ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року Справа № 910/943/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого
Волковицької Н.О. Рогач Л.І.за участю
представників
сторін:позивачаДенисенко О.В. дов. від
31.12.2013 року відповідачаКниш М.Б. дов. від
24.12.2013 рокурозглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" на
постановувід 23.09.2014 року Київського
апеляційного господарського суду у
справі№910/943/14 господарського суду
міста Києва за позовомКомунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація"
доПублічного акціонерного товариства
"Холдингова компанія
"Київміськбуд"проспонукання укласти
додаткову угоду №2 до договору №06/12К
від 29.12.2006 рокуВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємств
"Київжитлоспецексплуатація"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства "Холдингова
компанія "Київміськбуд" про спонукання
укласти додаткову угоду № 2 до договору
№ 06/12К від 29.12.2006 року.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 17.04.2014 року (суддя Пінчук В.І.)
позовні вимоги задоволено частково.

Визнано укладеною додаткову угоду №2
до договору №06/12К від 29.12.2006 року "Про
надання місця в колекторі та оплату
витрат за утримання, технічне
обслуговування та ремонт
внутрішньоквартального колектора по
проспекту Правди,19" з дня набрання
чинності зазначеного рішення.

З Публічного акціонерного товариства
"Холдингова компанія "Київміськбуд" на
користь Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" стягнуто
1218,00 грн. судового збору.

За апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства "Холдингова
компанія "Київміськбуд" та
Комунального підприємства
"Київжитлоспецексплуатація" судове
рішення переглянуте в апеляційному
порядку і постановою Київського
апеляційного господарського суду від
23.09.2014 року (головуючий суддя Дідиченко
М.А., судді Ропій Л.М., Пономаренко Є.Ю.)
скасоване з прийняттям нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Комунальне підприємство
"Київжитлоспецексплуатація"
звернулося до Вищого господарського
суду України із касаційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
17.04.2014 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
23.09.2014 року, а справу передати на новий
розгляд.

Скаржник вважає, що судові рішення
прийняті з порушенням та неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а саме статті 42,
47, 84, 105 Господарського процесуального
кодексу України, статті 15, 16, 526, 527, 530, 629,
651 Цивільного кодексу України, статті
189, 193 Господарського кодексу України,
статті 129 Конституції України.

Також заявник зазначає, що згідно
пункту 3.1.1 договору він має право
змінювати вартість витрат на технічне
обслуговування та ремонт
внутрішньоквартального колектора
протягом дії терміну договору в
залежності від зміни економічної
ситуації і пов'язаних з нею індексацій
цін тощо.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
заслухавши суддю - доповідача та
присутніх у судовому засіданні
представників сторін, перевіривши в
межах вимог статей 108, 1117
Господарського процесуального кодексу
України наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в рішенні та постанові у
даній справі, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи 29.12.2006 року між Комунальним
підприємством
"Київжитлоспецексплуатація" (власник)
та Публічним акціонерним товариством
"Холдингова компанія "Київміськбуд"
(користувач) був укладений договір №
06/12К "Про надання місця в колекторі та
оплату витрат за утримання, технічне
обслуговування та ремонт
внутрішньоквартального колектора по
проспекту Правди, 19", відповідно до умов
якого користувач
внутрішньоквартального колектора,
інженерні мережі якого прокладені в
колекторі власника сплачує останньому
витрати на утримання, технічне
обслуговування та ремонт вказаного
внутрішньоквартального колектора.

Пунктом 3.1.1 вказаного договору сторони
передбачили, що позивач має право
змінювати вартість витрат на технічне
обслуговування та ремонт
внутрішньоквартального колектора
протягом дії терміну договору в
залежності від зміни економічної
ситуації і пов'язаних з нею індексації
цін, мінімальної заробітної плати,
ставок відрахувань в державні фонди,
зміни вартості матеріалів, транспорту
енергоносіїв, а також зміни структури
витрат на технічне обслуговування
колектора, зростання обсягів робіт,
надане місце в колекторі для прокладки
нових мереж та ін.

За період з січня 2009 року по червень 2012
року настали обставини, які надають
позивачу право змінювати вартість
витрат за технічне обслуговування та
ремонт внутрішньоквартальних
колекторів, а саме:

По-перше, значно збільшилися
адміністративні витрати позивача у
зв'язку із:

-підвищенням розміру мінімальної
заробітної плати. В січні 2009 року вона
становила 605,00 грн. згідно Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2009 рік" від 26.12.2008 року N 835-УІ, а в
червні 2012 року - 1094,00 грн. згідно Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2012 рік № 4282-УІ" від 22.12.2011 року. Таким
чином, розмір мінімальної заробітної
плати з 01.01.2009 року по 05.06.2012 року
збільшився на 489,00 грн.

- збільшенням ставок відрахувань в
державні фонди. В 2009 році відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" (редакція від 13.01.2009 року),
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування"
(редакція від 13.01.2009 року), Закону
України "Про розмір внесків на деякі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування" (редакція від
13.01.2009 року) ставка відрахувань до фонду
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття становила 1,6% від суми
фактичних витрат на оплату праці
найманих працівників; ставка
відрахувань до пенсійного фонду - 33,2%
від суми фактичних витрат на оплату
праці працівників; ставка відрахувань
до фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності - 1,4%
від суми витрат на оплату праці
найманих працівників. В 2012 році
відповідно до Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (редакція від
01.10.2011 року) ставка єдиного соціального
внеску (який включає в себе
відрахування до пенсійного фонду, до
фонду страхування на випадок
безробіття і фонду із тимчасової
втрати працездатності; від нещасних
випадків на виробництві) становила від
36,76 до 49,7% від суми фактичних витрат на
оплату праці працівників.

- підвищенням витрат на: зв'язок
(поштові, телефонні, факс, Інтернет),
ремонт орг. техніки та ін.

- збільшенням витрат на вирішення
судових спорів. В 2009 році відповідно до
Декрету Кабінету міністрів України
"Про державне мито" (редакція від 01.01.2008
р.) судовий збір за подання заяви
майнового характеру до господарського
суду становив 1% ціни позову, але не
менше 6 неоподаткованих мінімумів
доходів громадян (не менше 102 грн.). В 2012
році відповідно до Закону України "Про
судовий збір"(редакція від 19.01.2012 року)
судовий збір за подання заяви
майнового характеру до господарського
суду становив 2% ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати (не менше 1720,50 грн.).

По-друге, змінилася вартість
транспортних витрат позивача для
обслуговування та ремонту
внутрішньоквартального колектора:

- значно зросли ціни на паливо, а отже і
на використання автотранспорту.
Відповідно до даних моніторингу з
офіційного веб - сайту Державної
інспекції України з контролю за цінами,
який проводиться відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 13.06.2002 року №803 "Про заходи щодо
проведення моніторингу цін та тарифів
на споживчому ринку" середня ціна на
бензин А-95, А-76 і дизельне паливо в 2009
році становила 6,93 грн., 6,10 грн. і 5,60 грн.,
а у 2012 році -11,06 грн., 10,26 грн. і 10,09 грн.
відповідно. Отже, з 01.01.2009 року по 05.06.2012
року вартість використання транспорту
позивачем суттєво збільшилася.

- збільшилися витрати на технічне
обслуговування автотранспорту.

По-третє, збільшилися комунальні
витрати позивача на теплову енергію,
електроенергію в частині утримання
побутових та виробничих приміщень для
робітників та лінійного персоналу:

- відповідно до Постанови Національної
комісії регулювання електроенергетики
від 23.03.2009 року №331, роздрібні тарифи на
електроенергію для споживачів (крім
населення) від енергопостачальної
компанії АК "Київенерго" становили 43,59
коп./кВт-год., без ПДВ. В червні 2012 року,
відповідно до Постанови Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики від
25.05.2012 №671, роздрібні тарифи на
електроенергію для споживачів (крім
населення) від енергопостачальної
компанії ПАТ "Київенерго" становили 74,37
коп./кВт- год., без ПДВ.

- згідно із Розпорядженням Київської
міської державної адміністрації від
29.04.2009р. №519, тарифи на теплову енергію,
що виробляється АК "Київенерго" для
інших споживачів ( крім бюджетних
установ) становили 304,04 грн. за 1 Гкал
(без ПДВ). Відповідно до Постанови
Національної комісії регулювання
ринку комунальних послуг України від
30.09.2011 року №116, яка діяла в червні 2012
року, тарифи на теплову енергію, що
виробляється ПАТ "Київенерго" для інших
споживачів (крім бюджетних установ)
становили 800,61 грн. за 1 Гкал (без ПДВ).

По-четверте, збільшилася вартість на
будівельні матеріали, які
використовуються при обслуговуванні
внутрішньоквартальних колекторів
(бетон, крейда, цегла, цемент, щебінь,
метал, вапно, замки, електролампочки,
світильники напівгерметичні,
каналізаційні люки з обоймами, фарба,
лак, ґрунтовка, оліфа та ін.). Зокрема, за
даними реєстру цін на будівельні
матеріали з офіційного веб-сайту
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України з червня 2010 року
по червень 2012 року зросла середня
вартість наступних матеріалів: бетон -
на 21,67 грн. (без ПДВ) за 1 м.куб.; щебінь -
на 35,17 грн. (без ПДВ) за 1 м.куб.; цемент -
на 216,67 грн. (без - ПДВ) за тону; фарба - на
5,5 грн. (без ПДВ) за кг.; вапно - на 109,12 грн.
(без ПДВ) за тону.

17.05.2012 року позивачем була розрахована,
а 05.06.2012 року погоджена з Головою
комісії з реорганізації управління
цінової політики виконавчого органу
КМДА Калькуляція вартості витрат за
утримання, технічне обслуговування та
поточний ремонт внутрішньоквартальних
колекторів в розрахунку на кожні 100 п.м.
на місяць (без ПДВ), з наступним
розрахунком вартості: 2644,10 грн. (без ПДВ)
на кожні 100 п.м. на місяць.

Посилаючись на те, що з 05.06.2012 року
введена нова калькуляція вартості
витрат за утримання, технічне
обслуговування та поточний ремонт
внутрішньоквартальних колекторів,
позивач вважає, що саме з цього моменту
необхідно внести зміни до ціни
договору, уклавши додаткову угоду.

В зв'язку з тим, що у відповідь на
пропозиції позивача № 06/18-2, №12/34 (а.с.40,
42) відповідач листом від 15.01.2014 року
зазначив, що позивачем не надано
достатньо документів, які
підтверджують та обґрунтовують зміни
витрат на технічне обслуговування
колектору та повернув додаткову угоду
без підписання, позивач звернувся із
позовом про визнання додаткової угоди
№2 укладеною.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги виходив з того, що
пунктом 3.1.1 договору передбачено право
позивача змінити істотну умову
договору, а саме ціну договору, і цьому
праву кореспондується обов'язок
відповідача виконувати цю істотну
умову договору відповідно до такої
зміни.

Апеляційний господарський суд,
скасовуючи рішення місцевого суду та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог виходив із того, що суд вправі
задовольнити позов про спонукання
укласти договір лише в разі, якщо
встановить, що існує правовідношення, в
силу якого сторони зобов'язанні
укласти договір, але одна із сторін
ухилилася від цього.

Апеляційний суд зазначив, що послуги,
які надає позивач, не входять до
переліку послуг, ціни та тарифи на які
підлягають регулюванню відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 25.12.1996 року № 1538 "Про встановлення
повноважень органів виконавчої влади
та виконавчих органів міських рад щодо
регулювання цін (тарифів)". Позивач
самостійно визначає вартість своїх
послуг за договором, а відтак і
підстави, в силу яких сторони
зобов'язані укласти додаткову угоду
щодо зміни розміру ціни договору,
відсутні.

Касаційна інстанція не може погодитись
з таким висновком, оскільки суд
апеляційної інстанції помилково
ототожнив обов'язок укласти договір із
внесення змін у договір, про що просив
позивач.

Частина 2 статті 651 Цивільного кодексу
України передбачає, що договір може
бути змінено за рішенням суду у
випадках встановлених договором.

Крім того, апеляційний суд не врахував,
що згідно частини 2 статті 190
Господарського кодексу України вільні
ціни визначаються суб'єктом
господарювання самостійно за згодою
сторін.

Аналогічні приписи містить стаття 632
Цивільного кодексу України, а частина 2
цієї статті передбачає, що зміна ціни
після укладення договору допускається
лише у випадках і на умовах,
встановлених договором або законом.

Місцевим судом встановлено, що таке
право передбачено пунктом 3.1.1 договору,
на що апеляційний суд уваги не звернув
та оцінку цим обставинам не надав, а
відтак, в порушення приписів статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, не розглянув спір по суті.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що постанова Київського
апеляційного господарського суду від
23.09.2014 року прийнята з порушенням норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, в зв'язку з чим вона
підлягає скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до цього ж суду.

Під час нового розгляду справи
апеляційному суду необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати
та перевірити всі обставини справи,
встановити дійсні права та обов'язки
сторін, надати оцінку договору на
предмет наявності у ньому умов, за яких
допускається зміна ціни у договорі
після його укладання, встановити
існування таких умов у спірному
випадку і в залежності від
встановленого правильно застосувати
норми матеріального та процесуального
права.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119,
статтями 11110 - 11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 23.09.2014 року у
справі №910/943/14 господарського суду
міста Києва скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
Київського апеляційного
господарського суду.

Касаційну скаргу Комунального
підприємства
"Київжитлоспецексплуатація"
задовольнити частково.

Головуючий суддя
Т. Дроботова

С у д д і
Н. Волковицька

Л. Рогач