ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.11.14р. Справа № 904/8621/14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ПЕТРОЛІУМ ОІЛ ГРУП",
м.Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"СКОРПІОН", с. Ранній Ранок,
Криворізький район, Дніпропетровська
область

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання
Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Яковлева А.В.
- довіреність № 20/05-14 від 20.05.14р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Петроліум Оіл Груп",
м.Дніпропетровськ (далі по тексту -
позивач) звернулося до господарського
суду з позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Сільськогосподарського підприємства
"Скорпіон", с.Ранній Ранок, Криворізький
район, Дніпропетровська область (далі
по тексту - відповідач) про стягнення
60019,40грн. (з яких 52525,50грн. - основна
заборгованість; 2678,81грн. - інфляційне
збільшення суми заборгованості;
613,04грн. - три відсотки річних; 4202,05грн. -
штраф). Судові витрати по справі
позивач просив суд стягнути з
відповідача.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № 03/11-1 від 03.11.2014р. ухвалою
суду від 05.11.2014р. порушено провадження
по справі та призначено слухання на
24.11.2014р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
Господарського процесуального кодексу
України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується явкою представника в
судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке повернулося на
адресу господарського суду 13.11.14р. з
відміткою представника відповідача
про отримання ухвали суду 08.11.14р.

24.11.14р. повноважний представник
позивача в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та наполягав на їх
задоволенні в повному обсязі.

Відповідач не забезпечив явку свого
представника в судове засідання,
вимоги суду не виконав, з заявами і
клопотаннями до суду не звертався.

В судовому засіданні оглянуто всі
оригінали первинних документів на
підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
24.11.14р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважного представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2014р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "Петроліум Оіл Груп"
(далі по тексту - позивач, постачальник)
та товариством з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарським підприємством
"Скорпіон" (далі по тексту - відповідач,
покупець) укладено договір поставки
нафтопродуктів №НПОГ-00019 (далі по
тексту - договорів). Відповідно до
пункту 1.1 договору постачальник
зобов'язується передати в погоджені
строки, а покупець прийняти і оплатити
на умовах, викладених в договорі,
нафтопродукти (далі по тексту - товар),
найменування, кількість, ціна яких
вказується в накладних документах на
товар, які оформлюються на кожну
окрему партію товару.

Пунктом 1.2 договору визначено, що
номенклатура товару, його кількість,
ціна встановлюються сторонами за
обопільною згодою на основі заявки
покупця й зазначаються в розрахункових
документах (рахунках-фактурах) та/чи в
відвантажувальних документах
(видаткових накладних) на товар, котрі
являються специфікацією в розумінні
статті 266 Господарського кодексу
України та складають невід'ємну
частину цього договору.

Пунктом 2.1 договору визначено, що товар
поставляється погодженими партіями, у
відповідності з письмовими заявками
покупця на постачання тої чи інших
партії товару. Заявка вважається
оформленою покупцем належним чином,
якщо вона була надіслана письмово
(факсом або електронною поштою).
Постачання товару підтверджується
накладними документами на товар
(видатковими накладними та/або актами
приймання-передачі), які підписані
представниками обох сторін.

Пунктом 3.1 договору визначено, що
загальна ціна цього договору
визначається кількістю отриманого та
оплаченого товару покупцем протягом
всього строку дії договору. Вартість
кожної окремої партії товару
визначається позичальником в
рахунках-фактурах та видаткових
накладних.

Відповідно до пункту 3.2 договору
покупець зобов'язується оплатити повну
вартість (в розмірі 100%) товару (в тому
числі ПДВ) відображену в
рахунках-фактурах, протягом (трьох)
робочих днів з дати здійснення
поставки товару. Платіжні документи за
цим договором оформлюються згідно
умов чинного законодавства України, з
дотриманням усіх вимог, які зазвичай
ставляться до змісту та форми таких
документів, з обов'язковим зазначенням
номеру та дати укладання договору
згідно з яким здійснюється проплата
грошових коштів, а також номер та дату
відповідного рахунку-фактури.

Пунктом 3.3 договору визначено, що право
власності на товар переходить до
покупця з дати поставки товару, що
вказана у видаткових накладних та/або
актах приймання-передачі.

Пунктом 3.6 договору визначено, що
грошові кошти, які отримані від покупця
в рамках дії договору, першочергово
направляються на погашення
заборгованості (у випадку наявності
такої) та оплати штрафних санкцій, які
застосовуються до покупця, залишок
зараховується в рахунок оплати
погодженої між сторонами партії
товару.

Згідно з пунктом 3.8 договору визначено,
що товар, який поставлений в рамках
цього договору, оплачується в
календарній послідовності його
поставки.

Пунктом 4.2 договору визначено, що у
випадку прострочення оплати
поставленого товару покупець
зобов'язується на вимогу постачальника
сплатити йому штраф у розмірі:

- 1,5% від суми неоплаченого товару при
простроченні оплати від одного до
десяти календарних днів;

- 3% від суми неоплаченого товару при
простроченні оплати від одинадцяти до
шістдесяти календарних днів;

- 10% від суми неоплаченого товару при
простроченні оплати від шістдесяти
одного календарного дня.

Пунктом 4.6 договору визначено, що
сплата штрафних санкцій не звільняє
сторони від виконання зобов'язань по
цьому договору.

Цей договір набирає чинності з дати
його укладання та діє до 31.12.2014р., а в
частині розрахунків до їх повного
проведення (пункт 6.1 договору).

15.04.2014р. між сторонами підписано
протокол розбіжностей до договору в
якому сторони узгодили пункт 4.2
договору, а саме:

- 1% від суми неоплаченого товару при
простроченні оплати від одного до
десяти календарних днів;

- 3% від суми неоплаченого товару при
простроченні оплати від одинадцяти до
шістдесяти календарних днів;

- 5% від суми неоплаченого товару при
простроченні оплати від шістдесяти
одного календарного дня.

На виконання умов укладеного між
сторонами договору позивачем
поставлено відповідачу дизельне
паливо - Євро, що підтверджується
видатковими накладними, а саме:

- видаткова накладна №ПОГ-31051 від
31.05.2014р. на суму 52525,50грн. (а.с.15);

- видаткова накладна №НПОГ-010713 від
01.07.2014р. на суму 135421,00грн. (а.с.17).

Відповідач в порушення умов укладеного
між сторонами договору розрахувався з
позивачем за отриманий товар лише
частково, а саме у розмірі 135421,00грн., що
підтверджується банківською випискою
(а.с.19).

Отже, на час розгляду справи
неоплаченою залишається
заборгованість у розмірі 52525,50грн., яка
і стала підставою звернення позивача
до суду з даною позовною заявою.

В свою чергу, відповідач доказів
належного виконання своїх зобов'язань
по вищезазначеному договору на момент
розгляду спору до господарського суду
не надав. Крім того, відповідач не
скористався наданим йому правом на
судовий захист, наведених позивачем
обставин не спростував і не заперечив.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих позивачем на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважного представника позивача в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивача 52525,50грн., слід визнати
обґрунтованими, документально
доведеними, такими, що не суперечать
чинному законодавству України, а отже є
такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на положення пункту 3.2
договору, строк оплати товару є таким,
що настав.

Господарський суд вважає, що
відповідач визнав себе зобов'язаною
особою по відношенню до позивача,
оскільки до дій які свідчать про
визнання боргу можуть відноситися
часткове погашення самим боржником
основного боргу (а.с.19) та підписання
акту звірення взаєморозрахунків
сторін (а.с.21).

Доказів оплати товару в сумі 52525,50грн.
відповідач не надав, доводи позивача,
наведені в обґрунтування позову, не
спростував.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати товару
(ч.1). Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу
(ч.2). У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами
(ч.3). Якщо покупець відмовився прийняти
та оплатити товар, продавець має право
за своїм вибором вимагати оплати
товару або відмовитися від договору
купівлі-продажу (ч.4). Якщо продавець
зобов'язаний передати покупцеві крім
неоплаченого також інший товар, він має
право зупинити передання цього товару
до повної оплати всього раніше
переданого товару, якщо інше не
встановлено договором або актами
цивільного законодавства (ч.5).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунки трьох
відсотків річних та інфляційних втрат
здійснених позивачем господарський
суд визнав їх вірними, а вимоги
позивача про стягнення з відповідача
три відсотки річних за період з 05.06.2014р.
по 28.10.2014 року у розмірі 613,04грн. та
інфляційні втрати за період з 05.06.2014р.
по 30.09.2014р. у розмірі 2678,81грн. такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського
кодексу України виконання
господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 4.2 договору, з урахуванням
протоколу розбіжностей визначено, що у
випадку прострочення оплати
поставленого товару покупець
зобов'язується на вимогу постачальника
сплатити йому штраф у розмірі:

- 1% від суми неоплаченого товару при
простроченні оплати від одного до
десяти календарних днів;

- 3% від суми неоплаченого товару при
простроченні оплати від одинадцяти до
шістдесяти календарних днів;

- 5% від суми неоплаченого товару при
простроченні оплати від шістдесяти
одного календарного дня.

Посилаючись на положення пункту 4.2
договору позивач нарахував
відповідачу 3% від суми прострочення, а
саме від 52525,50грн. та 5% від 52525,50грн. і в
результаті таких своїх нарахувань
просить суд стягнути з відповідача
4202,05грн. (1575,77грн. + 2626,28грн.).

Господарський суд встановив, що
прострочення оплати товару триває
більш ніж шістдесят один день. Таким
чином, враховуючи положення пункту 4.2
договору позивач має право на
стягнення з відповідача 5% від суми
неоплаченого товару, тобто від суми
52525,50грн., що становить 2626,28грн., у
зв'язку з чим позовні вимоги в даній
частині підлягають задоволенню.

Стягнення додатково 3% від суми
неоплаченого товару господарський суд
визнає неправомірним та відмовляє в
задоволенні позовних вимог в даній
частині.

В порядку ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати по справі покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, а саме
стягнути з відповідача на користь
позивача судовий збір у розмірі
1779,13грн., з урахуванням того, що 97,38%
позовних вимог позивача судом
задоволено.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 509, 549, 625, 629, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174,
193, 199, 265 Господарського кодексу
України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75,
82-85, 115-117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю
"Сільськогосподарське підприємство
"Скорпіон" (53054, Дніпропетровська
область, Криворізький район, с.Ранній
Ранок, вул.Набережна, 1;
ідентифікаційний код 21900854) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Петроліум Оіл Груп"
(49000, м.Дніпропетровськ, вул.Чичеріна, 21;
ідентифікаційний код 39115922) 52525,50грн.
(п'ятдесят дві тисячі п'ятсот двадцять
п'ять грн. 50 коп.) - основна
заборгованість; 2678,81грн. (дві тисячі
шістсот сімдесят вісім грн. 81 коп.) -
інфляційне збільшення суми
заборгованості; 613,04грн. (шістсот
тринадцять грн. 04 коп.) - три відсотки
річних; 2626,28грн. (дві тисячі шістсот
двадцять шість грн. 28 коп.) - штрафу;
1779,13грн. (одна тисяча сімсот сімдесят
дев'ять грн. 13 коп.) - судовий збір,
видати наказ.

В решті відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

01.12.2014р.

Суддя І.В. Петренко