ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2014 р.
Справа № 911/4263/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кондитерська
майстерня «Шоколадні чудеса», м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Край-2", м. Сквира

про стягнення 27613,50 грн.

суддя Лопатін А.В.

за участю представників згідно
протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кондитерська
майстерня "Шоколадні чудеса" (надалі
позивач) заявлено позов до Товариства
з обмеженою відповідальністю "Край-2"
(надалі відповідач) про стягнення 27613,50
грн., з яких 25626,56 грн. основного боргу,
1494,07 грн. пені, 307,52 грн. інфляційних
втрат, 185,35 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
умов договору поставки від 18.10.2013 р. №
2099 щодо неповної оплати поставленого
товару.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 06.10.2014 р. порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 29.10.2014 р.

29.10.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представником відповідача подано
відзив на позов та копії статутних
документів.

У судове засідання представник
відповідача не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, вимоги ухвали
суду виконав не в повному обсязі, хоча
про місце, дату та час розгляду даного
спору був повідомлений належним чином
ухвалою суду від 06.10.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.10.2014 р. у звязку з неявкою
відповідача розгляд справи відкладено
на 12.11.2014 р. та попереджено відповідача,
що повторна неявка його представника в
судове засідання не буде підставою для
відкладення розгляду справи і спір
буде вирішено за наявними у матеріалах
справи документами.

У судове засідання 12.11.2014 р. представник
відповідача не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча про місце,
дату та час розгляду даного спору був
повідомлений належним чином ухвалами
суду від 06.10.2014 р. та 29.10.2014 р., вимоги
ухвали суду виконав не в повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутнього у
судовому засіданні представника
позивача, суд

встановив:

18.10.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «КМ «Шоколадні
чудеса» (позивач, постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Край-2» (відповідач,
покупець) укладено договір поставки
№2099 відповідно до п. 1.1. якого
постачальник постачає і передає у
власність покупцеві, а покупець
приймає та оплачує товари згідно з
замовленнями покупця (додаток №1
«Бланк замовлення») та
товаросупровідною документацією, які
складають невід'ємну частину цього
договору, на умовах цього договору.

Покупець надає замовлення
постачальнику на підставі
специфікації, затвердженої сторонами
та чинної на дату замовлення, в якій
наведено список товарів, що
поставляються за цим договором, та їх
ціни, якає невідємною частиною цього
договору (додаток №2 «Специфікація»).

Згідно з положеннями п. 2.1. договору
постачальник повинен поставляти
товари вчасно , до відповідної філії,
магазину покупця, який вказаний у
замовлені, у відповідній кількості та
належної якості, а також у
відповідності до усіх інших вимог
згідно із замовленням, договором та
законодавством.

Замовлення покупця на поставку товарів
обов'язкові для постачальника.
Замовлення можуть надаватись
постачальникові у письмовій формі, по
факсу,електронній пошті або у іншій
формі, прийнятній дл покупця, за 7 днів
до дня поставки товару (максимально сім
днів).

Пунктом 2.4. договору закріплено, що
постачальник поставляє товари разом з
усією відповідною документацєю
(сертифікати якості, ветеринарні
посвідчення, сертифікати
відповідності, гігієнічні
висновки,інструкцією з використання,
гарантійні сертифікати, тощо) яка
вимагається відповідно за
законодавством України для оптової чи
роздрібної реалізації товару.

Зазначені вище документи мають бути
складені українською мовою та надані у
оригіналах чи належним чином
посвідчених копіях.

У п. 2.18. договору зазначено, що право
повернути товари постачальникові
надається покупцеві у таких випадках:

- угода між сторонами;

- під час перевірки у момент продажу
товари виявилися неякісними;

- товари щодо яких клієнтам покупця
було відмовлено у гарантійному
обслуговуванні у сервісних центрах;

- кінець сезону для сезонних товарів;

- при закінченні строку реалізації;

- неходовий товар згідно з стандартами
покупця.

Повернення товару здійснюватиметься в
усій кількості за останньою ціною, за
якою прийнято товари.

Згідно з п. 3.3. договору покупець
здійснює вчасний розрахунок за товари.
Оплата виконується шляхом
банківського переказу на рахунок
постачальника, зазначений у статті 9
цього договору протягом терміну
платежу зазначеного в пункті 1.1.
додатку №3 «Спеціальні умови», за
умови, що сума платежу не менше 50 грн. 00
коп., та що постачальник надасть
належним чином оформлені рахунки та
накладні (у формі відповідно до
інструкцій покупця) на адресу покупця,
яка вказана в статті 9. Якщо
постачальник не надасть рахунки та
накладні вчасно, покупець має право
затримати розрахунок не відповідний
час затримки у наданні документів.
Покупець зобов'язаний попередити
постачальника про недоліки у одержаних
рахунках-фактурах та/чи накладних.
Рахунки-фактури без номеру замовлення
будуть відсилатись назад та не будуть
оплачуватись покупцем.

Покупець буде надавати письмові
інструкції постачальнику з приводу
форми накладних та рахунків.
Постачальник зобов'язаний
додержуватись таких інструкцій.

Платіжне зобов'язання вважається
виконаним покупцем після списання
коштів з його банківського рахунку.

Даний договір підписаний
уповноваженими представниками сторін
та скріплений відтисками печаток
підприємств.

На виконання умов договору поставки
від 18.10.2013 р. № 2099 позивачем здійснено
поставку товару, про що свідчать наявні
у матеріалах справи підписані
уповноваженими представниками сторін
та скріплені відтисками печаток
підприємств копії накладних: № 83 від
10.12.2013 р. на суму 22246,80 грн., № 84 від 10.12.2013
р. на суму 22246,80 грн., № 85 від 10.12.2014 р. на
суму 22246,80 грн., № 88 від 11.12.2013 р. на суму
22246,80 грн., № 31 від 11.02.2014 р. на суму 6776,40
грн., № 32 від 11.02.2014 р. на суму 6146,40 грн.,
№ 33 від 11.02.2014 р. на суму 7178,40 грн.

У свою чергу відповідач здійснив
часткове повернення товару, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями накладних повернення:
№ 865 від 18.02.2014 р. на суму 2814,00 грн., № 937
від 14.02.2014 р. на суму 3933,30 грн., № ВН-0000005
від 13.02.2014 р. на суму 6396,30 грн., № 964 від
28.03.2014 р. на суму 10094,10 грн., № 1510 від
28.03.2014 р. на суму 3628,80 грн., № 160 від 28.03.2014
р. на суму 4195,65 грн., № 882 від 31.03.2014 р. на
суму 2215,20 грн. № 2532 від 02.07.2014 р. на суму
2353,50 грн., № 1545 від 03.07.2014 р. на суму 1190,40
грн., № 1546 від 03.07.2014 р. на суму 140,40
грн., № 534 від 19.02.2014 р. на суму 5546,70 грн.,
№ 17 від 03.02.2014 р. на суму 36,30 грн., на
загальну суму - 42544,65 грн.

Як зазначає позивач, відповідач взяті
на себе зобов'язання за вказаним вище
договором поставки у частині сплати
вартості поставленого позивачем
товару не виконав у повному обсязі,
сплативши лише 82544,64 грн., при поставці
товару на суму 108171,20 грн., а тому,
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 25626,56 грн.

Здійснивши перевірку поданих до суду
позивачем копій видаткових накладних
(звіривши їх з оригіналами), суд
встановив, що вказані копії накладних
підтверджують поставку товару
відповідачу на суму 109088,40 грн.,
повернення товару позивачу на суму
42544,65 грн., в той час, як оплату за
отриманий товар відповідач здійснив на
суму 40000,00 грн. про що свідчить виписка
банківської установи.
Документально-підтверджені докази
протилежного відповідачем до суду не
надано.

У відзиві на позовну заяву відповідач
заперечує проти задоволення позову у
зв'язку з ненаданням позивачем
рахунків на оплату товару, а, відтак,
наявності прострочення відповідача,
оскільки позивач не вчинив дій, що
встановлені договором, до вчинення
яких боржник не міг виконати свого
обов'язку (стаття 613 Цивільного кодексу
України).

Разом з тим, положеннями п. 3.3. договору
передбачено, що покупець буде надавати
письмові інструкції постачальнику з
приводу форми накладних та рахунків.
Постачальник зобов'язаний
додержуватись таких інструкцій. Однак,
відповідачем не надано позивачу
письмові інструкції щодо форми
рахунків, якої має дотримуватись
позивач, а тому, в свою чергу, позивач не
мав змоги скласти такі рахунки та
направити відповідачу у відповідності
до умов договору.

Рахунок-фактура є документом, який
містить тільки платіжні реквізити, на
які потрібно перерахувати кошти,
ненадання рахунку-фактури не є
відкладальною умовою у розумінні
статті 212 Цивільного кодексу України та
не є простроченням кредитора в
розумінні статті 613 Цивільного кодексу
України, тому наявність або
відсутність рахунку-фактури не
звільняє відповідача від обов'язку
оплатити поставлені товари.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Верховного Суду України від
29.09.2009 у справі № 37/405.

З огляду на вищезазначені обставини,
судом встановлено факт неналежного
виконання відповідачем своїх
зобов'язань, у частині оплати
поставленого товару за договором від
18.10.2013 р. № 2099.

Таким чином, з аналізу вищезазначених
норм вбачається, що між позивачем та
відповідачем виникли договірні
правовідносини, відповідно до яких
позивач зобов'язався поставити
відповідачу товар, а відповідач, в свою
чергу, зобов'язався за нього
розрахуватись. Оскільки, відповідач не
розрахувався за поставлений товар,
останній вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язання, в
зв'язку з чим, позивач має право на
захист свого порушеного права
відповідно до частини першої статті 15
Цивільного кодексу України.

Згідно частини першої та частини
сьомої статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного
кодексу України передбачено: покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем дотримано зазначених вище
норм процесуального законодавства
України, подано всі докази на
підтвердження своїх позовних вимог, в
той час як відповідачем не спростовано
існування заборгованості перед
позивачем у сумі 25626,56 грн.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашена, суд вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
основного боргу у розмірі 25626,56 грн.
задовольняє повністю, оскільки сума
розрахунку суду більша суми заявленої
до стягнення позивачем

Крім основного боргу, позивач просить
стягнути з відповідача 1494,07 грн. пені,
307,52 грн. інфляційних втрат, 185,35 грн. 3%
річних та 1000,00 грн. компенсації витрат
пов'язаних із наданням юридичних
послуг.

Згідно з частиною першою ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною першою ст. 549 Цивільного
кодексу України передбачено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті
встановлено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п. 3.8. договору за
несвоєчасну оплату продукції покупець
сплачує постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення.

Зробивши розрахунок пені по
заборгованості за поставлений товар,
суд вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача пені у розмірі 1494,07 грн.
задовольняє повністю, оскільки сума
розрахунку суду більша суми заявленої
до стягнення позивачем.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Зробивши розрахунок інфляційних втрат
по заборгованості за поставлений
товар, суд вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача інфляційних
втрат у розмірі 307,52 грн. задовольняє
повністю, оскільки сума розрахунку
суду більша суми заявленої до
стягнення позивачем.

Здійснивши перерахунок 3% річних по
заборгованості за поставлений товар за
весь час прострочення, суд вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
3% річних у розмірі 185,35 грн. задовольняє
повністю, оскільки сума розрахунку
суду більша суми заявленої до
стягнення позивачем.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача у якості збитків витрати
на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.
Обґрунтовує свою вимогу укладеним
договором від 01.10.2014 р. про надання
юридичних послуг. Проте згадана вимога
задоволенню не підлягає, оскільки
суперечить закону, зокрема, ст. ст. 22, 623
Цивільного кодексу України, тому що
такі витрати не мають обов'язкового
характеру, їх здійснення не має
безпосереднього впливу на відновлення
порушеного права в межах підстав
позову і факт їх наявності та розмір не
знаходяться у причинно-наслідковому
зв'язку з неоплатою відповідачем
поставленого товару.

Разом з тим, у п. 4 рішення
Конституційного суду України у справі
за конституційним зверненням
Приватного малого підприємства - фірми
"Максима" щодо офіційного тлумачення
положень частини першої статті 59
Конституції України, частини першої
статті 44 Господарського
процесуального кодексу України від 11
липня 2013 року N 6-рп/2013 вказано, що
юридична особа самостійно вирішує
питання про вибір свого представника у
господарському суді. Держава гарантує
такій особі відшкодування судових
витрат на юридичні послуги, що
надаються лише адвокатом (частина
перша статті 44 Кодексу). Витрати
юридичної особи на надані їй у
господарському судочинстві послуги
адвоката відшкодовуються в порядку,
встановленому процесуальним законом
(частина п'ята статті 49 Кодексу).

В Господарському кодексі України не
передбачено відшкодування юридичній
особі витрат на юридичні послуги,
надані їй іншим, ніж адвокат, фахівцем у
галузі права. Однак це не виключає
можливості законодавчого врегулювання
питання про відшкодування вказаних
витрат суб'єкту права на звернення до
господарського суду на послуги, надані
йому таким фахівцем.

Отже, в аспекті конституційного
звернення щодо можливості віднесення
до судових витрат сум, сплачених
юридичною особою за послуги, надані їй
в господарському судочинстві іншим,
ніж адвокат, фахівцем у галузі права,
положення частини першої статті 44
Кодексу, згідно з яким до судових
витрат віднесені, зокрема, витрати,
пов'язані з оплатою послуг адвоката, у
контексті статті 59 Конституції України
потрібно розуміти так, що до складу
судових витрат на юридичні послуги, які
підлягають відшкодуванню юридичній
особі в господарському судочинстві,
належать суми, сплачені такою особою,
якщо інше не передбачено законом, лише
за послуги адвоката.

Судові витрати, відповідно до частини
п'ятої статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, судом
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 22, 44, 49, 82-84, 116, Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Край-2" (09000,
Київська обл., Сквирський район, м.
Сквира, вул. Леніна, буд. 22; код ЄДРПО
України 35231874) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Кондитерська майстерня «Шоколадні
чудеса» (04116, м. Київ, вул.
Довнар-Запольського, буд. 3/2, кв. 18;
код ЄДРПО України 37855285) - 25626 (двадцять
п'ять тисяч шістсот двадцять шість)
гривень 56 коп. основного боргу, 1494 (одна
тисяча чотириста дев'яносто чотири)
гривні 07 коп. пені, 307 (триста сім)
гривень 52 коп. інфляційних втрат, 185 (сто
вісімдесят п'ять) гривень 35 коп. 3%
річних та 1807 (одна тисяча вісімсот сім)
гривень 00 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.11.2014 року.

Суддя
А.В. Лопатін