ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
235-24-26_______________________________________________________________
________________________________________________________________________
______________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"11" листопада 2014 р.
Справа № 911/3978/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничого
підприємства «Херсонський
машинобудівний завод», м. Херсон,

до відповідача публічного
акціонерного товариства «Миронівський
автоагрегатний завод»,

м. Миронівка,

про стягнення 42 907,42 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: Нагапетян Н.О.,
уповноважена, довіреність від 20.12.2013р.
№ 01/1353;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - товариство з обмеженою
відповідальністю науково-виробниче
підприємство «Херсонський
машинобудівний завод», м. Херсон,
звернувся до господарського суду
Київської області з позовом від 11.09.2014р.
№01/631 до відповідача - публічного
акціонерного товариства «Миронівський
автоагрегатний завод», м. Миронівка, в
якому просить суд стягнути з
відповідача суму основної
заборгованості за оплачений але не
поставлений товар в розмірі 12 672,00 грн.,
пеню в розмірі 0,5% від суми
недопоставленої продукції за
порушення зобов'язання за договором
поставки від 20.06.2013р. №8, що складає 29
746,44 грн., три проценти річних за
користування чужими грошовими коштами
в розмірі 488,98 грн. та покласти на
відповідача витрати по сплаті судового
збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем було оплачено товар (кулаки
поворотні) на загальну суму 31 680,00 грн.,
однак відповідачем здійснено поставку
товару позивачу лише на суму 19 008,00 грн.,
за таких обставин, вартість
недопоставленого товару складає 12 672,00
грн. Позивач звертався до відповідача з
вимогою повернути оплату в сумі 12 672,00
грн., яка відповідачем була залишена
без відповіді та задоволення. За таких
обставин, позивач просить суд стягнути
з відповідача суму передоплати в
судовому порядку. Крім того, позивач
просить суд стягнути з відповідача
пеню, передбачену договором поставки
від 20.06.2013р. №8, що становить 29 746,44 грн.
та три проценти річних за користування
чужими грошовими коштами в розмірі 488,98
грн.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 17.09.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі №911/3978/14 та
призначено справу до розгляду в
судовому засіданні на 30.09.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 30.09.2014р. розгляд справи
відкладено на 21.10.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 21.10.2014р. прийнято до
розгляду заяву товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничого
підприємства «Херсонський
машинобудівний завод» про зменшення
розміру позовних вимог та відкладено
розгляд справи на 11.11.2014р.

За таких обставин, справа
розглядається в редакції позовних
вимог про стягнення з відповідача на
користь позивача 33 744,35 грн.
заборгованості за договором поставки
від 20.06.2013р. №8, в тому числі: 12 672,00 грн.
основного боргу, 20 890,08 грн. пені за
прострочення зобов'язання з поставки
товару в розмірі 0,5% від вартості
недопоставленої продукції, 182,27 грн. 3%
річних та судового збору.

Відповідач в судові засідання 30.09.2014р.,
21.10.2014р. та 11.11.2014р. свого представника
не направив, вимоги суду, викладені в
ухвалах від 17.09.2014р., від 30.09.2014р. та від
21.10.2014р., не виконав, витребувані судом
документи суду не подав та про причини
нез'явлення суд належним чином не
повідомив, хоча про дату, час та місце
проведення судових засідань
повідомлявся судом належним чином,
шляхом надіслання рекомендованими
листами з повідомленнями копії ухвал
суду на адресу, зазначену у позовній
заяві, яка відповідає даним
Спеціального витягу Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, про що
свідчать залучені до матеріалів справи
рекомендовані повідомлення про
вручення поштового відправлення.
Згідно вказаних повідомлень,
відповідач копії ухвали про порушення
провадження отримав 07.10.2014р., а ухвалу
про відкладення розгляду справи -
04.11.2014р., відповідно про дату час та
місце проведення судових засідань був
повідомлений судом належним чином та
завчасно.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Враховуючи вищевикладене, відповідно
до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК
України, справа розглянута за наявними
матеріалами.

Розглянувши позов товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробниче підприємство
«Херсонський машинобудівний завод», м.
Херсон (далі по тексту - ТОВ НВП
«Херсонський машинобудівний завод»),
до відповідача - публічного
акціонерного товариства «Миронівський
автоагрегатний завод», м. Миронівка
(далі по тексту - ПАТ «Миронівський
автоагрегатний завод»), вислухавши
пояснення представника позивача,
всебічно та повно вивчивши наявні у
матеріалах справи докази,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 ст. 11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, зокрема, з
правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають на
підставі договорів (стаття 179 ГК
України) й сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначені умов договору (стаття 627 ЦК
України).

Підставою виникнення взаємних прав та
обов'язків сторін у справі є укладений
20.06.2013р. між ПАТ «Миронівський
автоагрегатний завод» (постачальник)
та ТОВ НВП «Херсонський машинобудівний
завод» (покупець) Договір поставки №8
(далі - Договір), згідно якого
постачальник зобов'язується поставити
у власність покупця або вказаного ним
вантажоодержувача, продукцію, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити продукцію в номенклатурі,
кількості та за цінами згідно
Специфікацій до даного Договору, які є
його невід'ємною частиною. Відповідно
до умов Договору:

- продукція виготовляється та
відвантажується постачальником за
заявкою покупця. Не заявлена і не
оплачена в порядку 100% передоплати
продукція відвантаженню і постачанню
не підлягає і недопоставкою не
рахується (пункт 1.2. Договору);

- партія продукції, оплачена на 100%,
повинна бути поставлена протягом 45
календарних днів після надходження
передоплати на розрахунковий рахунок
постачальника (пункт 3.1. Договору);

- поставка продукції здійснюється
на умовах СРТ - м. Херсон по Інкотермс-2010
(пункт 3.2. Договору);

- розрахунки за поставлену
продукцію здійснюються покупцем в
українській гривні, шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок постачальника в
порядку 100% передоплати (пункт 4.1.
Договору);

- у разі прострочення поставки
продукції більш ніж на 30 календарних
днів, покупець має право вимагати від
постачальника повернення сплачених
грошових коштів. У цьому випадку
перерахування грошових коштів
проводиться постачальником протягом
5-ти банківських днів після отримання
вимоги покупця про повернення (пункт 5.1.
Договору);

- у разі прострочення поставки
продукції постачальник зобов'язаний
сплатити покупцеві пеню в розмірі 0,5%
від суми недопоставленого товару за
кожний день прострочення (пункт 5.3.
Договору);

- цей договір набуває чинності з
моменту підписання і діє про 31.12.2013, а в
частині взаємних розрахунків між
сторонами - до повного виконання
сторонами договірних зобов'язань
(пункт 7.1. Договору).

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
поставки. Згідно положень статті 712 ЦК
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлі-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною 1 ст. 692 ЦК України
якщо договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно повинно бути виконано у цей строк.

Пунктом 4.1. Договору сторони визначили,
що розрахунки за поставлену продукцію
здійснюються покупцем в українській
гривні, шляхом перерахування грошових
коштів на розрахунковий рахунок
постачальника в порядку 100%
передоплати.

Як стверджує позивач та вбачається з
матеріалів справи, на виконання умов
Договору позивачем платіжним
дорученням від 01.07.2013р. №2689 була
перерахована на рахунок відповідача
передоплата в розмірі 31 680,00 грн.

Статтею 662 ЦК України визначено, що
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу. Продавець повинен
одночасно з товаром передати покупцеві
його приналежності та документи
(технічний паспорт, сертифікат якості
тощо), що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром
відповідно до договору або актів
цивільного законодавства. Згідно до ст.
663 ЦК України продавець зобов'язаний
передати товар покупцеві у строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень ст. 530 ЦК
України.

Пунктом 3.1. Договору сторони погодили,
що партія продукції, оплачена на 100%,
повинна бути поставлена протягом 45
календарних днів після надходження
передоплати на розрахунковий рахунок
постачальника.

Таким чином оплачена на умовах 100%
передоплати партія продукції вартістю
31680,00 грн. мала бути поставлена
відповідачем позивачу протягом 45
календарних днів з дня оплати, тобто не
пізніше 15.08.2013р.

Проте, як твердить позивач, в порушення
умов Договору відповідач свого
обов'язку в частині передачі позивачу
продукції у визначені Договором строки
не виконав.

Позивач звертався до відповідача з
вимогою від 24.09.2013р., в якій просив
відповідача в продовж трьох
календарних днів з моменту отримання
вимоги здійснити поставку продукції
КЗС 9М.04.01.220-01 кулак поворотний у
кількості 10 шт. та сплатити пеню,
передбачену Договором, в розмірі 6 494,40
грн.

Відповідачем було здійснено часткову
поставку товару на загальну суму 19 008,00
грн., що підтверджується видатковими
накладними від 03.10.2013р. №РН-00000010 на суму
15 840,00 грн. та від 01.11.2013р. №РН-0000013 на
суму 3 168,00 грн. (копії видаткових
накладних наявні в матеріалах справи).

Пунктом 5.3. Договору сторонами
погоджено, що у разі прострочення
поставки продукції постачальник
зобов'язаний сплатити покупцеві пеню в
розмірі 0,5% від суми недопоставленого
товару за кожний день прострочення.

Враховуючи, те, що судом встановлено
прострочення поставки партії товару,
передоплаченої позивачем на 100% в сумі
31680,00 грн., у позивача виникло право на
нарахування та стягнення з відповідача
передбаченої договором пені за
прострочення поставки товару.

Статтею 230 ГК України визначено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, які учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі неналежного виконання
господарського зобов'язання. Цією ж
статтею визначено види штрафних
санкцій - неустойка, штраф, пеня.

В розумінні ст.ст. 549, 551 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, яке боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 статті 343 ГК України
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Стаття 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
визначає, що розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Отже, яким би способом не визначався в
договорі розмір пені, він не може
перевищувати той розмір, який
установлено законом як граничний,
тобто за прострочення платежу за
договором може бути стягнуто лише пеню,
сума якої не перевищує ту, що обчислено
на підставі подвійної облікової ставки
Національного банку України. Таку ж
позицію підтримує і Верховний суд
України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у
справі № 25/187).

Однак, зазначені норми ч.2 ст. 343 ГК
України, статей 1, 3 Закону України «про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та
позиція Верховного Суду України
стосується випадків виконання
грошового зобов'язання, тоді як в
даному випадку відповідачем
прострочено негрошове зобов'язання
щодо вчасної поставки оплаченого
товару, відповідно спеціальний Закон
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» на
спірні відносини сторін не
розповсюджується. За таких обставин,
позивач мав право нарахувати
відповідачу неустойку, виходячи з умов
пункту 5.3 Договору, а саме в розмірі 0,5%
(а не подвійна облікова ставка НБУ) від
вартості недопоставленого товару за
кожен день прострочки, що узгоджується
з принципом свободи договору (ст.ст. 6, 627
ЦК України).

Разом із тим, відповідно до частини 6 ст.
232 ГК України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором. Дана норма
стосується штрафних санкцій за
невиконання будь-яких зобов'язань, а не
тільки грошових, відповідно
розповсюджується на зобов'язальні
відносини сторін у справі.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок. Тому
період обчислення пені починається з
наступного дня після дати, в якій
зобов'язання мало бути виконано.
Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором.

Відповідно до частини 3 ст. 254 ЦК України
строк, що визначений місяцями, спливає
у відповідне число останнього місяця
строку.

Оскільки інший період нарахування пені
в Договорі сторонами не встановлено,
позивач вправі нараховувати та
стягувати з відповідача пеню за
прострочення поставки оплаченої
партії товару в розмірі 0,5% в день від
суми недопоставленого товару після
спливу 45 календарних днів з моменту
оплати за шість місяців, тобто з 16.08.2013р.
по 16.02.2014р.

За таких обставин, виходячи з
наступного розрахунку:

датаСума недопоставки, грн.Період
простроченняПеня, грн.Оплата на 31680,00
грн.01.07.2013р.31680,0016.08 - 02.10.137603,20Поставка на
15840,00 грн.03.10.2013р.15840,0003.10 -
31.10.132296,80Поставка на 3168,00
грн.01.11.2013р.12672,0001.11.13 - 16.02.146842,88всього
12672,00 16742,88судом встановлено, що належна
до стягнення з відповідача на користь
позивача неустойка за прострочення
поставки оплаченої партії товару
становить 16742,88 грн.

Згідно положень частини 2 ст. 693 ЦК
України якщо продавець, який одержав
суму попередньої оплати товару, не
передав товар у встановлений строк,
покупець має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Відповідно до частини 1 ст. 670 ЦК України
якщо продавець передав покупцеві меншу
кількість товару, ніж це встановлено
договором купівлі-продажу, покупець
має право вимагати передання кількості
товару, якого не вистачає, або
відмовитися від переданого товару та
його оплати, а якщо він оплачений, -
вимагати повернення сплаченої за нього
грошової суми.

Згідно положень пункту 5.1. Договору у
разі прострочення поставки продукції
більш ніж на 30 календарних днів,
покупець має право вимагати від
постачальника повернення сплачених
грошових коштів. У цьому випадку
перерахування грошових коштів
проводиться постачальником протягом
5-ти банківських днів після отримання
вимоги покупця про повернення.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Згідно з
частиною 2 ст. 614 ЦК України відсутність
своєї вини доводить особа, яка порушила
зобов'язання. Частиною 1 ст. 16 ЦК України
встановлено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Позивач твердить, що скористався своїм
правом та звернувся до відповідача з
вимогою від 23.04.2014р. №01/273 про
повернення грошових коштів в розмірі 12
672,00 грн. впродовж п'яти календарних
днів з моменту отримання даної вимоги.
На підтвердження звернення позивача з
вимогою від 23.04.2014р. №01/273 до
відповідача позивач подав суду копію
фіскального чеку «Укрпошти» від
24.04.2014р. №2878.

Доказів того, що відповідач повернув
позивачу грошові кошти в сумі 12672,00 грн.,
суду не подано.

У зв'язку із зазначеним позивач
твердить, що у відповідача з моменту
отримання вимоги від 23.04.2014р. № 01/273
виникло грошове зобов'язання з
повернення залишку передоплати в сумі
12672,00 грн., та просить суд стягнути з
відповідача вказану суму в судовому
порядку, а також 3% річних згідно ст. 625
ЦК України за період з 28.04.2014р. по
21.10.2014р. у зв'язку із простроченням
грошового зобов'язання.

Разом із тим, суду не подано доказів
фактичного отримання вказаної вимоги
від 23.04.2014р. № 01/273 відповідачем, у
зв'язку з чим у суду відсутня
можливість встановити дату виникнення
у відповідача прострочення грошового
зобов'язання. Крім того, подана копія
фіскального чеку від 24.04.2014р. не
засвідчує вмісту поштового
відправлення.

Частина 2 ст. 693 ЦК України у випадку
настання прострочення продавця надає
право покупцю на власний вибір
вимагати передання оплаченого товару
або повернення попередньої оплати, і не
передбачає для цього обов'язкового
досудового врегулювання (додаткового
направлення окремої письмової вимоги).
За приписом частини п'ятої статті 11 ЦК
України грошове зобов'язання може
виникати з рішення суду (пункт 5.4
Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»). За таких
обставин закон не містить заборони
позивачу вимагати повернення суми
попередньої оплати безпосередньо в
судовому порядку, і вимога позивача про
стягнення з відповідача суми
передоплати 12672,00 грн. є обґрунтованою
та підлягає задоволенню.

Однак, розрахунок та стягнення з
відповідача в порядку ст. 625 ЦК України
процентів річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання не є
обґрунтованими та законними без
встановлення судом на підставі
належних та допустимих доказів факту
виникнення грошового зобов'язання на
підставі письмової вимоги позивача, а
відтак і встановлення конкретного
строку його виконання та періоду
прострочення. За таких обставин, вимоги
позивача про стягнення з відповідача
процентів річних за відсутності
доказів отримання відповідачем вимоги
позивача про повернення коштів,
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Суд ухвалами
від 17.09.2014р., від 30.09.2014р. та від 21.10.2014р.
зобов'язував відповідача подати суду
документи та докази, які підтверджують
поставку товару або перерахування
(повернення) відповідачем на користь
позивача грошових коштів. Відповідач
відзив на позов та витребувані судом
документи не подав та доводи позивача
не спростував.

За таких обставин, повно та ґрунтовно
дослідивши матеріали справи, суд
задовольняє позов товариства з
обмеженою відповідальності
науково-виробниче підприємство
«Херсонський машинобудівний завод»
частково та приймає рішення про
стягнення з відповідача - публічного
акціонерного товариства «Миронівський
автоагрегатний завод» на користь
позивача - товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробниче
підприємство «Херсонський
машинобудівний завод» 12 672,00 грн.
передоплати та пеню в сумі 16742,88 грн.,
всього 29414,88 грн. У відповідності до
положень ст. 49 ГПК України, витрати по
сплаті судового збору суд покладає на
сторін пропорційно задоволеним
вимогам.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 32-34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальності науково-виробниче
підприємство «Херсонський
машинобудівний завод» до публічного
акціонерного товариства «Миронівський
автоагрегатний завод» задовольнити
частково.

2. Стягнути з публічного
акціонерного товариства «Миронівський
автоагрегатний завод» (08800, Київська
обл., м. Миронівка, вул. Коцюбинського,
буд. 10, )

на користь товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробниче
підприємство «Херсонський
машинобудівний завод» (73026, м. Херсон,
вул. Тираспільська, буд. 1, )

12 672,00 грн. (дванадцять тисяч шістсот
сімдесят дві гривні нуль копійок)
передоплати,

16 742,88 грн. (шістнадцять тисяч сімсот
сорок дві гривні вісімдесят вісім
копійок) пені,

1 592,59 грн. (одну тисячу вісімсот
двадцять сім гривень нуль копійок)
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 ГПК України.

Суддя
О.В. Конюх

Повний текст рішення підписано 11.12.2014р.