ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.
Справа № 907/436/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Юрченка Я.О.

суддів
Давид Л.Л.

Зварич О.В.

при секретарі судового засідання
Бараняк Н.Я.,

за участю представників:

від позивача: Сидор С.Б. - представник
(довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, б/н від 07.07.2014

на рішення Господарського суду
Закарпатської області від 27.06.2014

у справі № 907/436/14

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю „Дюна-Веста", м.
Червоноград Львівського області

до відповідача: фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м. Ужгород

про стягнення суми 265639, 50 грн
заборгованості по оплаті за
поставлений товар згідно договору
купівлі-продажу № 107 від 02.01.2013 (позовні
вимоги викладено у відповідності до
заяв позивача про зменшення розміру
заявлених позовних вимог),

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Дюна-Веста"
звернулось до Господарського суду
Закарпатської області з позовом до
суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості в сумі 393003, 80 грн. Позов
заявлено на підставі договору
купівлі-продажу № 107 від 02.01.2013р,
укладеного позивачем з відповідачем.

При розгляді спору місцевим судом
позивач двічі зменшував позовні,
відтак спір розглядався з урахуванням
заяв про зменшення позовних вимог, отже
нова ціна позову становить 265 539, 50 грн.

Рішенням Господарського суду
Закарпатської області від 27.06.2014р. у
справі № 907/436/14 (суддя Ремецькі О.Ф.)
позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача
на користь позивача 265639,50 грн.
заборгованості, а також 7860, 08 грн. у
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач - ФОП ОСОБА_2
звернулось до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
змінити рішення Господарського суду
Закарпатської області від 27.06.2014р. та
стягнути з відповідача на користь
позивача 26 089, 50 грн заборгованості, в
решті позову відмовити, мотивуючи свої
доводи порушенням місцевим
господарським судом норм
процесуального права та
невідповідності висновків суду
обставинам справи.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.07.14р.
апеляційну скаргу у складі колегії
суддів: головуючий суддя: Юрченко Я.О.,
судді Зварич О.В., Давид Л.Л. прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 05.08.14р.

Розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
04.08.2014р. у зв'язку з перебуванням судді
Зварич О.В. на лікарняному, усклад
колегії судді внесено зміни, замість
судді Зварич О.В. введено суддю Хабіб
М.І.

5 серпня 2014 року позивач, скориставшись
своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК
України, подав відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить залишити
рішення Господарського суду
Закарпатської області від 27.06.14 у
справі № 907/436/14 без змін з підстав його
обгрутнованості, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Ухвалою суду від 05.08.2014р. розгляд справи
відкладався з підстав, викладених в
ній.

24 вересня 2014 року розпорядженням в.о.
голови суду у зв'язку з перебуванням
судді Хабіб М.І. у відпустці, у склад
судової колегії внесено зміни, замість
судді Хабіб М.І. введено суддю Зварич
О.В.

Відтак, розгляд справи 25.09.2014р.
розпочато спочатку.

В судовому засіданні 25.09.2014р.
оголошувалась перерва до 21.10.2014р.

Позивач 21.10.2014р. подав доповнення до
відзиву на апеляційну скаргу, в якому
просив суд прийняти до уваги факт
часткового погашення заборгованості у
вересні 2014 року на суму 10 914, 18 грн
шляхом повернення товару позивача.
Також зазначав, що місцевий
господарський суд повно та об'єктивно
дослідив всі обставини справи, а доводи
скаржника, викладені в апеляційній
скарзі не відповідають дійсності,
відтак, підстави для скасування
рішення відсутні.

Відповідач у своїй заяві (б/н від
20.10.2014р.) просить прийняти додатковий
доказ по справі, у зв'язку з об'єктивною
неможливістю його подачі в суд першої
інстанції, а саме, копію накладної на
повернення постачальнику № МА-000053 від
10 серпня 2014р. на суму 10 914, 22 грн. по
договору поставки № 107 та просив
змінити рішення Господарського суду
від 27.06.2014р. та стягнути з відповідача
на користь позивача 15 175, 28 грн.

В судовому засіданні 21.10.2014р. за згодою
сторін оголошувалась перерва до
11.11.2014р.

10 листопада 2014 року від скаржника
надійшло пояснення по справі (б/н від
10.11.14), в якому він вказує, що позивач
звернувся в загальному порядку до суду
про стягнення заборгованості з оплати
панчішно-шкарпеткової продукції,
поставленої за договором № 104 від
30.12.2010р. та просить змінити рішення
Господарського суду Закарпатської
області від 27.06.2014р., стягнувши з
відповідача на користь позивача 150 917, 88
грн з посиланням на ч. 1 ст. 35 ГПК
України.

Крім того, представник відповідача
подав заяву (б/н від 10.11.14) про розгляд
справи без його участі та участі
відповідача та просив задоволити
вимоги, викладені в поясненнях від
10.11.2014р.

Ухвалою суду від 11.11.2014р. розгляд справи
відкладався. Зобов'язувалось сторін
подати обґрунтовані розрахунки
заборгованості за договором № 107 від
02.01.2013р.

Від представника позивача 25.11.2014р.
надійшла заява, в якій останній
зазначає про законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду та просить
залишити його без змін, апеляційну
скаргу без задоволення.

В дане судове засідання з'явився
представник позивача, яка підтримала
доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу, доповненнях до
нього, заяві та просила залишити
рішення Господарського суду
Закарпатської області від 27.06.2014р. без
змін, каргу без задоволення.

Відповідач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, причини неявки суду не
повідомив, вимог ухвали суду від
11.11.2014р. не виконав.

Розглянувши та вивчивши матеріали
справи, оцінивши наявні в ній докази,
заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення місцевим господарським
судом, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
при винесенні оскаржуваного рішення
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 28
квітня 2014 року позивачем надіслано на
адресу місцевого господарського суду
позовну заяву. З тексту заяви
вбачається, що предметом позову є
стягнення заборгованості в сумі 393 003, 80
грн, а підставою - договір
купівлі-продажу № 107.

До позовної заяви додано копію
договору купівлі-продажу № 107 від
02.01.2013р, укладеного позивачем з
відповідачем, відповідно до п. 1.1 якого
виробник зобов'язується поставити
панчішно-шкарпеткову продукцію
(надалі-товар) в асортименті, кількості,
в терміни та за цінами відповідно до
умов даного договору.

Відповідно до п. 3.4 договору його
загальна сума становить суму всіх
видаткових накладних за період дії
договору.

До позовної заяви додані накладні, що
підтверджують факт поставки товару
відповідачу саме по договору поставки
№ 107.

Як вказує позивач в позовній заяві,
відповідач провів частковий
розрахунок шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок позивача платіжними
дорученнями від 28.11.2013р. на суму 14 000, 00
грн, з якої 13 213, 80 грн було направлено
на погашення боргу за попередньо
отриманий товар, а 786, 20 грн направлено
на погашення боргу за отриманий товар
за період з 18.04.2013р. по 12.12.2013р. та від
07.04.2014р. на суму 5 000, 00 грн.

2 грудня 2013 року позивачем на адресу
відповідача скеровано претензію № 10/13,
в якій вказано, що станом на 22.11.2013р.
заборгованість за період з 18.04.2013р. по
30.10.2013р. за договором № 107 становить 318
043, 48 грн, відтак просить перерахувати
заборгованість на його рахунок.

Відповіді на претензію матеріали
справи не містять.

Заявами позивача від 30 травня та 12
червня 2014 року були зменшені позовні
вимоги на 74 549, 83 грн та 52 814, 47 грн
відповідно.

Як вбачається з протоколу судового
засідання Господарського суду
Закарпатської області від 16.06.2014р. в
судовому засіданні, за участю
представників обох сторін, почався
розгляд справи по суті.

23 червня 2014 року позивач подав письмові
пояснення, які на його думку
конкретизують всі обставини справи,
доповнюючи позовну заяву новими
обставинами, при збереженні первісних
обставин, не змінюючи при цьому предмет
і підстави позову та надав детальний
розрахунок позовних вимог з посиланням
на постанову пленуму Вищого
господарського суду № 18 від 26.12.2011р.
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції».

У вищевказаних поясненнях вказано, що
на початок дії договору № 107 від
02.01.2013р., заборгованість відповідача, що
виникла за умовами попередньо діючого
договору № 104 від 28.12.2011р. становила 282
935, 88 грн, що підтверджується актом
звірки взаєморозрахунків станом на
18.02.2014р.

Також зазначає, що станом на 01.01.2012р.
заборгованість за іншим попередньо
діючим договором № 104 від 30.12.2010р.
становить 77 838, 03 грн.

Щодо договору № 107 то позивач зазначив,
що вартість отриманого товару
становить 528 746, 40 грн, а заборгованість
становить 161 832, 21 грн.

До вищевказаної заяви долучені копії
договорів поставки № 104, видаткові
накладні по цих договорах та 6
видаткових накладних по договору № 107
від лютого по квітень.

Місцевий господарський суд погодився з
твердженнями позивача та вказав, що
подання вищевказаних документів не
кваліфікується судом як зміна підстав
заявлених позовних вимог, а також
зазначив, що позивач при зверненні з
позовом вказував на існування
заборгованості у відповідача із
врахуванням перехідного сальдо за
результатами складених сторонами
актів звірки взаєморозрахунків, а
відтак, існування відповідних
правовідносин сторін і за іншими
договорами.

У пункті 3.12 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від № 18
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» вказано, що право
позивача на зміну предмета або
підстави позову може бути реалізоване
лише до початку розгляду господарським
судом справи по суті та лише у суді
першої інстанції шляхом подання до
суду відповідної письмової заяви, яка
за формою і змістом має узгоджуватися
із статтею 54 ГПК з доданням до неї
документів, зазначених у статті 57
названого Кодексу. Невідповідність
згаданої заяви вимогам цих норм
процесуального права є підставою для
її повернення з підстав, передбачених
частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави
позову, які відповідають вимогам
статей 54 і 57ГПК, проте подані після
початку розгляду господарським судом
справи по суті, залишаються без
розгляду і приєднуються до матеріалів
справи, про що суд зазначає в описовій
частині рішення, прийнятого по суті
спору (або в ухвалі, якою закінчується
розгляд справи).

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Відтак, зміна предмета позову означає
зміну вимоги, з якою позивач звернувся
до відповідача, а зміна підстав позову -
це зміна обставин, на яких ґрунтується
вимога позивача. Одночасна зміна і
предмета, і підстав позову не
допускається.

У разі подання позивачем заяви,
направленої на одночасну зміну
предмета і підстав позову,
господарський суд повинен відмовити в
задоволенні такої заяви і, приєднавши
її до матеріалів справи та зазначивши
про цю відмову в описовій частині
рішення (або в ухвалі, якою
закінчується розгляд справи),
розглянути по суті раніше заявлені
позовні вимоги, якщо позивач не
відмовляється від позову. Позивач при
цьому не позбавлений права звернутися
з новим позовом у загальному порядку.

З письмових пояснень позивача від 23
червня 2014 року вбачається, що звернувся
він з позовною заявою щодо стягнення
заборгованості за договором № 107.
Жодних посилань на інші договори
позовна заява не містить. Поряд з цим, в
письмових поясненнях позивач зазначає
про наявність двох інших договорів, а
саме, № 104 від 30.12.2010р. та №104 від 28.12.2011р.
за якими наявна заборгованість.

Судова колегія не погоджується з
висновками місцевого господарського
суду, оскільки заборгованість за
договорами № 104 є окремими підставами
позову та не може бути стягнута за
позовною заявою, підставою якої є
договір № 107. В даному випадку позивач
не доповнював позов новими обставинами
при збереженні в ньому первісних
обставин зі зміною посилання на норми
матеріального чи процесуального права,
а доповнив його новими підставами -
договорами № 104, тобто змінив
обставину, на яких ґрунтувалась його
вимога.

Крім того, судова колегія бере до уваги,
що позивачем подано окремий позов про
стягнення заборгованості за договором
№ 104 від 30.12.2010р.

В матеріалах справи наявні накладні,
які підтверджують вартість отриманого
товару за умовами договору № 107 від
02.01.2013р. на суму 528 746, 40 грн.

Загальна сума перерахованих коштів за
товар отриманий за умовами договору №
107 становить 239 550, 00 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями з призначенням платежу:
оплата згідно договору № 107 (на суму 234
550, 00 грн) та квитанцією (на суму 5 000 грн).

Також сторонами 26 травня 2014 року
підписано акт часткового взаємозаліку,
відповідно до якого заборгованість
відповідача за договором № 107
зменшилась на 74 549, 83 грн.

Крім того, 26 травня 2014 року відповідач
повернув товар позивачу відповідно до
накладної № 26/05-14 на загальну суму 52 814,
47 грн.

Відтак, заборгованість відповідача
перед позивачем за поставлений товар
за договором № 107 від 02.01.2013р. становить
161 832, 10 грн.

Дані обставини не заперечуються обома
сторонами.

Більше того, представник відповідача
(відповідно до договору про надання
правової допомоги має право, зокрема,
визнавати позови) подав пояснення по
справі (б/н від 10.11.2014р.) в яких він
визнав, що на момент ухвалення
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції фактична заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором № 107 від 02.01.2014р. становила 161
832, 10 грн. Зазначає, що відповідач
погоджується з даною обставиною і
добровільно визнає таку суму
заборгованості.

Відповідно до ст. 35 ГПК України
обставини, які визнаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, можуть не доказуватись перед
судом, якщо в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Оскільки сума заборгованості в розмірі
161 832, 10 грн є підтвердженою належними
та допустимими доказами у справі, в
судової колегії відсутні сумніви щодо
достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Також, у вищевказаних поясненнях
представник відповідача зазначає, що
сума, яка підлягає до стягнення в
відповідача становить 150 917, 88 грн,
оскільки відповідно до накладної №
МА-000053 від 10 серпня 2014 року відповідач
повернув позивачу товар на суму 10 914, 22
грн. Однак, судова колегія не може брати
до уваги вищевказану накладну,
оскільки така не існувала на момент
прийняття рішення місцевим
господарським судом, не була предметом
розгляду в суді першої інстанції.

Поряд з цим, судова колегія зазначає, що
позивачем неправомірно направлено
частину коштів в розмірі 13 213, 80 грн, які
були сплачені відповідно до платіжного
доручення від 28.11.2013р. на суму 14 000, 00 грн
на погашення боргу за попередньо
отриманий товар, оскільки саме власник
визначає призначення сплачених ним
грошових коштів, вказуючи про це у
відповідній графі платіжного
доручення. А отримувач коштів може на
власний розсуд визначити порядок
скерування цих коштів лише за умови,
якщо проведений платіж отриманий без
реквізиту «Призначення платежу». В той
час, як вбачається з платіжних доручень
та банківських виписок про рух коштів
відповідача, в графі призначення
платежу, вказано: згідно договору № 107
від 02.01.2013р.

Щодо розподілу судових витрат, судова
колегія зазначає наступне.

У зв'язку із зменшенням позовних вимог,
судовий збір в розмірі 2 547, 28 грн.
підлягає поверненню позивачу як зайво
сплачений.

Решту судових витрат у зв'язку із
частковим задоволенням позову
покласти на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, наведені в оскаржуваному рішенні
місцевого господарського суду
висновки не ґрунтуються на чинному
законодавстві, судом неправильно
застосовано норми процесуального
права, відтак, таке рішення підлягає
частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105
Львівський апеляційний господарський
суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду
Закарпатської області від 27.06.2014р. у
справі № 907/436/14 скасувати в частині
стягнення 103 807, 40 грн. та прийняти в цій
частині нове рішення про відмову в
позові.

В частині стягнення з відповідача на
користь позивача 161 832, 10 грн
заборгованості - залишити без змін.

Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_2
(АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю „Дюна-Веста" (80100, м.
Червоно град, вул. Б.Хмельницького, 67
Львівського області, ) 161
832, 10 грн заборгованості за договором №
107 від 02.01.2013р.

3.Стягнути з суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_2
(АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю „Дюна-Веста" (80100, м.
Червоноград, вул. Б.Хмельницького, 67
Львівського області, ) 2
198, 58 грн. судового збору.

Повернути товариству з обмеженою
відповідальністю „Дюна-Веста" (80100, м.
Червоноград, вул. Б.Хмельницького, 67
Львівського області, ) з
Державного бюджету України 2 547, 28 грн.
судового збору, сплаченого згідно
платіжного доручення № 2287 від 24.04.2014р. в
сумі 7 860, 08 грн як зайво сплачений.

5. На виконання постанови місцевому
господарському суду видати наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

7. Справу повернути до місцевого
господарського суду.

Постанова підписана 01.12.2014

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Зварич О.В.