ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року Справа № 921/543/14-г/15

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого: Черкащенка М.М.

суддів: Нєсвєтової Н.М.

Мамонтової О.М.

розглянувши касаційну скаргу
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності

на рішення
господарського суду Тернопільської
області від 30.07.2014

та на постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від
15.09.2014

у справі
№921/543/14-г/15

за позовом
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності

до
Зборівської центральної районної
лікарні

про
стягнення 673,40 грн. шкоди

за участю представників сторін

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Тернопільське обласне
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності звернулось з позовом до
Зборівської центральної районної
лікарні про стягнення 673,40 грн. шкоди.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 30.07.2014,
залишеним без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 15.09.2014 у справі
№921/543/14-г/15 у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеними
рішеннями судів, позивач звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
15.09.2014 та рішення господарського суду
Тернопільської області від 30.07.2014
скасувати, прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування попередніми судовими
інстанціями норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
зазначених судових рішень, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 28.10.2013 року згідно
розпорядження №219 від 17.10.2013 року та
№223 від 24.10.2013 року Виконавчої дирекції
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасово втрати працездатності
проведено перевірку дотримання
порядку та обґрунтованості видачі і
продовження документів, що засвідчують
тимчасову непрацездатність громадян,
та дотримання застрахованими особами
режиму лікування в стаціонарних
відділеннях Зборівської центральної
районної лікарні, про що складено
відповідний акт від 28.10.2013 року.

Перевіркою встановлено, що в порушення
п.п.1.3.1, 6.1 Інструкції про порядок видачі
документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
затвердженої наказом Міністерства
охорони здоров'я №455 від 13.11.2001 року,
листок непрацездатності №222542 з 03.05.2013
року по 05.09.2013 року у зв'язку із
вагітністю і пологами, виданий жіночою
консультацією Гнатієвич О.М. воднораз
на 126 календарних днів не з 30-ти тижнів
вагітності, в результаті, допомога по
вагітності і пологах в розмірі 16170,00
грн., виплачена громадянці Гнатієвич
О.М. розрахована за 140 днів, з
урахуванням листка непрацездатності
№222565 з 06.09.2013 року по 19.09.2013 року,
виданого як продовженого у зв'язку із
ускладненням пологів, внаслідок чого,
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, у
зв'язку з переплатою останнім, нанесена
шкода в сумі 673,40 грн.

Звертаючись до суду з позовом,
Тернопільське обласне відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
вказувало на те, що за результатами
перевірки, якими встановлено
порушення, останнім було направлено
Зборівській центральній районній
лікарні претензію в якій вимагав
сплатити заподіяну шкоду у розмірі 673,40
грн., проте відповідач відмовився
сплачувати завдану шкоду, в зв'язку
позивач був змушений звернутись до
суду з відповідним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, місцевий господарський суд, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, проаналізувавши норми ст.ст.
19,27,28,50,51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням",
дійшов висновку про те, що лікувальна
установа, яка видає листки
непрацездатності, не є суб'єктом
правовідносин по виплаті коштів Фонду
в порядку надання допомоги по
тимчасовій непрацездатності, у зв'язку
з чим, вимоги позивача є
безпідставними.

При цьому, суд апеляційної інстанції
зазначив, що оплата матеріального
забезпечення по тимчасовій втраті
працездатності, зроблена позивачем за
листком непрацездатності, не свідчить
про завдання останньому шкоди,
оскільки грошові кошти, виплачені
позивачем в якості допомоги, не є його
власними грошовими коштами, а є
коштами, що сплачуються до Фонду
застрахованими особами в якості
страхових внесків.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів, вважає їх
правомірними та такими, що
відповідають матеріалам справи,
виходячи з наступного.

Згідно ст.1 ЗУ "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням"
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням
передбачає матеріальне забезпечення
громадян у зв'язку з втратою заробітної
плати (доходу) внаслідок тимчасової
втрати працездатності (включаючи
догляд за хворою дитиною,
дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї),
вагітності та пологів, часткову
компенсацію витрат, пов'язаних із
смертю застрахованої особи або членів
її сім'ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, що формується
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також за
рахунок інших джерел.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням"
джерелами формування коштів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
зокрема, є страхові внески
страхувальників-роботодавців і
застрахованих осіб, що сплачуються на
умовах і в порядку, передбачених
законом.

Згідно ч.2 ст.27 наведеного вище Закону
надавати та оплачувати застрахованим
особам у разі настання страхового
випадку відповідний вид матеріального
забезпечення та соціальних послуг
відповідно до цього Закону
зобов'язаний страхувальник.

Статтею 51 вказаного Закону
передбачено, що підставою для
призначення допомоги по тимчасовій
непрацездатності по вагітності та
пологах є виданий у встановленому
порядку листок непрацездатності, а в
разі роботи за сумісництвом - копія
листка непрацездатності, засвідчена
підписом керівника і печаткою за
основним місцем роботи. Порядок і умови
видачі, продовження та обліку листків
непрацездатності, здійснення контролю
за правильністю їх видачі
встановлюються спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері охорони
здоров'я за погодженням з Фондом (ч.1
ст.51 наведеного Закону).

Таким чином, виходячи зі змісту
викладених норм, суди попередніх
інстанцій дійшли правомірного
висновку про те, що оплата
матеріального забезпечення по
тимчасовій втраті працездатності,
зроблена позивачем за листками
непрацездатності, не свідчить про
завдання останньому шкоди, оскільки
грошові кошти, виплачені позивачем в
якості допомоги, не є його власними
грошовими коштами, а є коштами, що
сплачувалися до Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності застрахованими особами
в якості страхових внесків.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій
завдано збитків в результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитки відшкодовуються
у повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі. Збитками
є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правом фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: 1)протиправної
поведінки; 2)шкоди та її розміру;
3)причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою;
4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а шкода, яка
завдана особі, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Однак, зважаючи на те, що грошові кошти,
виплачені позивачем в якості допомоги,
не є власними коштами Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, його право не
було порушене та позадоговірної шкоди
не було завдано. Таким чином, дії
відповідача щодо оформлення листків
непрацездатності з певними
порушеннями в даному випадку не можуть
розцінюватися як підстава виникнення
між сторонами деліктних зобов'язань,
що, в свою чергу, унеможливлює
стягнення з відповідача спірної суми
коштів в якості відшкодування шкоди.

Крім того, відповідно до ст.ст.6,20 Основ
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
страховиками є цільові страхові фонди,
які беруть на себе зобов'язання щодо
збору страхових внесків та надання
застрахованим особам матеріального
забезпечення і соціальних послуг при
настанні страхових випадків, основними
джерелами коштів яких є внески
роботодавців та застрахованих осіб.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
місцевий господарський суд, з яким
погодився і апеляційний господарський
суд, дослідивши усі обставини та
зібрані у справі докази, дійшли
правомірного висновку про те, що
здійснювані й відшкодовані Фондом
соціальні виплати є його обов'язком у
разі настання страхового випадку, а
тому здійснення ним таких виплат
застрахованій особі не є заподіяною
Фонду шкодою в розумінні ст.1166 та ч.1
ст.1172 ЦК України, а отже обґрунтовано
відмовили в задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій та не впливають
на них, а тому підстави для її
задоволення і скасування постанови
Львівського апеляційного
господарського суду від 15.09.2014 року та
рішення господарського суду
Тернопільської області від 30.07.2014 року,
що ухвалені з правильним застосуванням
норм матеріального права та
дотриманням норм процесуального
законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Тернопільське
обласне відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності залишити без
задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 15.09.2014 та
рішення господарського суду
Тернопільської області від 30.07.2014 у
справі №921/543/14-г/15 залишити без змін.

Головуючий
М.М. Черкащенко

Судді
Н.М. Нєсвєтова

О.М. Мамонтова