Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" листопада 2014 р.
Справа № 906/1440/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі: Поливко М.С.

за участю представників сторін:

- від позивача: не прибув;

- від відповідача: Грабович С.М. -
представник за дов. від 27.02.2014 р. б/н

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кремікс" (Полтавська
обл., Кременчуцький район, с.Піщане)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Івниця" (Житомирська
обл., Андрушівський район, с. Івниця)

про стягнення 6154,45 грн.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кремікс" (Полтавська
обл., Кременчуцький район, с. Піщане)
подало до господарського суду позов до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Івниця" (Житомирська
обл., Андрушівський район, с. Івниця) про
стягнення 6154,45 грн.

Ухвалою від 27.10.2014 господарський суд
порушив провадження у справі,
призначив засідання суду.

Ухвалою від 11.11.2014 господарський суд
відклав розгляд справи, зобов'язав
сторони надати необхідні документи для
вирішення спору.

Представник позивача в судове
засідання не прибув.

26.11.2014 на адресу господарського суду
від позивача надійшло клопотання від
24.11.2014 вих. № 2411 про розгляд справи без
участі представника позивача за
наявними в матеріалах справи
документами; до клопотання додано:
довідки з Єдиного державного реєстру
юридичних та фізичних осіб-підприємців
від 04.11.2014 за №№ 19546164, 19546502 щодо
позивача та відповідача, бухгалтерську
довідку вих. № 171 від 04.11.2014 р., в якій
зазначено про відсутність
заборгованості відповідача станом на
04.11.2014 р., копії банківської виписки за
27.10.2014, наказу про прийом на роботу від
10.07.2012 № 65 кп та рахунку на оплату № 140
від 15.01.2014 (а. с. 53 - 63).

Представник відповідача в засіданні
суду усно повідомила про сплату
основного боргу, на підтвердження чого
надала для долучення до матеріалів
справи платіжні доручення за 09.04.2014,
13.08.2014, 15.08.2014 та 27.10.2014 на загальну суму
14115,00 грн. (а. с. 64 - 68).

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що
17.09.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "КреМікс"
(позивач/постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Івниця"
(відповідач/покупець) було укладено
Договір поставки № 215 (далі - Договір, а.
с. 11, 12), за умовами якого постачальник
зобов'язався у порядку та на умовах,
визначених цим Договором, виготовити і
поставити покупцю замінники молочних
кормів, вітамінно-мінеральні суміші
(премікси), білково-вітамінні добавки,
комбікорм (далі - товар), а покупець
зобов'язався в порядку та на умовах,
визначених цим Договором, прийняти та
оплатити товар (п. 1.1).

Відповідно до п. 4.1. Договору поставка
товару здійснюється автомобільним
транспортом окремими партіями на
умовах СРТ - фрахт/перевезення оплачено
до місця призначення, вказаного
покупцем в заявці на поставку товару
(Інкотермс в редакції 2000 р.). Під окремою
партією сторони розуміють асортимент і
кількість товару, поставленого
постачальником по одній видатковій
накладній і оплаченого покупцем по
одному рахунку - фактурі. Поставка
товару здійснюється протягом не більше
трьох робочих днів з моменту
виставлення рахунку-фактури (п. 4.4
Договору). Ціна товару встановлюється в
національній валюті України, є
договірною і вказується
постачальником в рахунках-фактурах та
видаткових накладних (п. 2.1 Договору).

В розділі 7 Договору поставки сторони
погодили умови порядок розрахунків за
отриманий товар, згідно з якими:

- оплата товару здійснюється покупцем
шляхом перерахування коштів на рахунок
постачальника протягом 10 календарних
днів з дати поставки товару;

- валюта платежу - гривня України;

- у платіжному дорученні покупець
вказує реквізити цього Договору та
реквізити рахунку-фактури
постачальника.

Згідно з позовною заявою позивач
вказує, що протягом договірних
відносин, що виникли в межах укладеного
між сторонами Договору поставки № 215
від 17.09.2013, позивач поставляв
відповідачеві товар та виставляв
рахунки на оплату.

Відповідач свої зобов'язання щодо
оплати товару виконав не в повному
обсязі, у зв'язку з чим станом на день
подання позову до суду у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість у сумі 5000,00 грн.

За несвоєчасну оплату вартості
поставленого товару, у відповідності
до п. 8.4 Договору, позивач нарахував до
стягнення з відповідача 389,04 грн. пені.

Також, з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК
України та п. 8.5 Договору, позивач
заявив до стягнення з відповідача 330,41
грн 18% річних та 435,00 грн інфляційних
нарахувань.

Відповідач за підставами пред'явлення
та предметом позов не оспорив, доказів
погашення заборгованості на час
звернення позивача до суду з позовом не
надав.

Дослідивши в сукупності матеріали
справи, господарський суд враховує
таке.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини.

За ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
позовні вимоги ґрунтуються на
укладеному між сторонами Договорі № 215
від 17.09.2013, який за своєю правовою
природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 вищевказаної статті, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов Договору № 215 від 17.09.2013
позивачем здійснювалися на адресу
відповідача поставки товару -
комбікорму телячого віком 1-6 м ПК62
(5-90дн) гранула 4 у кількості 1,5 т та
білково-вітамінної добавки - Бовімілк
Лакто Плюс у кількості 0,5 т.

Наданими до суду документами
підтверджується, що на виконання
вказаного Договору позивачем згідно з
видатковими накладними на підставі
рахунку на оплату 11.04.2014 було
поставлено відповідачу товару на
загальну суму 14115,00 грн. (а. с. 14 - 16). При
цьому, суд зазначає, що станом на
вказану дату за відповідачем вже
рахувалася заборгованість за поставку
аналогічного товару за минулі періоди
в розмірі 7200,00 грн., на підставі
виставленого раніше згідно з Договором
№ 215 від 17.09.2013 рахунку на оплату № 140
від 15.01.2014 на суму 20680,00 грн. (а. с. 63).

Таким чином, станом на 11.04.2014
заборгованість відповідача за
поставку товару склала 21315,00 грн. (14115,00 +
7200,00).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач 09.04.2014 оплатив вартість
отриманого згідно з рахунком № 140 від
15.01.2014 товару в сумі 7630,00 грн., внаслідок
чого у нього утворилась передоплата у
розмірі 430,00 грн., яка, враховуючи
здійснену позивачем 11.04.2014 поставку,
була зарахована ним в рахунок оплати
товару по видатковій накладній № 1529.

В подальшому, відповідач періодично
погашав заборгованість з поставки
товару 13.08.2014 на суму 3685,00 грн. та 15.08.2014
на суму 5000,00 грн., але вже з порушенням
строків оплати, передбачених п. 7.1
Договору, доказом чого є платіжні
доручення (а. с. 66 - 68).

З огляду на викладене, внаслідок
неналежного виконання відповідачем
своїх договірних зобов'язань,
утворився борг перед позивачем, який
станом на день подачі позову до суду
склав 5000,00 грн. (14115,00 грн. (сума поставки)
- (430,00 + 3685,00 + 5000,00 сума проплат)), що також
підтверджується податковою накладною
(а. с. 18), довіреністю на отримання
товару (а. с. 17), товарно - транспортними
накладними (а. с. 19 - 22), банківськими
виписками (а. с. 23 - 25).

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічні положення
містяться в ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про законність та
обґрунтованість вимог позивача щодо
стягнення 5000,00 грн., несплачених
відповідачем в рахунок оплати
поставленого товару.

Разом з тим, слід зазначити, що в
процесі розгляду справи відповідачем
було сплачено 5000,00 грн. основної
заборгованості, що підтверджується
платіжним дорученням № 1136 від 27.10.2014 (а.
с. 65) та бухгалтерською довідкою від
04.11.2014 вих. № 171 (а. с. 58).

Оскільки вказана сума була сплачена
відповідачем після звернення позивача
до суду, провадження у справі в частині
стягнення 5000,00 грн. слід припинити на
підставі п. 1 - 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

При перевірці обґрунтованості та
законності нарахування позивачем пені
у розмірі 389,04 грн., суд враховує, що
правові наслідки порушення юридичними
і фізичними особами своїх грошових
зобов'язань передбачені, зокрема,
приписами ст. ст. 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Так, за ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Умовами Договору (п. 8.4) сторони
передбачили, що за кожен день
прострочення платежу понад строк,
передбачений п. 7.1 Договору, покупець
сплачує постачальнику пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України від
простроченого платежу за весь період
такого прострочення.

З розрахунку позивача вбачається (а. с.
9), що останній нарахував до стягнення з
відповідача пеню у розмірі 389,04 грн. за
період з 23.04.2014 по 03.09.2014 на суму боргу
5000,00 грн.

Здійснивши перерахунок пені, суд
встановив, що її сума є вірною, тому
вважає вимогу про стягнення пені у
розмірі 389,04 грн. обґрунтованою.

Що стосується здійсненого позивачем
розрахунку 3% річних та інфляційних,
слід зазначити, що за ч. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи розрахунків (а. с. 10, 11), позивач
просить стягнути з відповідача 18%
річних у сумі 330,41 грн. за період з 23.04.2014
по 03.09.2014, а також 435,00 грн. інфляційних
за аналогічний період.

Перевіривши проведені позивачем
нарахування річних, господарський суд
встановив, що їх суми обґрунтовані та
вірні.

Однак, здійснивши перерахунок
інфляційних, виходячи з вказаного
початку періоду їх нарахування,
господарський суд вважає правомірно
заявленою до стягнення суму у розмірі
305,00 грн. (правомірно заявлений період
для нарахування інфляційних: травень -
серпень 2014, сумарний індекс інфляції за
вказаний період - 1,061). При розрахунку
інфляційних судом враховано
рекомендації Верховного Суду України
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ
№6.2.-97р. від 04.04.1997 та постанову Пленуму
ВГС України від 17.12.2013 № 14.

Таким чином, у стягненні 130,00 грн.
інфляційних суд відмовляє за
безпідставністю.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень
належними та допустимими у справі
доказами; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідач позовні вимоги не оспорив,
доказів погашення пені, 18% та
інфляційних не надав.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими, заявленими
відповідно до чинного законодавства і
укладеного Договору та такими, що
підлягають частковому задоволенню на
суму 1024,45 грн., з яких: 389,04 грн. пені, 330,41
грн. 18% річних та 305,00 грн. інфляційних
нарахувань.

В частині стягнення 130,00 грн.
інфляційних слід відмовити.

Провадження у справі в частині
стягнення 5000,00 грн. основного боргу
підлягає припиненню на підставі п. 1 - 1
ч. 1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з
відсутністю спору.

Судові витрати покладаються на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Разом з тим, оскільки позивач при
зверненні до суду з позовом помилково
сплатив 1830,00 грн судового збору,
замість правильного - 1827,00 грн, як
передбачено ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір", згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7
вказаного Закону, позивачу слід
повернути з Державного бюджету України
3,00 грн надміру сплаченого судового
збору.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Івниця" (13420,
Житомирська область, Андрушівський
район, с. Івниця, вул. Лісова, б. 46, ) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "КреМікс"
(39701, Полтавська обл., Кременчуцький р-н,
с. Піщане, вул. Польовий стан, б. 1, ):

- 389,04 грн пені;

- 330,41 грн 18 % річних;

- 305,00 грн інфляційних витрат;

- 1788,41 грн судового збору.

3. В частині стягнення 130,00 грн
інфляційних слід відмовити.

4. Припинити провадження в частині
стягнення 5000,00 грн основного боргу на
підставі п. 1 - 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, у
зв'язку з відсутністю спору.

5. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "КреМікс" (39701,
Полтавська обл., Кременчуцький р-н, с.
Піщане, вул. Польовий стан, б. 1, ) з Державного бюджету
України 3,00 грн судового збору, надміру
сплаченого згідно з платіжним
дорученням від 08.10.2014 № 2894.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.11.14

Суддя
Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу - рек.

3 - відповідачу