ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2014 р.
Справа № 914/2617/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Матущака О.І.

суддів
Дубник О.П.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "ПЕТРОЛ-ПАРК" м. Київ

на рішення
господарського суду Львівської
області

від 15.09.2014р.

у справі №914/2617/14

за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "ПЕТРОЛ-ПАРК" м. Київ

до відповідача
приватного підприємства "ОККО-

БІЗНЕС" м. Львів

про
визнання недійсною угоди в частині

третейського застереження.

за участю представників сторін від:

позивача: не з'явився

відповідача: Ступінський Я.В. - за
довіреністю №3-39/12 від 09.07.2012 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 15.09.2014р. (суддя
П.Т. Манюк) у задоволені позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що
прийняття товару позивачем, а також
часткова його оплата підтверджує, в
розумінні ст. 181 ГК України, факт
укладення між позивачем та
відповідачем договору поставки
нафтопродуктів від 17.09.2013 р. № 3/2-1-13/42 та
погодження його умов, а тому, відсутні
підстави для визнання недійсною угоди
від 17.09.2013 р. № 3/2-1-13/42 в частині
третейського застереження щодо
вирішення усіх спорів і розбіжностей,
що можуть виникнути між сторонами з
господарських відносин поставки
нафтопродуктів.

Позивачем подано апеляційну скаргу на
зазначене рішення суду, в якій просить
скасувати рішення місцевого
господарського суду, прийняти нове
рішення та задовольнити позов, яким
визнати недійсною третейську угоду,
укладену у вигляді третейського
застереження в договорі поставки
нафтопродуктів №3/2-1-13/42 від 17.09.2013 р.
щодо вирішення усіх спорів і
розбіжностей, що можуть виникнути з
господарських відносин поставки ПП
«Окко-бізнес». В своїй апеляційній
скарзі скаржник посилається на те, що
між сторонами не було досягнуто згоди
щодо умов договору, зокрема, щодо
вирішення суперечок та спорів, які
стосуються виконання договірних
зобов'язань сторін постійно діючим
третейським судом при асоціації
«Всеукраїнська інвестиційна
асоціація». Крім цього, скаржник
зазначає, що ТОВ «Петрол-Парк» на
адресу постійно діючого третейського
суду при асоціації «Всеукраїнська
інвестиційна асоціація» було
надіслано копію договору поставки
нафтопродуктів №3/2-1-13/42 від 17.09.2013 р.,
який підписаний тільки зі сторони ПП
«Окко-бізнес».

Відповідачем подано відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення. Свої заперечення
відповідач обґрунтовує тим, що з
моменту укладення вказаного договору,
на його виконання було укладено 6
додатків, які є невід'ємною частиною
даного договору. Вказані додатки були
підписані та скріплені печатками
уповноважених представників сторін.
Окрім цього, на виконання умов
договору, позивач прийняв та частково
розрахувався за отриманий товар згідно
актів приймання-передачі.

Крім цього, представником відповідача
подано клопотання б/н від 03.12.2014 р. про
доручення до матеріалів справи копії
договору поставки нафтопродуктів
№3/2-1-13/42 від 17.09.2013 р., підписаного та
скріпленого печатками сторін.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суд не повідомив. Представник
відповідача в судовому засіданні
виклав заперечення по суті апеляційної
скарги. В судовому засіданні судом
оглянуто оригінал договору поставки
нафтопродуктів №3/2-1-13/42 від 17.09.2013 р.,
копію якого, відповідачем подано для
долучення до матеріалів справи.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам
апеляційної скарги, відзиву на неї,
заслухавши пояснення представника
відповідача у судовому засіданні,
колегія суддів апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«ПЕТРОЛ-ПАРК» звернулося в
господарський суд з позовом до ПП
«ОККО-БІЗНЕС» про визнання недійсною
угоди в частині третейського
застереження в договорі поставки
нафтопродуктів від 17.09.2013 р. № 3/2-1-13/42,
щодо вирішення усіх спорів і
розбіжностей, що можуть виникнути з
господарських відносин поставки ПП
«ОККО-БІЗНЕС» нафтопродуктів на
користь ТОВ «ПЕТРОЛ-ПАРК» наступного
змісту: « 8.1. Всі спори і розбіжності, що
можуть виникнути між сторонами із умов
цього договору, або у зв'язку з ним (при
його укладенні, виконанні, зміні,
розірванні, припиненні, визнанні
неукладеним, визнанні недійсним і т.ін.)
підлягають вирішенню постійно діючим
третейським судом при асоціації
«Всеукраїнська інвестиційна
асоціація», який знаходиться за
адресою - м. Львів, вул. Героїв УПА, 72,
якщо попередньо не досягнуто згоди
шляхом переговорів. 8.2. Сторони прийшли
до взаємної згоди про те, що
третейський розгляд здійснюється
третейським судом, в складі одного
третейського судді, який призначається
в порядку, передбаченого Регламентом
постійно діючого третейського суду при
асоціації «Всеукраїнська інвестиційна
асоціація». 8.3. Сторони визначають
обов'язковість рішення обраного
третейського суду відповідно до ст. 50
Закону України «Про третейські суди».
Протокол засідання третейського не
ведеться. 8.4. Сторони зобов'язуються
сумлінно виконувати обов'язки і вимоги
третейського суду з метою об'єктивного
розгляду спору. Рішення третейського
суду для сторін є остаточним і підлягає
виконанню».

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на те, що з вересня 2013 р.
відповідач поставляв позивачу
нафтопродукти, найменування та
кількість яких погоджувалися у актах
прийому-передачі. Натомість, договору,
який би врегульовував вищезазначені
господарські відносини, між сторонами
підписано не було, в тому числі не було
погоджено і умов щодо порядку
вирішення спорів між сторонами.

Як встановлено місцевим господарським
судом та перевірено судом апеляційної
інстанції, з моменту укладення
договору поставки нафтопродуктів від
17.09.2013 р. № 3/2-1-13/42 між позивачем та
відповідачем, на виконання умов
вказаного договору, було укладено 6
додатків на поставку дизельного
палива, які були підписані та скраплені
печатками уповноважених представників
сторін, а саме: додаток від 17.09.2013 р. № 1
на загальну суму 605 985, 00 грн.; додаток
від 19.09.2013 р. № 2 на загальну суму 1 289 722,
50 грн.; додаток від 23.09.2013 р. № 3 на
загальну суму 3 447 740, 00 грн.; додаток від
03.10.2013 р. № 4 на загальну суму 4 772 124, 00
грн.; додаток від 08.10.2013 р. № 5 на
загальну суму 1 274 892,00грн.; додаток від
11.10.2013 р. № 6 на загальну суму 2 396 625, 00
грн.

Згідно п. 6 вищезазначених додатків
сторони погодили, що умови і порядок
поставки продукції, відповідальність
сторін, та інші умови встановлюються
договором поставки нафтопродуктів від
17.09.2013 р. № 3/2-1-13/42.

Як вбачається з актів
приймання-передачі продукції від 17.09.2013
р. № 3/2-1-13/42 -1; від 19.09.2013 р. № 3/2-1-13/42 -2;
від 23.09.2013 р. № 3/2-1-13/42 -3; від 03.10.2013 р. №
3/2-1-13/42 -4; від 08.10.2013 р. № 3/2-1-13/42 -5; від
12.10.2013 р. № 3/2-1-13/42 -6 позивач отримав
замовлений товар та здійснив за нього
часткову оплату. У зв'язку з
заборгованістю позивача, відповідач
20.01.2014 р. направив на адресу позивача
вимогу про сплату заборгованості.
Листом від 06.02.2014 р. № 07/02 позивач
підтвердив укладення між ним та
відповідачем договору поставки
нафтопродуктів від 17.09.2013 р. № 3/2-1-13/42 та
зобов'язався здійснити поступове
погашення боргу.

При прийнятті постанови судова колегія
суддів виходила з наступного.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору. А за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються положення ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно ч.1 ст.181 ГК України, допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно ч.2 ст.207, ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК
України, правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 4 ст. 12, ст.5 Закону
України «Про третейські суди»,
третейська угода укладається у
письмовій формі. Третейська угода
вважається укладеною, якщо вона
підписана сторонами чи укладена
шляхом обміну листами,
повідомленнями по телетайпу,
телеграфу або з використанням
засобів електронного чи іншого
зв'язку, що забезпечує фіксацію
такої угоди, або шляхом направлення
відзиву на позов, в якому одна із
сторін підтверджує наявність угоди, а
інша сторона проти цього не заперечує.

Юридичні та/або фізичні особи мають
право передати на розгляд третейського
суду будь-який спір, який виникає з
цивільних чи господарських
правовідносин, крім випадків,
передбачених законом. Спір може бути
переданий на розгляд третейського суду
за наявності між сторонами третейської
угоди, яка відповідає вимогам цього
Закону. Спір може бути переданий на
вирішення третейського суду до
прийняття компетентним судом рішення у
спорі між тими ж сторонами, з того ж
предмета і з тих самих підстав.

З огляду на вищевикладене, в даному
випадку факт прийняття товару
позивачем, а також часткова його оплата
підтверджує факт укладення між
позивачем та відповідачем договору
поставки нафтопродуктів від 17.09.2013 р. №
3/2-1-13/42 та погодження його умов.

Щодо тверджень скаржника про те, що між
сторонами не було досягнуто згоди щодо
вирішення суперечок та спорів, які
стосуються виконання договірних
зобов'язань сторін постійно діючим
третейським судом при асоціації
«Всеукраїнська інвестиційна
асоціація», колегія суддів зазначає
таке.

Згідно ч.1 ст.181 ГК України допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, а тому, між сторонами
було досягнуто згоди щодо всіх
істотних умов договору шляхом
підписання актів приймання-передачі
продукції та часткової сплати
заборгованості за договором.

Окрім цього, представник відповідача
подав для огляду в судовому засіданні
оригінал договору поставки
нафтопродуктів від 17.09.2013 р. № 3/2-1-13/42 та
копію для долучення до матеріалів
справи. Як вбачається з вказаного
договору, такий є підписаний та
скріплений печатками сторін, а тому, не
має підстав вважати, що сторонами не
було досягнуто згоди щодо істотних
умов договору.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували обґрунтованість вимог,
заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку,
що рішення прийняте із дотриманням
норм чинного законодавства та у
відповідності до обставин справи, тому
підстав для його зміни чи скасування,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 15.09.2014 р. у
справі

№ 914/2617/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному
порядку.

3. Матеріали справи скеровуються в
господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 09.12.2014 р.

Головуючий-суддя
Матущак О.І.

Судді
Дубник О.П.

Скрипчук О.С.