ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2014 р.
Справа № 914/3457/14

За позовом: Колективного
підприємства "Рембрандт", м. Львів

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів

про стягнення збитків.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Підкостельній О.П.

Представники:

від позивача: Вихованський К.В. -
представник

від відповідача: ОСОБА_3 -
представник

ОСОБА_1 - фізична
особа-підприємець

Зміст ст. 22 ГПК України представникам
сторін роз'яснено.

Розглядається справа за позовом
Колективного підприємства "Рембрандт"
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення збитків.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 30.09.2014 р.
порушено провадження у справі та
призначено її до розгляду в судовому
засіданні на 20.10.2014 р.

Розгляд справи відкладався з підстав
викладених у відповідних ухвалах суду,
в судових засіданнях оголошувалися
перерви.

Представник позивача в судових
засіданнях позовні вимоги підтримав,
просив їх задоволити з підстав
викладених в позовній заяві та усних
поясненнях.

Відповідач та його представник в
судових засіданнях позовні вимоги
заперечили, просили відмовити у їх
задоволенні з підстав викладених у
відзиві на позовну заяву та усних
поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив наступне:

Колективне підприємство "Рембрандт"
(надалі - позивач) звернулося в
господарський суд з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(надалі - відповідач) про стягнення
збитків в розмірі 98 280, 00 грн. та 2 544, 00
грн. компенсації оплати з зберігання
майна.

В обґрунтування позовних вимог
позивач вказує на те, що 28.12.2012 р. між ним
та відповідачем укладено договір
оренди нерухомого майна, відповідно до
якого відповідач передав, а позивач
прийняв в тимчасове платне
користування нежитлове приміщення
першого поверху, позначене індексом
І-І, площею 10,6 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.2 договору розмір
орендної плати за один повний
календарний місяць становить 10 грн. за 1
кв.м., тобто 106 грн. на місяць.

На виконання умов договору, 28.12.2012 р.
уповноваженими представниками сторін
був складений акт передачі-приймання в
оренду нерухомого майна.

28.12.2012 р. сторонами був укладений
додаток № 1 до договору оренди
нерухомого майна від 28.12.2012 р., який є
невід'ємною частиною основного
договору. Відповідно до умов додатку №
1 позивач (поклажодавець) передав, а
відповідач (зберігач) прийняв на
відповідальне зберігання майно на
загальну суму 98 280, 00 грн. Перелік
товарно-матеріальних цінностей, що
передаються на зберігання зазначений у
додатку № 2 до договору оренди
нерухомого майна від 28.12.2012 р., що
підписаний уповноваженими
представниками сторін.

Як зазначає позивач, з моменту
укладення зазначених правочинів, він
належним чином виконував свої
зобов'язання, здійснював розрахунки за
зберігання майна в розмірі орендної
плати, на загальну суму 2 544, 00 грн., що
підтверджується прибутковими касовими
ордерами, підписував акти виконаних
робіт.

Проте, 04.08.2014 р. представниками
позивача та відповідача було складено
акт про відсутність майна, переданого
на зберігання, в якому зазначається, що
прибувши за адресою: АДРЕСА_1, з метою
перевірки наявності та комплектності
майна, представники позивача виявили,
що майно відсутнє.

Таким чином, позивачем понесені
збитки у вигляді втрати переданого на
зберігання відповідачу майна в розмірі
98 280, 00 грн. та витрат на оплату послуг
за його зберігання в розмірі 2 544, 00
грн., які він просить стягнути з
відповідача на свою користь.

У представленому відзиві на позовну
заяву та усних поясненнях, відповідач
позовні вимоги заперечив з підстав, що
акт передачі-приймання в оренду
нерухомого майна від 28.12.2012 р. та
додатки № 1 і № 2 до договору оренди
нерухомого майна від 28.12.2012 р. він
ніколи не підписував. В договорі оренди
нерухомого майна від 28.12.2012 р. відсутня
істотна умова, що додаток № 1 до
договору є його невід'ємною частиною.
Крім того, позивач посилається у
позовній заяві на акт від 04.08.2014 р. про
відсутність майна, переданого
відповідачу на зберігання. Проте такий
акт не може вважатися належним доказом,
оскільки складений в односторонньому
порядку, без участі відповідача та
підписаний зацікавленими особами, а
саме: директором позивача - ОСОБА_4 та
його дружиною ОСОБА_5, яка діяла від
імені відповідача згідно довіреності
від 28.12.2012 р., яку відповідач їй не
видавав.

Також, за фактом привласнення
правоустановчих документів і печатки
відповідача та підробки додатку № 1 до
договору оренди та довіреності
виданої відповідачем на її ім'я,
органами внутрішніх справ відкрито
кримінальне провадження, що
підтверджується витягом з Єдиного
реєстру досудових розслідувань від
30.10.2014 р. № 0003471.

Враховуючи наведене, відповідач
просить суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

ОСОБА_5 до матеріалів справи
долучено письмові пояснення, в яких
вона зазначає, що відповідачем було
прийняте на зберігання майно на
загальну суму 98 280, 00 грн. За
дорученням відповідача нею кошти, які
сплачувалися за оренду та зберігання
майна вносилися на банківський рахунок
відповідача. Згодом, відповідачем були
продані приміщення по АДРЕСА_1. З метою
перевірки цієї інформації, ОСОБА_5 було
запрошено 04.08.2014 р. на об'єкт оренди, де
нею та представником позивача було
виявлено відсутність переданого
відповідачу на зберігання майна.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши докази по справі в їх
сукупності суд вважає, що у задоволенні
позовних вимог слід відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Одним із способів захисту порушеного
права є відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 936 ЦК України за
договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Приписами ст. 950 ЦК України
встановлено, що за втрату (нестачу) або
пошкодження речі, прийнятої на
зберігання, зберігач відповідає на
загальних підставах.

Судом встановлено, що 28.12.2012 р. між
позивачем та відповідачем укладено
договір оренди нерухомого майна,
нежитлового приміщення 1-го поверху, з
індексом І-І, площею 10, 6 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1.

Як стверджує позивач, на підставі
довіреності від 28.12.2012 р., виданої
відповідачем на ім'я ОСОБА_5 для
представлення його інтересів, нею від
імені відповідача було передано
позивачу в тимчасове платне
користування вказані нежитлові
приміщення, що підтверджується актом
передачі-приймання в оренду нерухомого
майна від 28.12.2012 р., підписаним від імені
відповідача його представником ОСОБА_5

За словами позивача, 28.12.2012 р.
сторонами був укладений додаток № 1 до
договору оренди нерухомого майна від
28.12.2012 р., відповідно до умов якого
позивач (поклажодавець) передав, а
відповідач (зберігач) прийняв на
відповідальне зберігання майно на
загальну суму 98 280, 00 грн., згідно
переліку товарно-матеріальних
цінностей, що передаються на
зберігання (Додаток № 2). Майно
підлягало зберіганню в орендованому
позивачем приміщенні за адресою:
АДРЕСА_1

Як вбачається з долучених до
матеріалів справи копій документів,
від імені відповідача
товарно-матеріальні цінності, які були
передані на зберігання, були отримані
також його представником - ОСОБА_5 на
підставі цієї ж довіреності від 28.12.2012
р.

З наявної в матеріалах справи копії
довіреності від 28.12.2012 року вбачається,
що ОСОБА_1, суб'єкт підприємницької
діяльності, уповноважує ОСОБА_5
представляти його інтереси та вчиняти
дії в державних, громадських,
господарських та будь-яких
підприємствах, установах, організаціях
незалежно від їх підпорядкування, форм
власності та галузевої належності.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 36 ГПК України,
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Письмові
докази подаються в оригіналі або
належним чином засвідченій копії.
Оригінали документів подаються, коли
обставини справи відповідно до
законодавства мають бути засвідчені
тільки такими документами, а також в
інших випадках на вимогу
господарського суду.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач
в судових засіданнях повідомив про те,
що ним не підписувався додаток № 1 до
договору оренди нерухомого майна від
28.12.2012 р. - договір зберігання майна, а
також довіреність від 28.12.2012 р. на ім'я
ОСОБА_5, що є дружиною керівника
позивача (КП «Рембрант») ОСОБА_4 та
оригінали вказаних документів в нього
відсутні.

Ухвалами суду від 10.11.2014 р. та 17.11.2014 р.
позивача та ОСОБА_5 було зобов'язано
представити оригінали додатку № 1 до
договору оренди нерухомого майна від
28.12.2012 р. та довіреності від 28.12.2012 р.
Проте, позивачем було повідомлено суд
про неможливість представлення
оригіналу додатку № 1 до договору
оренди нерухомого майна від 28.12.2012 р. з
мотивів, що він знаходився в
орендованому приміщенні, разом з
відсутнім (відповідно до акту від 04.08.2014
р.) майном, що було передано відповідачу
на збереження.

Разом з тим суд зауважує, що
представником позивача в судових
засіданнях була надана копія вказаного
вище додатку, яка посвідчена 11.09.2014 р.
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
що свідчить про те, що станом на 11.09.2014
року вказаний додаток № 1 до договору
оренди нерухомого майна від 28.12.2012 р.
позивачем не був втрачений.

Варто зазначити, що нотаріальне
засвідчення копії додатку № 1 до
договору оренди нерухомого майна від
28.12.2012 р. не відповідає пункту 3.3 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 22.02.2012
р. № 296/5, яким визначено, що вірність
копії документа, виданого фізичною
особою, засвідчується у тих випадках,
коли справжність підпису фізичної
особи на оригіналі цього документа
засвідчена нотаріусом або посадовою
особою відповідного органу місцевого
самоврядування або за місцем роботи,
навчання, проживання чи лікування
фізичної особи.

Щодо оригіналу довіреності від 28.12.2012
р. то він також не був наданий сторонами
суду на його вимогу.

Згідно ч. 1 ст. 245 ЦК України форма
довіреності повинна відповідати формі,
в якій відповідно до закону має
вчинятися правочин.

Відповідно до ст. 1003 ЦК України у
договорі доручення або у виданій на
підставі договору довіреності мають
бути чітко визначені юридичні дії, які
належить вчинити повіреному. Дії, які
належить вчинити повіреному, мають
бути правомірними, конкретними та
здійсненними.

Разом з тим, в довіреності від 28.12.2012
р. чітко не зазначено, які саме дії
повинна вчинити ОСОБА_5 від імені
відповідача, а відтак суд не може
встановити чи була уповноважена
повірена саме на передачу нерухомого
майна в оренду та отримання від
позивача товарно-матеріальних
цінностей на зберігання.

Зважаючи на те, що оригінали додатку
№ 1 до договору оренди нерухомого майна
від 28.12.2012 р. та довіреності від 28.12.2012 р.
не були надані суду, це у свою чергу
унеможливило призначення
судово-почеркознавчої експертизи щодо
встановлення належності підпису
відповідача на вказаних документах.

Посилання позивача на сплату
відповідачу коштів за користування
орендованим майном та за зберігання
майна, суд не вважає належним доказом
існування між сторонами правовідносин
щодо зберігання майна, оскільки згідно
квитанцій до прибуткових касових
ордерів, копії яких долучені до
матеріалів справи, отримувала вказані
кошти ОСОБА_5 як представник ОСОБА_1,
однак доказів подальшої їх передачі
ОСОБА_1 сторонами не представлено, а
копії заявок ОСОБА_5 на переказ
відповідачу готівки (швейцарських
франків), що долучені до матеріалів
справи, вказане не підтверджують.

Крім того, як вбачається з витягу з
Єдиного реєстру досудових
розслідувань від 30.10.2014 р. № 0003471
за фактом привласнення
правоустановчих документів і печатки
відповідача та підробки додатку № 1 до
договору оренди нерухомого майна від
28.12.2012 р. відкрито кримінальне
провадження.

Щодо посилання ОСОБА_5, у своїх
письмових поясненнях, на те, що
відповідачем були продані нежитлові
приміщення по АДРЕСА_1, то суд зауважує,
що укладення договору оренди не
позбавляє власника права власності на
ці приміщення, а відтак і права на
власний розсуд розпоряджатися ними.

Приписами ст. 33 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Враховуючи той факт, що позивачем
належними доказами не доведено факту
укладення з відповідачем додатку № 1 до
договору оренди нерухомого майна від
28.12.2012 р. та видачі довіреності від
28.12.2012 р. на ім'я ОСОБА_5, яка була б
уповноважена відповідачем на передачу
позивачу в оренду нежитлових приміщень
по АДРЕСА_1 та отримання від останнього
на зберігання товарно-матеріальних
цінностей, згідно додатку № 2, тому суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
судовий збір залишається за позивачем.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 32, 33, 36, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Повне рішення складено 02.12.2014 року.

Суддя
Манюк П.Т.