ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р.Справа № 922/4391/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Кубах
І.М.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
"Сєвєродонецька теплоелектроцентраль",
м. Сєвєродонецьк до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Сєвєродонецьк
про стягнення 7 145,22 грн. за участю
представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль" (позивач)
звернулося до господарського суду із
позовною заявою до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (відповідача) про
стягнення 4 083,33
грн. основного боргу, 97,57 грн. 3% річних,
380,99 грн. інфляційних втрат та
2 583,33 грн. пені, посилаючись на
неналежне виконання відповідачем
договірних зобов'язань за договором
№494 про постачання теплової енергії в
гарячій воді від 10.10.2007 р. Позивач також
просить суд покласти на відповідача
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1 827,00 грн.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився. У попередньому
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав, просив позов задовольнити.
Подав до суду клопотання (вх.№42172 від
26.11.2014 р.) про розгляд справи по суті за
наявними в ній документами без участі
представника позивача.

Відповідач про дату, час і місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, в судове
засідання свого повноважного
представника не направив, про причини
неявки суду не повідомив, витребуваних
документів до суду не подав.

Розглянувши клопотання позивача про
розгляд справи по суті за наявними в
ній документами без участі
представника позивача, суд вважає за
можливе задовольнити його як таке, що
не суперечить інтересам сторін та
вимогам чинного законодавства.

Враховуючи те, що судом вжито всіх
передбачених законом заходів для
належного повідомлення відповідача
про дату, час та місце розгляду справи,
суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутності представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами відповідно до вимог ст. 75
ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, вивчивши
матеріали справи, всебічно та повно
дослідивши надані позивачем докази у
їх сукупності, суд встановив наступне.

10.10.2007 р. між позивачем
(енергопостачальна організація) та
відповідачем (споживач) укладено
договір № 526 про постачання теплової
енергії в гарячій воді, за умовами
якого позивач взяв на себе зобов'язання
постачати відповідачеві теплову
енергію в гарячій воді в потрібних йому
обсягах, а відповідач зобов'язався
оплачувати одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п. 10.1 договору цей договір
набуває чинності з 01.10.2007 року і діє до
01.10.2008 р.

Даний договір пролонгований на 2014 р. (п.
10.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору теплова
енергія постачається відповідачу у
вигляді гарячої води на потреби
опалення в період опалювального сезону
у приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 61,80 кв.м.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №1
від 01.12.2011 р. про зміну та доповнення
договору пункт 2.2. договору викладено у
наступній редакції: "енергопостачальна
організація постачає споживачу в
період з 01.12.2010 р. по 01.12.2011 р. теплову
енергію в гарячій воді за наступними
адресами: АДРЕСА_1, загальною площею 61,80
кв.м. і АДРЕСА_2, загальною площею 42,90
кв.м., в межах Qрік=23 Гкал/рік, з
максимальним тепловим навантаженням
ЕQ=0,0126 Гкал/год."

Згідно з п. 1 Додаткової угоди №2 від
01.12.2011 р. про зміну та доповнення
договору, об'єкт розташований за
адресою: АДРЕСА_1, був виключений зі
змісту договору.

Отже, теплова енергія постачається
споживачу у вигляді гарячої води на
потреби опалення в період
опалювального сезону лише у приміщення
за адресою: АДРЕСА_2, загальною
площею 42,9 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що
нежитлове приміщення відповідача
розташоване на першому поверсі
багатоквартирного житлового будинку
АДРЕСА_2. Зазначений житловий будинок
обладнаний системою централізованого
опалення, яка в свою чергу гідравлічно
та теплотехнічно об'єднана з системою
опалення нежитлового приміщення
відповідача, що разом становить єдину
систему централізованого опалення
багатоквартирного житлового будинку
АДРЕСА_2. При цьому технічної
можливості відключення окремих
приміщень від централізованого
опалення у даному житловому будинку не
передбачено.

На тепловому воді житлового будинку
АДРЕСА_2 встановлений будинковий
прилад обліку теплової енергії.
Приміщення відповідача окремим
приладом обліку теплової енергії не
обладнано.

Згідно з п. 5.1 договору облік споживання
теплової енергії проводиться за
приладами обліку, а у разі їх
відсутності - розрахунковим способом.

Розрахунковим періодом є календарний
місяць (п. 6.2 договору).

Відповідно до п. 6.1 договору розрахунки
за спожиту теплову енергію,
здійснюються за рахунками, виписаними
на підставі показань приладів обліку
теплової енергії або розрахунковим
способом, виключно в грошовій формі
відповідно до діючих тарифів за
розрахунковий період (місяць),
встановлених виконавчим комітетом
Сєвєродонецької міської ради.

Разом з тим, слід зазначити, що з 22 липня
2010 року - з дня набрання чинності Закону
України "Про державне регулювання у
сфері комунальних послуг" від 09.07.2010 р.
№2479-VI, тарифи на теплову енергію для
суб'єктів природних монополій
встановлює національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг (див постанова
Верховного Суду України від 28.05.2013 р. у
справі №3-9гс13).

Вартість 1 Гкал. теплової енергії, що
поставлялась відповідачу складала:

- з 01.04.2012 р. по 31.12.2013 р. (тариф для потреб
інших споживачів) - 970,02 грн.
(без ПДВ) відповідно до наказу по
підприємству від 21.03.2012 р. № 70 "Про
введення тарифу на теплову енергію, що
відпускається бюджетним організаціям
та іншим споживачам", прийнятого на
підставі постанови НКРРКП України від
16.03.2012 р. № 136 "Про встановлення тарифів
на теплову енергію ДП "Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль";

- з 01.01.2014 р. по 31.03.2014 р. (тариф для потреб
інших споживачів) - 900,67 грн.
(без ПДВ) відповідно до наказу по
підприємству від 14.01.2014 р. № 8 "Про
введення тарифу на теплову енергію, що
відпускається бюджетним організаціям
та іншим споживачам", прийнятого на
підставі постанови НКРРКП України від
31.12.2013 р. № 485 "Про встановлення тарифів
на теплову енергію, її виробництво,
транспортування, постачання для
бюджетних установ та інших споживачів
(крім населення) ДП "Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль".

- з 01.04.2014 р. (тариф для потреб інших
споживачів) - 1 085,63 грн. (без ПДВ)
відповідно до наказу по підприємству
від 31.03.2014 р. № 53 "Про введення тарифу на
теплову енергію, що відпускається
бюджетним організаціям та іншим
споживачам", прийнятого на підставі
постанови НКРРКП України від 31.03.2013 р. №
231 "Про встановлення тарифів на теплову
енергію, її виробництво,
транспортування, постачання для
бюджетних установ та інших споживачів
(крім населення) ДП "Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль".

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач протягом опалювальних сезонів:
2011-2012 років: у квітні 2012 року; 2012-2013
років: у березні-квітні 2013 року; 2013-2014
років: у січні 2014 р., у березні-квітні 2014
року поставив теплової енергії у
вигляді гарячої води на опалення
нежитлового приміщення відповідача на
загальну суму 4 114,01 грн., про що свідчать
наіслані на адресу відповідача рахунки
на оплату (а.с. 32-37).

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, якщо у зобов`язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідач
теплову енергію одержав, проте в
порушення умов договору оплатив її
вартість частково в розмірі 30,68 грн.
(часткова оплата рахунку № 494 від 30.04.2012
р. на суму 46,56 грн.), що підтверджується
банківською випискою та письмовими
поясненнями представника позивача (а.с.
70, 107).

Таким чином судом встановлено, що у
відповідача перед позивачем
утворилась заборгованість в розмірі 4
083,33 грн., розмір якої відповідачем не
оплачено.

Згідно з абз. 3 ст. 1 Закону України "Про
електроенергетику" енергія -
електрична чи теплова енергія, що
виробляється на об'єктах
електроенергетики, є товарною
продукцією, призначеною для
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. ст. 1, 19 Закону України
"Про теплопостачання" теплова енергія -
товарна продукція, що виробляється на
об'єктах сфери теплопостачання для
опалення, підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для
купівлі-продажу. Вироблена теплова
енергія постачається споживачу згідно
з договором купівлі-продажу.

Регулювання відносин у сфері
теплопостачання має певні особливості,
викликані такими об'єктивними умовами
функціонування систем
теплопостачання, як, крім іншого,
наявністю поділу господарської
діяльності у сфері теплопостачання на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії;
централізованим теплопостачанням
споживачів від теплоелектроцентралей
і котелень, які входять до об'єднаної
енергетичної системи України - ст. 5
Закону України "Про теплопостачання".

За змістом ст. 1 Закону України "Про
теплопостачання" споживачем теплової
енергії визнається особа, яка
використовує теплову енергію на
підставі договору.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України
"Про теплопостачання" споживач повинен
здійснювати оплату теплопостачальній
організації за фактично отриману
теплову енергію.

Згідно з ч. 1 ст. 275 ГК України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
підігріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.
Відпуск енергії без оформлення
договору не допускається.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші,
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193
ГК України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу (ст. 33 ГПК України).

Згідно зі ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевказані обставини та
приписи закону, суд дійшов висновку про
те, що позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 4 083,33 грн. є
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню.

За приписами ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

За порушення строків оплати позивач
нарахував відповідачеві та пред'явив
до стягнення 97,57 грн. 3% річних, 380,99 грн.
інфляційних втрат та 2 583,33 грн. пені.

Пунктом 3 частиною 1 статті 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до частини 3 статті 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання, мало
бути виконано.

Пунктом 7.2.3. договору встановлено, що
споживачу за несвоєчасне виконання
розрахунків за теплову енергію
нараховується пеня за 1 рік у розмірі 1 %
від належної до сплати суми за кожен
день прострочення.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" пеня
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

За результатами проведеного судом
перерахунку пені суд визначив, що вірна
сума пені дорівнює 210,50 грн. За таких
обставин суд визнав позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
пені обґрунтованими та підлягаючими
задоволенню частково в розмірі 210,50 грн.
В частині позовних вимог щодо
стягнення з відповідача пені в розмірі
2 372,83 грн. суд вважає за необхідне
відмовити у зв'язку з безпідставним
пред'явленням до стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши правомірність та
правильність нарахування позивачем 3%
річних в розмірі 97,57 грн. та інфляційних
втрат в розмірі 380,99 грн., суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги в цій
частині також є правомірними,
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає
за необхідне задовольнити позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача заборгованості в розмірі 4
083,33 грн., 3% річних в розмірі 97,57 грн.,
інфляційних втрат в розмірі 380,99 грн. та
пені в розмірі 210,50 грн. В частині
позовних вимог про стягнення пені в
розмірі 2 372,83 грн. слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України,
покладаючи судовий збір на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 193, 216, 275 Господарського кодексу
України, ст. ст. 11, 509, 525, 530, 549, 626, 610, 612, 625,
629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1,
4, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Державного підприємства
"Сєвєродонецька теплоелектроцентраль"
(м. Сєвєродонецьк-3, Луганська область,
93403, ) 4 083,33 грн. основного
боргу, 97,57 грн. 3% річних, 380,99 грн.
інфляційних втрат, 210,50 грн. пені та 1 220,27
грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 05.12.2014 р.

Суддя О.В. Макаренко