законів при виконанні судових рішень у
кримінальних справах, а також при
застосуванні інших заходів
примусового характеру, пов'язаних з
обмеженням особистої свободи громадян;
5) нагляд за додержанням прав і свобод
людини і громадянина, додержанням
законів з цих питань органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими і
службовими особами.

Частиною 1 ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
порушує справи за позовними заявами
прокурорів, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави.

Згідно ч. 3 ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах. У разі відсутності
такого органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду прокурор зазначає
про це в позовній заяві.

Статтею 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» встановлено, що підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави.

Згідно рішення Конституційного Суду
України №3-рп/99 від 8 квітня 1999 року у
справі №1-1/99 зазначено, що оскільки
«інтереси держави» с оціночним
поняттям, прокурор чи його заступник у
кожному конкретному випадку
самостійно визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подасться позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обгрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах.

Отже, обгрунтовуючи інтереси держави в
особі Міністерства енергетики та
вугільної промисловості в особі
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» необхідно
зазначити, що відповідно до статуту НАК
«Нафтогаз України», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 25 травня 1998 року №747 «Про утворення
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (в редакції від 2
грудня 2009 року №1354), остання утворена
на виконання Указу Президента України
№151 від 25 лютого 1998 року «Про
реформування нафтогазового комплексу
України». Акціонером НАК «Нафтогаз
України» є держава в особі
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України.

Метою діяльності компанії є сприяння
структурній перебудові нафтової,
газової та нафтопереробної галузей,
підвищення рівня енергетичної безпеки
держави, а також задоволення потреб
промислових і побутових споживачів у
сировині та паливно-енергетичних
ресурсах, здійснюючи управління
об'єктами державної власності,
виконуючи завдання та функції,
покладені на неї державою у газовій та
нафтопереробній галузях.

Порушення відповідачем договірних
зобов'язань щодо оплати за спожитий газ
завдає шкоди фінансово-економічним
інтересам держави в особі Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України та НАК «Нафтогаз України», які
в даному випадку позбавлені можливості
виконувати завдання, покладені
державою у газовій га нафтопереробній
галузях, забезпечувати енергетичну
безпеку держави, тому, прокуратура
Деснянського району на підставі ст. 36-1
Закону України «Про прокуратуру»
звернулась з даним позовом до суду в
інтересах держави в особі зазначених
позивачів.

Слід зазначити, що відповідно до
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України за №7 від 23
березня 2012 року «Про деякі питання
участі прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам»
зазначено, що закон не обмежує право
прокурора на подання позову в
інтересах держави в особі того її
органу, що перебуває поза територією,
на яку поширюються повноваження даного
прокурора.

Право прокурора на подання позову до
господарського суду не ставиться
законом у залежність від наявності у
прокурора матеріалів прокурорської
перевірки з того питання, з якого
подано позов.

Між позивачем - Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (за
договором - продавець) та відповідачем -
«Виробниче управління
житлово-комунального господарства-1»
(за договором - покупець) 28 серпня 2012
року укладено договір купівлі-продажу
природного газу за №12/401-ТЕ-17.

Відповідно до пункту 1.1 договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2012 році природний
газ, ввезений на територію України, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно пункту 2.1 договору продавець
передає покупцеві з 1 серпня 2012 року по
31 грудня 2012 року газ обсягом до 700 тис.
куб.м.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Згідно пункту 7.2 договору у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1
договору покупець зобов'язується
сплатити продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Судом встановлено, що на виконання умов
договору позивач передав, а відповідач
прийняв природний газ, що
підтверджується підписаними
уповноваженими сторонами позивача та
відповідача актами приймання -
передачі природного газу від 27
листопада 2012 року, від 30 листопада 2012
року та від 31 грудня 2012 року (том 1, а.с.
21-23), на загальну суму 937246,56 грн.

Відповідач взяті на себе зобов'язання у
повному обсязі не виконав, а саме, не
повністю сплатив існуючу за договором
заборгованість, в результаті чого, за
ним утворилась заборгованість у
розмірі 159996,56 грн.

Судом оглянуто оригінали документів,
залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання -відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного
кодексу України за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Об'єктом договору постачання
енергетичними та іншими ресурсами може
виступати електрична і теплова
енергія, природній газ, вода, нафта та
інші ресурси, які надаються
споживачеві (абонентові) через
приєднану мережу електропроводів,
трубопроводів тощо.

До договору постачання енергетичними
та іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Станом на день прийняття рішення у
справі відповідач не погасив існуючу
перед позивачем заборгованість.
Зазначений факт відповідачем не
спростовано. Розмір заборгованості
відповідає фактичним обставинам
справи, тому вимога позивача про
стягнення з відповідача 159996,56 грн.
заборгованості підлягає задоволенню.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Як встановлено судом, розмір пені,
нарахованої позивачем у сумі 40185,01 грн.
за період, який наведений у розрахунку,
що доданий позивачем до позовної заяви,
є обґрунтованим та підлягає стягненню
з відповідача.

Розмір штрафу у сумі 41177,27 грн., що
передбачений пунктом 7.2 договору є
обґрунтований та підлягає стягненню з
відповідача.

У відповідності до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Розмір 3% річних, визначений позивачем,
складає 19455,64 грн.

Зазначений розмір 3% річних є
обґрунтованим та підлягає стягненню з
відповідача.

Розмір інфляційних втрат, визначений
позивачем, складає 28958,70 грн.

Зазначений розмір інфляційних втрат є
обґрунтованим та підлягає стягненню з
відповідача.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Комунального
підприємства «Виробниче управління
житлово-комунального господарства-1»
(09161, Київська область, Білоцерківський
район, м. Узин, вул. Леніна, 20а, код 35088890)
на користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) -
159996 (сто п'ятдесят дев'ять тисяч
дев'ятсот дев'яносто шість) грн. 56 коп.
заборгованості, 40185 (сорок тисяч сто
вісімдесят п'ять) грн. 01 коп. пені, 41177
(сорок одна тисяча сто сімдесят сім)
грн. 27 коп. 7% штрафу, 28958 (двадцять вісім
тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 70
коп. інфляційних втрат, та 19455
(дев'ятнадцять тисяч чотириста
п'ятдесят п'ять) грн. 64 коп. 3% річних.

3. Стягнути з Комунального
підприємства «Виробниче управління
житлово-комунального господарства-1»
(09161, Київська область, Білоцерківський
район, м. Узин, вул. Леніна, 20а, код 35088890)
в дохід Державного бюджету України на
р/р 3001, банк ГУ ДКСУ у Київській
області, МФО 821018, ,
одержувач платежу ГУ ДКСУ у Київській
області, призначення платежу: 22030001 - 5795
(п'ять тисяч сімсот дев'яносто п'ять)
грн. 46 коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 5 грудня 2014
року

Суддя
Д.Г. Заєць