ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року Справа № 910/17223/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.суддів
Гончарука
П.А.
Стратієнко Л.В. (доповідач)за участі
представників: позивача: відповідача:
не з'явився не з'явивсярозглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Українська
охоронно-страхова компанія"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 19 березня 2014
рокуу справі№ 910/17223/13за
позовомприватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Українська страхова
група"доприватного акціонерного
товариства "Українська
охоронно-страхова компанія"про
відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 р. позивач звернувся до
господарського суду з позовом про
стягнення з відповідача в порядку
регресу 27 470,83 грн страхового
відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 11.11.2013 (суддя - Бондарчук В.В.) в
задоволені позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 19.03.2014
(головуючий - Синиця О.Ф., судді - Зеленін
В.О., Ткаченко Б.О.) рішення
Господарського суду міста Києва від
11.11.2013 скасовано частково.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного
товариства "Українська
охоронно-страхова компанія" на користь
приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Українська
страхова група" 26 960,83 грн страхового
відшкодування та судові витрати.

В іншій частині рішення господарського
суду залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України 01.07.2014 (головуючий - Демидова
А.М., судді - Ємельянов А.С., Алєєва І.В.)
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 19.03.2014
скасовано, рішення господарського суду
міста Києва від 11.11.2013 залишено без
змін. Стягнуто з позивача на користь
відповідача судові витрати.

Постановою Верховного суду України від
04.11.2014 постанову Вищого господарського
суду України від 01.07.2014 скасовано та
справу направлено на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 19.03.2014,
залишивши в силі рішення
Господарського суду міста Києва від
11.11.2013.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено господарськими судами,
15.02.2012 між ПАТ "СК "Українська страхова
група" (страховик) і Хижняком О.В.
(страхувальник) було укладено договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 28-2840-12-00054, відповідно до
якого застраховано майнові інтереси
страхувальника, пов'язані з володінням,
користуванням та розпорядженням
транспортним засобом - Nissan X-Trail,
державний номер АА 3315 СН.

10.01.2013 сталася дорожньо-транспортна
пригода (ДТП) за участю автомобіля Nissan
X-Trail, державний номер АА 3315 СН, під
керуванням Хижняка О.В. та автомобіля
ЗАЗ, державний номер 401-41КХ, під
керуванням Сікачина О.П.

Постановою Подільського районного
суду м. Києва від 24.01.2013 Сікачина О.П.
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення та
притягнуто до адміністративної
відповідальності.

На підставі калькуляції,
рахунка-фактури та інших документів
ПАТ "СК "Українська страхова група"
складено страховий акт № ДККА-23494 від
08.02.2013 та виплачено на користь Хижняка
О.В. страхове відшкодування в розмірі 27
470,83 грн, що підтверджується платіжним
дорученням № 2128 від 08.02.2013.

Цивільно-правова відповідальність
Сікачина О.П. перед третіми особами за
шкоду, завдану внаслідок експлуатації
транспортного засобу ЗАЗ, державний
номер 401-41КХ, застрахована в ПАТ
"Українська охоронно-страхова
компанія" за полісом № АЕ/1295647.

Виплативши страхове відшкодування
власнику пошкодженого автомобіля, ПАТ
"СК "Українська страхова група" просило
стягнути з ПАТ "Українська
охоронно-страхова компанія" шкоду,
завдану з вини водія Сікачина О.П.

Відмовляючи в задоволенні позову,
місцевий господарський суд виходив з
того, що позивач, як страховик, який
виплатив страхове відшкодування, набув
права кредитора (потерпілого в ДТП) у
страховому зобов'язанні, а тому в
порядку та у строки, визначені Законом
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", зобов'язаний був направити
відповідачеві заяву про виплату
страхового відшкодування, оскільки
позивач із такою заявою не звертався,
то строк виплати страхового
відшкодування не настав, що свідчить
про не порушення відповідачем прав
позивача.

Проте погодитися з такими висновками
місцевого господарського суду
неможливо виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ГК України
об'єкти страхування, види обов'язкового
страхування, а також загальні умови
здійснення страхування, вимоги до
договорів страхування та порядок
здійснення державного нагляду за
страховою діяльністю визначаються
Цивільним кодексом України, цим
Кодексом, законом про страхування,
іншими законодавчими актами.

Закон України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" № 1961-IV регулює
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів і спрямований на
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України.

Системний аналіз положень цього Закону
дає підстави для висновку, що у момент
укладення договору обов'язкового
страхування страховик приймає на себе
зобов'язання відповідати перед
невизначеним і невідомим заздалегідь
колом осіб за майнову шкоду, завдану
цим особам страхувальником
відповідальності, тобто приймає на
себе фінансові ризики виплати
відшкодування завданої
страхувальником іншій особі майнової
шкоди.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою у випадках,
встановлених законом. До нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

За умовами ст. 993 ЦК України та ст. 27
Закону України "Про страхування" до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Тобто у таких правовідносинах
відбувається передача (перехід) права
вимоги від страхувальника
(вигодонабувача) до страховика. Нового
зобов'язання із відшкодування збитків
при цьому не виникає, оскільки
відбувається заміна кредитора:
потерпілий (страхувальник) передає
страховику своє право вимоги до особи,
відповідальної за спричинення шкоди.
Отже, страховик виступає замість
потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані
збитки, може бути як безпосередній
заподіювач шкоди, так і страхова
компанія, відповідальна за останнього.

Страхова компанія ПАТ "СК "Українська
страхова група", виплативши страхове
відшкодування потерпілому Хижняку О.В.
за договором майнового страхування,
отримала від останнього право вимоги
до страхової компанії ПАТ "Українська
охоронно-страхова компанія", яка
застрахувала відповідальність перед
третіми особами винного у заподіянні
шкоди водія Сікачина О.П.

Таким чином, ПАТ "СК "Українська
страхова група" реалізувало своє право
кредитора шляхом пред'явлення вимоги
до ПАТ "Українська охоронно-страхова
компанія", оскільки за договором
страхування відповідальності (Закон №
1961-IV) останнє надало згоду на прийняття
обов'язку сторони боржника у
деліктному зобов'язанні, якщо воно
виникне.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону № 1961-IV
для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про ДТП подає
страховику заяву про страхове
відшкодування.

Наведена норма матеріального права
регулює порядок страхового
відшкодування у правовідносинах між
потерпілим (або особою, яка має право на
отримання відшкодування) і
страховиком, які відбуваються до
заміни кредитора.

Враховуючи викладене, до нового
кредитора - ПАТ "СК "Українська страхова
група" обов'язок подачі заяви не
перейшов і не міг перейти, оскільки для
останнього відповідач у справі ПАТ
"Українська охоронно-страхова
компанія" - не є страховиком у розумінні
наведеної норми, а є особою,
відповідальною за завдані збитки в
порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону
України "Про страхування".

Крім того, відповідно до рішення
Конституційного Суду України № 15-рп/2002
від 09.07.2002 кожна особа має право вільно
обирати незаборонений законом спосіб
захисту прав і свобод, у тому числі й
судовий. Можливість судового захисту
не може бути поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших засобів правового
захисту. Держава може стимулювати
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.

Отже, апеляційний суд прийшов до
правомірного висновку, що позивач у
справі отримав право вимоги потерпілої
особи після виплати останній
страхового відшкодування та не
зобов'язаний був звертатися
безпосередньо до особи, відповідальної
за заподіяний збиток, або до особи, у
якої застраховано її цивільно-правову
відповідальність, з вимогою виплати
матеріального відшкодування та, що ПАТ
"СК "Українська страхова група" може
реалізувати своє право шляхом подачі
позову до суду.

Таким чином, апеляційний суд
обґрунтовано скасував рішення
місцевого господарського суду та
правильно стягнув з відповідача на
користь позивача 26 960,83 грн (27 470,83 грн -
510,00 грн (франшиза)) страхового
відшкодування.

Доводи касаційної скарги висновків
апеляційного господарського суду не
спростовують і підстав для скасування
постанови Київського апеляційного
господарського суду від 19.03.2014 не
вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України,
Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Українська
охоронно-страхова компанія" залишити
без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 19 березня 2014
року у справі за № 910/17223/13 - без змін.

Головуючий, суддя М. Остапенко Суддя
П. Гончарук Суддя
Л.Стратієнко