ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р.Справа № 915/656/14Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Ліпчанської Н.В.

(Склад колегії суддів згідно з
розпорядженням в.о. голови суду № 658 від
06.10.2014р.)

При секретарі судового засідання:
Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Харченко А.В., за
довіреністю № 117/11.5.2, від 11.03.2013р.;

від відповідача - Гутиря М.М., за
довіреністю № б/н від 07.11.2013р.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце його проведення повідомлений
належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"ВТБ БАНК"

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 25.07.2014р.

по справі № 915/656/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "ВТБ БАНК"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельно-монтажне
управління-22 "Миколаївводбуд"

за участю третьої особи яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"КАЇР-МИКОЛАЇВ"

про звернення стягнення на предмет
іпотеки

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України
здійснювалась фіксація судового
процесу технічними засобами.

Відповідно до ст.77 ГПК України в
судовому засіданні 02.12.2014р.
оголошувалась перерва з 10:30год до 16:00
год.

Встановила:

У травні 2014 року Публічне
акціонерне товариство "ВТБ БАНК"
звернулось до господарського суду
Миколаївської області з позовом про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельно-монтажне
управління-22 "Миколаївводбуд" шляхом
звернення стягнення 16 958 251,69 грн. на
предмет іпотеки за іпотечним договором
№ 250 від 07.02.2008р., укладеним в
забезпечення виконання зобов'язань
Товариства з обмеженою
відповідальністю "КАЇР-МИКОЛАЇВ" перед
банком за кредитним договором № 05КБ/2008
від 07.02.2008р.

Позовні вимоги обґрунтовані
положеннями кредитного договору №
05КБ/2008 від 07.02.2008р., укладеного між
Банком та ТОВ "КАЇР-МИКОЛАЇВ", нормами
Цивільного кодексу України, Закону
України "Про заставу", Закону України
"Про іпотеку" та вмотивовані тим, що
позичальник, користуючись грошовими
коштами в межах кредитної лінії свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконав, а саме, не повернув банку суму
основного боргу та не сплатив проценти,
нараховані за користування кредитними
коштами, та передбачену додатковою
угодою від 29.09.2008р. комісію з управління
кредитом в розмірі 3% річних від суми
заборгованості за кредитом. Зважаючи
на це порушення, Банк одержав право
звернути стягнення на предмет іпотеки -
нежитловий об'єкт за адресою:
Миколаївська область, місто Миколаїв,
вулиця Новозаводська, будинок 34-В, що
переданий ВАТ „Будівельно-монтажне
управління-22 „Миколаївводбуд" в
іпотеку Банку на підставі іпотечного
договору від 07.02.2008р., нотаріально
посвідченого, зареєстрованого в
реєстрі за № 250.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 25.07.2014р.
(суддя Гриньова - Новицька Т.В.) у позові
відмовлено повністю.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновку про сплив
позивачем строку позовної давності для
пред'явлення вимог, відповідно до ч. 4
ст. 267 ЦК України.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням суду, Публічне акціонерне
товариство "ВТБ БАНК" звернулося з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати та постановити нове,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

В апеляційній скарзі сторона наполягає
на тому, що позовна заява подана до суду
в межах строку позовної давності
встановленого ст. 257 Цивільного кодексу
України.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач просить залишити рішення
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Представник третьої особи у судові
засідання не з'являвся, не скористався
наданим йому ст. 22 ГПК України правом та
повноважного представника не направив.

Апеляційною інстанцією також
враховано, що явка представників
сторін не визнавалась судом
обов'язковою.

Відповідно до приписів п. 2
інформаційного листа Вищого
господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140
„Про деякі питання запобігання
зловживанню процесуальними правами у
господарському судочинстві" особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Судова колегія дійшла висновку про
достатність у матеріалах справи
документальних доказів для вирішення
спору по суті за відсутності
представника третьої особи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи на
предмет їх юридичної оцінки
господарським судом Миколаївської
області, проаналізувавши застосування
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів дійшла
наступників висновків.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, що
між ВАТ "ВТБ Банк" (правонаступником
якого є ПАТ "ВТБ Банк") та ТОВ
„Каїр-Миколаїв" 07.02.2008р. був укладений
кредитний договір №05КБ/2008, предметом
якого є надання Банком позичальникові
грошових коштів (кредиту у вигляді
відновлювальної кредитної лінії) у
сумі 4 920 000грн. на строк до 07.02.2009р., зі
сплатою 16 відсотків річних,
оберненість траншів - не більше 90 днів.

Відповідно до п.п. 9.1, 9.2 Кредитного
договору у разі несвоєчасного
повернення кредиту позичальник
зобов'язаний сплатити банку суму боргу
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 30 процентів річних від
простроченої суми , а у разі
несвоєчасної (неналежної) сплати плати
за користування кредитом - пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми боргу за кожен день
прострочення виконання.

Додатковою угодою №1 від 29.09.2008р. до
кредитного договору № 05КБ/2008 введено
положення про обов'язок позичальника з
01.10.2008р. щомісячно сплачувати комісію
за управління кредитом в розмірі 3%
річних від суми заборгованості.

Банк виконав свої зобов'язання за
Кредитним договором у повному обсязі,
що підтверджено випискою з особового
рахунку позичальника та меморіальними
ордерами, які містяться в матеріалах
справи. Позичальник договірні
зобов'язання належним чином не
виконував і у встановлений строк -
07.02.2009р., кредит у сумі 4 920 000 грн. банку
не повернув.

За розрахунками позивача станом на
01.04.2014р. загальна сума заборгованості
позичальника складає 16 958 251,69 грн.

В забезпечення виконання ТОВ
„Каїр-Миколаїв" зобов'язань за
кредитним договором між Банком та ВАТ
„Будівельно-монтажне управління-22
„Миколаївводбуд" був укладений
іпотечний договір №05КБ/2008 від 07.02.2008р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу, зареєстровано в реєстрі за №250,
за яким в іпотеку Банку відповідач
передав нежитловий об'єкт, що
розташований за адресою: Миколаївська
область, місто Миколаїв, вулиця
Новозаводська, будинок 34-В, належний
йому на праві власності.

Згідно з п. 3 Іпотечного договору
предметом іпотеки є нежитловий об'єкт,
що розташований у місті Миколаєві, вул.
Новозаводська, 34-В, загальною вартістю
851654 грн. У п. 4 Іпотечного договору
сторони погодились оцінити предмет
іпотеки в 6154592 грн.

Згідно п.10 іпотечного договору
звернення стягнення на предмет іпотеки
може здійснюватися на підставі рішення
суду, виконавчого напису нотаріуса або
шляхом позасудового врегулювання, при
цьому Банк як Іпотекодержатель вправі
обирати спосіб звернення стягнення.

Згідно з пунктом 13 „Порядок вирішення
спорів" всі спори, розбіжності та
вимоги, які виникають при виконанні
даного договору чи у зв'язку з ним або
випливають з нього, підлягають
розгляду у постійно діючому
Третейському суді при Асоціації
українських банків, згідно з
регламентом даного третейського суду.
Підпунктами 13.2, 13.3 іпотечного договору
визначена процедура формування складу
третейського суду згідно з регламентом
цього суду.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК), ст. 3 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання
боржником зобов'язання, забезпеченого
заставою (іпотекою) кредитор має право
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника.

У зв'язку з тим, що позичальник не
виконав свої зобов'язання, що були
забезпечені Іпотечним договором,
позивач звернувся до іпотекодавця з
листом-вимогою №130 від 17.02.2009р., яким
запропонував виконати зобов'язання за
Іпотечним договором у 30-денний термін.
Даний лист був залишений без відповіді.

Вирішуючи питання щодо підвідомчості
даного спору господарському суду при
наявності третейського застереження,
судова колегія звертає увагу на
наступне.

Апеляційною інстанцією встановлено,
що у серпні 2010 року Публічне акціонерне
товариство "ВТБ БАНК" вже зверталось до
господарського суду Миколаївської
області з позовом до Відкритого
акціонерного товариства
„Будівельно-монтажне управління-22
„Миколаївводбуд" про звернення
стягнення на заставлене майно -
нежитловий об'єкт за адресою:
Миколаївська область, місто Миколаїв,
вулиця Новозаводська, будинок 34-В, на
загальну суму 5 525 815,96 гривень.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 28.10.2010р. у
справі № 3/126/10 був частково задоволений
позов банка про стягнення кредитної
заборгованості шляхом звернення
стягнення на іпотечне майно, однак
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 23.12.2010р., дане
рішення скасовано, а провадження у
справі припинено на з підстав
наявності між сторонами невизнаної
недійсною третейської угоди (п. 13.1
Іпотечного договору).

23 лютого 2011 року Вищий господарський
суд України залишив постанову
апеляційної інстанції без змін,
змінивши тільки мотивувальну частину
постанови щодо визначених в ній
процесуальних підстав для припинення
провадження у справі, зазначивши про
припинення провадження у даній справі
з підстав, передбачених нормами п. 5 ч. 1
ст. 80 ГПК України, відповідно до яких
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо сторони
уклали угоду про передачу спору на
вирішення третейського суду.

Таким чином, спір у справі № 3/126/10
завершився судовим актом, який набрав
законної сили, про припинення
провадження у справі.

Отже, при розгляді господарського
спору за участю тих же сторін у справі
№ 3/126/10 предметом розгляду
господарським судом були вимоги з
інших підстав і у даній справі,
оскільки позивачем у даній справі
заявлені вимоги щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки з іншою
заборгованістю, яка складає вже 16 958 251,
69 грн.

За таких обставин, у судовій колегії
немає правових підстав для
застосування приписів визначених
частиною 2 ст.80 ГПК України.

В подальшому, позивач знов звернувся до
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків з
позовною заявою про стягнення
кредиторської заборгованості шляхом
звернення стягнення на іпотечне майно.

13 травня 2011 року рішенням Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків у позові
відмовлено у зв'язку з ліквідацією
підприємства - боржника за кредитним
договором і припиненням зобов'язання,
що забезпечено договором іпотеки .

15 жовтня 2013 року у зв'язку з поновленням
підприємства - боржника у ЕДРПОУ
внаслідок скасування судового рішення
про банкрутство ТОВ "Каїр Миколаїв" та
припинення провадження про
банкрутство боржника ПАТ " ВТБ БАНК"
звернувся до третейського суду, який
31.01.2014р. виніс ухвалу про припинення
третейського розгляду справи за
позовом Публічного акціонерного
товариства «ВТБ «БАНК» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будівельно-монтажне управління-22
«Миколаївводбуд» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ 05КБ/2008 від 07.02.2008р.

Ухвала третейського суду мотивована з
посилкою на ст. 53 Закону України "Про
третейські суди" припиненням
компетенції третейського суду
вирішувати даний спір , що зумовлено
висловленою у письмовій формі волею
обох сторін.

Судовою колегією встановлено, що
третейське застереження, що визначено
у договорі іпотеки, не скасовано та не
визнано недійсним, але звернення до
третейського суду призвело до
припинення провадження у справі
внаслідок припинення третейської
компетенції.

Звертаючи увагу на те, що діючим
законодавством не передбачено
оскарження ухвал третейського суду,
позивач фактично залишився за межами
процесуального закону, що фактично
позбавляє його права на звернення до
суду, але з врахуванням вимог
Конституції України щодо доступу до
правосуддя, судова колегія вважає, що
ця справа правомірно порушена саме у
господарському суді.

Щодо доводів апеляційної скарги судова
колегія встановила таке.

Позовну заяву, за якою порушено
провадження у даній справі, позивач
направив до господарського суду
рекомендованим відправленням від
07.05.2014р.,

Згідно зі статтями 251, 253 Цивільного
кодексу України, строком є певний
період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Статтями 256, 257 цього Кодексу
встановлено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України
встановлено, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, відповідно до приписів ч. 5
ст. 261 ЦК перебіг позовної давності у
даній справі почався зі спливом строку
виконання основного зобов'язання,
встановленого для позичальника п. 1.1
Кредитного договору, тобто наступного
дня після 07.02.2009р., і тривав три роки - до
08.02.2012р.

Однак з моменту пред'явлення позову до
господарського суду, за яким 01.09.2010р.
порушено провадження у справі №3/126/10, і
до винесення Вищим господарським судом
України постанови від 23.02.2011р. у даній
справі, позовна давність була
перервана; перебіг нового строку
позовної давності почався з 24.02.2011р. і
тривав три роки - до 24.02.2014р.

Час, що минув з 08.02.2009р. по 01.09.2010р. до
нового строку не зараховується.

Отже, позивач звернувся до
господарського суду Миколаївської
області після спливу позовної
давності.

Згідно з ч. ч. 2-5 ст. 267 ЦК заява про
захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної
давності; позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення; сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові; якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Доказів на підтвердження наявності
поважних причин пропуску строку
позовної давності позивач до суду не
надав та не зазначив ти обставини, які з
об'єктивних, незалежних від позивача
підстав унеможливлювали своєчасне
подання позову, тому відсутні підстави
для застосування ч. 5 ст. 267 ЦК.

Судова колегія дослідивши заяву
відповідача про застосування строків
позовної давності прийшла до висновку
про те, що судом першої інстанції вона
прийняття до винесення ним рішення.

Відповідно до п. 4 ст. 267 ЦК сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий господарський суд
дійшов вірного висновку щодо відмови у
задоволенні позовних вимог.

Таким чином, оскаржуване рішення
господарського суду Миколаївської
області відповідає вимогам закону та
обставинам справи, а тому підстав для
її скасування не вбачається. У зв'язку з
чим, апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись cт. cm. 85, 99, 101, 103 п.1, 105,
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"ВТБ БАНК" - - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 25.07.2014р. по
справі № 915/656/14 - залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст.105 ГПК
України набирає законної сили з дня її
прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
04.12.2014р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
Т.Я. Гладишева

Суддя
Н.В. Ліпчанська