ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 р. Справа № 909/527/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Максимів Т. В. ,
при секретарі судового засідання
Масловський А.Ю., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", вул.
Шолуденка, 1, м.Київ,04116

до відповідача: комунального
підприємства "Водотеплосервіс",
вул.Окружна,8,м. Калуш, Калуський район,
Івано-Франківська область,77300

про стягнення 41233,97 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з"явилися,

від відповідача: Кащій Д.Я.-
юрисконсульт 1-ї категорії, довіреність
№2262 від 08.12.14.

ВСТАНОВИВ:

дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулась в суд із
позовом до комунального підприємства
"Водотеплосервіс" Калуської міської
ради про стягнення 61301,33 грн.

Ухвалою господарського суду від 04.08.14
позов дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до комунального
підприємства "Водотеплосервіс"
Калуської міської ради про стягнення
61301,33 грн. - залишено без розгляду.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 25.09.14 ухвалу
господарського суду від 04.08.14
скасовано, а справу передано на розгляд
до господарського суду
Івано-Франківської області.

08.12.14 на адресу господарського суду
надійшло пояснення №31/15-8803 від 05.12.14
(вх.№19521/14 від 08.12.14), в якому позивач
просить стягнути з комунального
підприємства "Водотеплосервіс"
Калуської міської ради 41233,97 грн. - 3%
річних, які нараховані на суму
основного боргу згідно рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 02.04.12 по
справі 5010/147/2012-17/20.

Дослідивши подане пояснення, суд
керуючись п.3.11 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11 №18 розцінює його як заяву про
зменшення розміру позовних вимог, яка
підписана уповноваженим представником
позивача Мадригелем Романом
Сергійовичем згідно довіреності №55/10
від 29.09.14 та зазначає наступне.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі
до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 зазначеної вище
постанови пленуму ВГСУ, передбачені
частиною четвертою статті 22 ГПК
України права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві.

Враховуючи те, що зменшення позовних
вимог є правом позивача та не порушує
процесуальних прав відповідача, то суд
розглядає позов згідно заяви про
зменшення розміру позовних вимог
вих.№19521/14 від 08.12.14. Таким чином,
предметом спору є стягнення з
відповідача 41233,97 грн. - 3 % річних
нарахованих на суму основного боргу
згідно рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 02.04.12 по
справі 5010/147/2012-17/20.

Представник позивача в судове
засідання не з"явився, натомість
надіслав клопотання вх.№19475/14 від 08.12.14
про розгляд справи без його участі за
наявними матеріалами з врахуванням
пояснення №31/15-8803 від 05.12.14.

Частиною 3 статті 22 ГПК України
встановлено обов"язок сторін
добросовісно користуватися належними
їм процесуальним правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Згідно з пунктом 3.9.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з наступними змінами,
у випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд прийшов до
висновку щодо розгляду справи в
порядку, передбаченому статтею 75 ГПК
України.

Представник відповідача позовні
вимоги вважає необґрунтованими та
безпідставними, з підстав викладених у
відзиві на позов №754 від 02.06.14 та
доповненні до відзиву №2267 від 08.12.14 ,
посилаючись на наступне.

Відповідно до статті 23 Закону України
"Про державний бюджет України на 2012 рік"
від 12.04.12 та постанови КМУ №517 від
11.06.2012 "Про затвердження порядку та умов
надання у 2012 році субвенцій з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" сторонами по справі
укладено договір №148/517 - ГУ від 30.08.12 та
договір №211/517 -ГУ від 26.10.12 про
організацію взаєморозрахунків.
Пунктами 3-10 даних договорів
встановлено порядок проведення
взаєморозрахунків згідно договору
на постачання природного газу від 20.12.10
№06/10-2283 ТЕ-15 на суму 2404078,47 грн., що
згідно рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 02.04.12, у
справі №5010/148/2012-5/12 є сумою основного
боргу. Звертає увагу на п.п.2 п.11
договорів, яким сторони зобов'язалися
не вчиняти до проведення
взаєморозрахунків дій з погашення
заборгованості.

Керуючись ст.23 Закону України "Про
державний бюджет України на 2012 рік",
постановою КМУ №517 від 11.06.12, умовами
договору КП "Водотеплосервіс"
здійснило взаєморозрахунок з ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" на суму
2404078,47 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями №2 від 28
вересня 2012 року та №4 від 23 листопада 2012
року. При цьому, просить суд в
задоволенні позову відмовити повністю,
посилаючись на постанову Верховного
Суду України від 18.02.14 у справі №905/909/13-г
та постанову Верховного Суду України
від 09.09.14 у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012
відповідно до якої нарахування 3 %
річних на суму основного боргу не є
можливим.

Розглянувши матеріали справи із
врахуванням вимог Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку, всебічно і повно
з"ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються вимоги, давши оцінку
доказам, які мають значення для справи,
вислухавши представника відповідача,
суд вважає за правильне взяти до уваги
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, рішенням
господарського суду
Івано-Франківської області від 02.04.12 у
справі №5010/147/2012-17/20 задоволено позов
дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" про стягнення з
комунального підприємства
"Водотеплосервіс" Калуської міської
ради 2404078,47 грн. - основного боргу,
19479,37 грн. - інфляційних втрат, 61516,55 грн. -
3 % річних, 187556,59 грн. - пені, 53452,62
грн. - судового збору.

Згідно КП "Діловодство
спеціалізованого суду" вищевказане
рішення набрало законної сили
17.04.12.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є
обов"язковими до виконання на всій
території України.

У відповідності до ст. 4-5 ГПК України,
господарські суди здійснюють
правосуддя шляхом прийняття
обов'язкових до виконання на усій
території України рішень, ухвал,
постанов. Рішення і постанови
господарських судів приймаються
іменем України. Невиконання вимог
рішень, ухвал, постанов господарських
судів тягне відповідальність,
встановлену цим Кодексом та іншими
законами України.

Закон України "Про судоустрій і статус
суддів" у ст. 13 встановлює, що судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання усіма
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.
Обов'язковість урахування
(преюдиційність) судових рішень для
інших судів визначається
процесуальним законом. У цьому аспекті
преюдиціальність судових рішень для
господарських судів установлено ст. 35
ГПК України.

Згідно вищезазначеної статті, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 02.04.12 у
справі № 5010/147/2012-17/20 встановлено факт
невиконання комунальним підприємством
"Водотеплосервіс" грошового
зобов'язання з оплати поставленого
природнього газу в сумі 2404078,47 грн. по
договору №06-10-2283 ТЕ-15 від 20.12.10 про
закупівлю природного газу за державні
кошти за період з 01.08.11 по 01.02.12.

Оскільки комунальне підприємство
"Водотеплосервіс" погасило основний
борг в сумі 2404078,47 - 23.11.12, ДК "Газ України"
НАК "Нафтогаз України" просить
стягнути з відповідача 41233,97 грн. 3 %
річних, нарахованих на суму основного
боргу за період з 16.04.12 по 23.11.12.

Разом з цим, судом встановлено, що 30.08.12
та 26.10.12 між Територіальним органом
Казначейства в Івано-Франківській
області, Головним фінансовим
управлінням Івано-Франківської ОДА,
Фінансовим управлінням Калуської
міської ради, комунальним
підприємством "Водотеплосервіс"
Калуської міської ради, дочірньою
компанією "Газ України" НАК "Нафтогаз
України", НАК "Нафтогаз України"
укладено договори №148/517-ГУ та №211/517- ГУ
про організацію взаєморозрахунків.

Предметом даних договорів є
організація проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до ст.23
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" та постанови
Кабінету Міністрів України № 517 від
11.06.2012 "Про затвердження Порядку та
умов надання у 2012 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування" (п.1
договору).

Відповідно до умов вищезазначених
договорів сторони погодили погасити
заборгованість відповідача перед
позивачем за договором №06/10-2283 ТЕ-15
від 20.12.10 у сумі 2404078,47 грн. за рахунок
коштів субвенції з державного бюджету.

Дослідивши правову природу договору
про організацію взаєморозрахунків, суд
погоджується з позицією позивача, що
даний договір не є новацією в розумінні
ч.2 ст. 604 ЦК України, з огляду на те, що
він укладений іншим колом суб'єктів,
ніж договір №06/10-2283 ТЕ-15 від 20.12.10 та не
припиняє первісні зобов'язання за
останнім, а лише організовує
взаєморозрахунки заборгованості, яка
існує по ньому.

В той же час, суд зазначає, що
організовуючи розрахунки з погашення
заборгованості за договором №06/10-2283
ТЕ-15 від 20.12.10 у підпункті 2 пункту 11
укладеного договору сторони
зобов'язалися не вчиняти до проведення
взаєморозрахунків дій з погашення
заборгованості відповідно до договору.

Крім того, за умовами укладеного
договору строк виконання зобов'язання
по оплаті заборгованості пов'язаний з
моментом перерахування територіальним
органом Казначейства грошових коштів з
державного бюджету.

Відповідно до наявних в матеріалах
справи платіжних доручень №2 від 28
вересня 2012 року на суму 508000,00 грн. та № 4
від 23 листопада 2012 року на суму 1896078,47
грн. з призначенням платежу :"Погашення
заборгованості за природній газ 2011
року згідно з договором від 20 грудня 2010
року №06/10-2283-ТЕ-15, в т.ч. ПДВ -316013,08 грн.
Стаття 23 Закону України "Про державний
бюджет України на 2012 рік" згідно
договору №№148/517-ГУ від 30.08.12 та
договору №211/517-ГУ від 26.10.12,
відповідачем погашено заборгованість
у сумі 2404078,47 грн.

Пунктом 16 договору про організацію
взаєморозрахунків сторони засвідчили,
що після виконання договору вони не
мають одна до одної жодної претензії
стосовно предмета договору.

З огляду на викладене, суд вважає, що
укладення договорів про організацію
взаєморозрахунків за рахунок
субвенцій з державного бюджету в силу
вимог чинного законодавства є
диспозитивним правом його учасників.
Тому, позивач, уклавши вищевказані
шестистороні договори фактично
погодився із встановленням строку
погашення заборгованості у сумі 2404078,47
грн. виходячи із моменту
перерахування територіальним органом
Казначейства грошових коштів з
державного бюджету.

Отже, для застосування наслідків за
порушення грошового зобов'язання,
передбачених ч.2 ст.625 ЦК України,
необхідно, щоб оплата була здійснена
поза межами порядку і строків,
встановлених договором про
організацію взаєморозрахунків, який
діяв на момент розгляду справи і
відповідно до пункту 16 якого сторони
погодили, що після виконання договору
вони не мають одна до одної жодних
претензій стосовно предмета договору.
Відповідна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
09.09.14 у справі №5011-1/1043-2012-42/528-2012.

Згідно вимог ст. 111-28 ГПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Відповідно до ч.1 ст.33 ГПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Вказаною
нормою обов'язок доказування
покладений на сторони процесу.
Доказування полягає у поданні доказів
сторонами та доведенні їх
переконливості суду.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що
господарський суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням,
що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Встановивши, що розрахунок за
поставлений природний газ відбувся у
порядку та строки, передбачені
договором про організацію
взаєморозрахунків, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача 41233,97 грн. - 3 %
річних, нарахованих на суму основного
боргу згідно рішення господарського
суду Івано-Франківської області від
02.04.12 по справі 5010/147/2012-17/20.

Судовий збір за правилами ст. 49
ГПК України залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного, у
відповідності до ст.124 Конституції
України, ст.ст. 604, 625 ЦК
України, керуючись ст.ст. 4-5, 35, 49, 75,
керуючись ст. 82 -85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові дочірньої компанії "Газ
України" національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" до
комунального підприємства
"Водотеплосервіс" Калуської міської
ради про стягнення 41233,97 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 12.12.14

Суддя
Максимів Т. В.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Матейко І. В. 12.12.14