ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.12.2014 Справа № 920/1834/14

Господарський суд Сумської області, у
складі судді Зайцевої І.В. при
секретарі судового засідання Мітіній
Н.М.., розглянувши матеріали справи №
920/1834/14:

за позовом: Приватного
акціонерного товариства «Інформаційні
комп'ютерні системи», м. Київ,

до відповідача: публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково - виробниче
об'єднання ім. М. В. Фрунзе», м. Суми,

про стягнення 193 045 грн. 34 коп.,

За участю представників сторін:

від позивача: Гуринець В.О. (довіреність
№ 9832 від 26.05.2014 року);

від відповідача: Жуков В.М. (довіреність
№ 18-49/1210 від 28.12.2013 року);

Суть спору: позивач подав заяву, в якій
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість за договором
купівлі-продажу № Ссу-014-13 від 25.02.2013
року в сумі 193045 грн. 34 коп., з яких: 178183
грн. 80 коп. основного боргу, 10499 грн. 47
коп. пені, 4362 грн. 07 коп. 3% річних, а також
витрати по оплаті судового збору.

Позивач на виконання вимог ухвали
господарського суду Сумської області
від 24.11.2014 року подав перерахунок
розміру пені, згідно якого вона
становить 10499 грн. 47 коп.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі та наполягав на
їх задоволенні.

Представник відповідача проти позову
заперечує, в судовому засіданні подав
відзив на позовну заяву, в якому
зазначає про неправомірне нарахування
позивачем курсової різниці у розмірі
72442 грн. 20 коп., оскільки відповідач не
підписував додаткової угоди № 2 щодо
зміни вартості товару в зв'язку з
зростанням курсу долара США. Щодо
інших вимог позивача відповідач
письмових заперечень не подав, проте
його представник усно проти позову
заперечував.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та подання
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та оцінивши надані докази, суд
встановив:

25 лютого 2013 р. між сторонами був
укладений договір №ССу-014-13, згідно
умов якого позивач зобов'язався
передати у власність відповідача, а
відповідач в свою чергу зобов'язався
прийняти і оплатити на умовах договору
продукцію (товар), вартість, строк
поставки і кількість якої
узгоджувалась сторонами у додатках до
договору (Специфікаціях).

Протягом строку дії договору позивачем
було поставлено відповідачу товар на
загальну суму 630 224,27 грн., що
підтверджується накладними,
підписаними уповноваженими
представниками обох сторін.

Також позивачем були виконані роботи з
монтажу та введення в експлуатацію
серверного обладнання на суму 750,00 грн.,
з ПДВ, що підтверджується підписаним
уповноваженими представниками сторін
Актом №ССу-21709 про надання послуг від
24.07.2013р.

Позивачем та відповідачем була
підписана Специфікація №2 до договору
від 25.08.2013р., відповідно до умов якої
постачальник (позивач) мав поставити
покупцю (відповідачу) товар на загальну
суму 299 976,00 грн.. Строк поставки товару
за Специфікацією №2 - 50 календарних
днів з моменту отримання грошових
коштів у розмірі 30% від загальної
вартості товару.

12 липня 2013 року відповідач здійснив
оплату у розмірі 30% від загальної
вартості товару, що складає 89 992,80 грн.,
що підтверджується платіжним
дорученням №12898 від 12.07.2013 на суму 89 992,80
грн.

23 вересня 2013 року позивач здійснив
поставку товару на загальну суму 299 976,00
грн., що підтверджується підписаною
сторонами накладною №ССу-21189 від 23.09.2013
року.

Відповідно до умов Специфікації №2
остаточна оплата 70% вартості товару
мала бути здійснена відповідачем
протягом 15 днів з дати поставки товару,
а саме - до 08 жовтня 2013 року включно.
Проте, відповідачем не була здійснена
оплата товару вчасно. 17 лютого 2014р.
відповідачем була здійснена часткова
оплата вартості поставленого товару у
розмірі 104 991,60 грн., що підтверджується
платіжним дорученням №№2334 від 17.02.2014
року.

Після здійснення часткової оплати, за
відповідачем залишилась фактична
заборгованість за товар, поставлений
позивачем згідно накладної ССу-21189 від
23.09.2013р. у розмірі 104 991,60 грн.

04 квітня 2014 р. позивачем була надана
відповідачу вимога про оплату
поставленого товару, яка була отримана
відповідачем 04.04.2014р. (вхід. №8-1/2252), що
підтверджується відповідною відміткою
відповідача на оригіналі вимоги.

26 вересня 2014 року позивач направив на
адресу відповідача вимогу про оплату
(вих.. 15387 від 26.09.2014 року) з вимогою
оплатити фактичну заборгованість за
поставлений товар у розмірі 104991 грн. 60
коп., а також здійснити оплату за
виконанні постачальником роботи у
розмірі 750 грн. відповідно до Акту №
Ссу-21709 про надання послуг від 24.07.2013
року була надіслана позивачем
відповідачу цінним листом з описом
вкладення.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач
порушив взяті на себе зобов'язання та
всупереч умовам укладеного між
сторонами договору не оплатив
поставлений товар, в зв'язку з чим у
нього виникла заборгованість перед
позивачем за поставлений товар в сумі
104991 грн. 60 коп. та 750 грн. за виконанні
позивачем роботи відповідно до акту №
Ссу-21709 про надання послуг від 24.07.2013
року

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст. ст. 216, 217, 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

Статтею 526 Цивільного кодексу України,
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У статті ст. 629 Цивільного кодексу
України зазначено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачем доказів сплати 104991 грн. 60
коп. заборгованості за поставлений
позивачем товар, згідно накладної
ССу-21189 від 23.09.2013р. не надано.

Отже, вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 104991 грн. 60 коп. основного
боргу за поставлений товар відповідно
до договору №ССу-014-13 від 25.02.2013 року,
укладеного між сторонами даного спору
та 750 грн. за виконанні позивачем роботи
відповідно до акту № Ссу-21709 про
надання послуг від 24.07.2013 року
визнаються судом обґрунтованими,
правомірними та такими, що підлягають
задоволенню.

Крім того, позивач посилаючись на п. 3.4
договору, яким передбачений механізм
та формула перерахунку вартості
неоплаченого товару у випадку зміни
курсу долара США до гривні протягом дії
договору, просить суд стягнути 72442 грн.
20 коп. курсової різниці у зв'язку зі
зростанням офіційного курсу долара США
до гривні.

Проте з даною вимогою суд не
погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3.4 договору у випадку
зміни курсу долара США по відношенню до
гривні протягом строку дії договору по
відношенню з курсом долара США на дату
укладення даного договору більше ніж
на 4%, неоплачена сума вартості товару,
зазначена у відповідній Специфікації
до договору, може змінюватись
пропорційно змінам зазначених курсів
по вимозі кожної із сторін, шляхом
підписання відповідного додатку до
договору.

22.09.2014 року позивачем був відправлений
на адресу відповідача Лист (вих.№15181/1
від 22.09.2014) щодо підписання додаткової
угоди №2 від 22.09.2014р. до договору щодо
перерахунку вартості неоплаченого
товару. Разом з Листом позивач направив
відповідачу два оригінали примірників
підписаних з боку позивача додаткової
угоди №2 від 22.09.2014р. до договору та
рахунок на оплату.

Документи були відправлені
відповідачу цінним листом з описом
вкладення. Відповідно до умов
додаткової угоди №2 від 22.09.2014р. та з
урахуванням часткової оплати за
поставлений товар, що була раніше
здійсненна покупцем, покупець має
сплатити постачальнику фактичну
заборгованість за поставлений товар у
розмірі 104 991,60 грн., та суму курсової
різниці у зв'язку зі зростанням
офіційного курсу долара США до гривні,
встановленого НБУ, та зміною вартості
неоплаченої частини Товару у розмірі 72
442,20 грн. Позивач вважає, що додаткова
угода №2 від 22.09.2014р. була прийнята
відповідачем та набула чинності з дати
її підписання позивачем, а саме - з
22.09.2014р.

Проте, відповідач відповіді на Лист
(вих.№15181/1 від 22.09.2014) не надав та не
надіслав на адресу позивача
вмотивованої відмови від підписання
додаткової угоди №2 до договору.

Але в позовній заяві позивач зазначає,
що додаткова угода №2 щодо зміни
вартості товару в зв'язку з зростанням
курсу долара США хоч і не була
підписана відповідачем проте, вона
набула чинності в зв'язку з тим, що
відповідач не надіслав на адресу
позивача вмотивованої відмови від її
підписання.

Однак з таким твердженням позивача суд
не може погодитись, адже відповідно до
ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 9.1. договору, всі зміни
і доповнення до договору дійсні, якщо
вони вчинені у письмовій формі та
підписані сторонами договору.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу
України, зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Отже, можливості одностороннього
внесення змін до договору умовами
діючого договору не передбачено, в
зв'язку з чим, додаткова угода №2 не
може вважатися укладеною в зв'язку з
відмовою відповідача від її
підписання. Тому вимога позивача в
частині стягнення 72442 грн. 20 коп.
курсової різниці у зв'язку зі
зростанням офіційного курсу долара США
до гривні є неправомірною та такою, що
не підлягає задоволенню.

В обґрунтування позовних вимог щодо
стягнення з відповідача пені позивач
зазначає, що відповідачем в порушення
умов договору не було проведено
своєчасного розрахунку за поставлений
товар.

Відповідно до частини 1 статті 546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання, зокрема, може
забезпечуватися неустойкою.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Приписами статті 230 Господарського
кодексу України визначено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, не виконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п.6.2. договору, у випадку,
прострочення оплат за договором
покупець виплачує постачальнику пеню у
розмірі 0,2% суми простроченого платежу
за кожен день прострочення, але не
більше 5% розміру простроченого
платежу.

Тому, позивачем заявлені вимоги по
стягненню пені в розмірі 10499 грн. 47 коп.

Суд вважає за необхідне застосувати у
даному випадку приписи ст. 611
Цивільного кодексу України та ст. 230
Господарського кодексу
Українивідповідно до яких, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 Господарського
Кодексу України встановлює, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" №
2921-ІІІ від 10.01.2002 р., розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Так, згідно накладної №ССу-21189 від
23.09.2013 року позивач здійснив поставку
товару на загальну суму 299976 грн. Згідно
умов специфікації № 2 остаточна оплата
70% вартості товару мала бути здійснена
відповідачем протягом 15 днів з дати
поставки товару, а саме до 08 жовтня 2013
року, тобто відповідач є таким, що
прострочив виконання відповідного
грошового зобов'язання з 09.10.2013р.

17 лютого 2014р. відповідачем була
здійснена часткова оплата вартості
поставленого товару у розмірі 104 991,60
грн., що підтверджується платіжним
дорученням №№2334 від 17.02.2014 року, тобто
відповідач є таким, що прострочив
виконання відповідного грошового
зобов'язання з 18.02.2014 року.

Позивач подав розрахунок розміру пені
згідно чинного законодавста та суд, за
допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3
Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА»,
ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2014., здійснив свій
розрахунок пені і вона становить 11704
грн. 61 коп.

Однак, нарахована за таких умов пеня
перевищує 5% розміру простроченного
платежу, а тому відповідно до вимог п.
6.2. договору пеня стягується саме в
такому розмірі, як зазначено позивачем
- 10499 грн. 47 коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимоги кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Відповідно до поданого розрахунку,
відповідачеві нараховано 3% річних в
сумі 4362 грн. 07 коп.

Однак вимоги по стягненню 3% річних
підлягають частковому задоволенню,
оскільки позивачем ці нарахування
здійсненні і на безпідставно заявлену
ним суму курсової різниці.

З урахуванням зазначеного, судом
здійснено перерахунок 3% річних без
урахування суми курсової різниці, і
складає: за період прострочення з
09.10.2013 року по 16.02.2014 року на суму 209983
грн. 30 коп. - 2260 грн. 92 коп., за період з
18.02.2014 року по 10.10.2014 року на суму 104991
грн. 60 коп - 2027 грн. 92 коп. Розрахунок
здійснений судом за допомогою програми
ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3
Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА»,
ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2014.

Таким чином, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню є позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача пені в сумі 10499 грн. 47 коп.
та 4288 грн. 84 коп. 3% річних.

В іншій частині позовних вимог, щодо
стягнення 3% річних в сумі 73 грн. 23 коп.,
суд відмовляє у позові за
необґрунтованістю вимог.

Виходячи з фактичних обставин даної
справи, враховуючи, що спір між
сторонами виник в результаті
неправомірних дій відповідача, суд
дійшов висновку про відшкодування
позивачеві суми сплаченого судового
збору, пропорційно задоволеним
позовним вимогам в розмірі 2395 грн. 66
коп. за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівельне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В. Фрунзе» (40004, м. Суми,
вул. Горького, 58 код 05747991) на користь
приватного акціонерного товариства
«Інформаційні комп'ютерні системи»
(03005, м. Київ, вул. Смоленська, буд. 31-33,
код 21670779) 104991 грн. 60 коп. заборгованості
за поставлений товар, 10499 грн. 47 коп.
пені, 4288 грн. 84 коп. 3 % річних та 2395 грн. 66
коп. судового збору.

3. В частині стягнення 72442 грн. 20
коп. курсової різниці - відмовити.

В частині стягнення 73 грн. 23 коп. 3%
річних - відмовити.

4. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.12.2014 року.

Суддя
І.В. Зайцева