ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2014
Справа №917/2212/14

м. Полтава

за позовом Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
"Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а,
м. Полтава, 36008

до Суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 36009

про стягнення 3379,33 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

від позивача: Данілова Н.Н., довіреність
від 10.04.2013 року № 19-14/990;

від відповідача: ОСОБА_1

Рішення приймається після перерви,
оголошеної в судовому засіданні 02.12.2014
року.

Суть справи: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача 3379,33
грн. заборгованості за договором № 3213
"С" на відпуск теплової енергії у
вигляді гарячої води від 15.07.2011 року, з
яких 3106,70 грн. - пеня; 25,47 грн. - 3% річних;
247,16 грн. - інфляційні витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем договірних
зобов'язань щодо оплати отриманої
теплової енергії, у зв'язку з чим
позивач вказує на існування підстав
для нарахування і стягнення пені,
інфляційних витрат за прострочення
грошового зобов'язання, 3% річних.

Відповідач в заяві від 01.12.2014 року
просить суд припинити провадження у
справі, оскільки 18.11.2014 року державну
реєстрацію ОСОБА_1 як суб'єкта
підприємницької діяльності було
припинено. У відзиві на позов від 01.12.2014
року відповідач проти позовних вимог
заперечує посилаючись на те, що
причиною затримки в оплаті були
несвоєчасно виписані рахунки
позивачем.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

15.07.2011 року між сторонами було укладено
договір № 3213 "С" на відпуск теплової
енергії у вигляді гарячої води (надалі
Договір), згідно якого позивач взяв на
себе зобов'язання постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води з метою
забезпечення опалення приміщення
"Споживача" до межі розподілу будівлі
нежитлового приміщення розташованого
в гуртожитку по вул. Вільямса,1.

При цьому сторони узгодили наступне:

- облік споживання теплової
енергії на опалення проводиться по
лічильнику САLМЕХ-431 № 15649-00 (п. 15
Договору);

- акти приймання вузлу обліку на
комерційний облік вважати невід'ємною
частиною договору (п. 16. Договору);

- оплата за опалення, що проводить
споживач стягується на підставі
тарифів, встановлених уповноваженим
органом. Вартість 1Гкал-656,04 грн. з
врахуванням ПДВ для споживачів ІІІ
групи. Оплата за опалення проводиться
за фактично використану кількість
теплової енергії. Загальна площа
гуртожитку складає 5791,3 кв.м. в т.ч.
підвал -972 кв.м. Опалювальна площа під
тепловим лічильником будівлі складає
4773,3 кв.м. в т.ч. підвальне приміщення 47
кв.м., з них 106,9 кв.м., що складає 2,24%
належить споживачу й відповідно даного
відсотка проводиться нарахування (п. 30
Договору).

- всі розрахунки по даному
договору проводяться на підставі
рахунку, виписаного "ТО" "Споживачу".
Споживач зобов'язується сплачувати за
опалення та гаряче водопостачання за
затвердженим тарифом один раз в місяць
в строк до 10 числа місяця наступного за
розрахунковим з урахуванням суми
проміжних платежів, а також можлива
попередня оплата (п. 31 Договору).

- у випадку несплати у вказані
строки нараховується пеня у розмірі 1%
за кожен день прострочки платежу, але
не більше 100% боргу згідно Закону
України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги", а також
стягуються 3% річних та інфляційні
витрати від простроченої суми згідно
ст. 625 ЦК України (п.31 Договору);

- факт отримання споживачем
теплової енергії фіксується щомісячно
актом приймання-передачі теплової
енергії, який складається сторонами
відповідно до вимог чинного
законодавства і Договору (п.31 Договору
в редакції додаткової угоди від 01.08.2011
року).

- даний договір укладений на
період а) для опалення з 01.07.2011 р. по
31.12.2014 р.; б) в частині розрахунків до їх
повного завершення і вважається
продовженим щорічно, якщо за місяць до
закінчення його строку не надійде
заява від однієї із сторін про відмову
від цього договору або його перегляд (п.
37 Договору).

Позивачем відпускалась теплова
енергія споживачу на протязі грудня 2013
року - квітня 2014 року, про що свідчать
відповідні акти, показання лічильника.

Позивач посилається, що в спірний
період відповідач не здійснював оплату
за спожиту теплову енергію у
визначений спосіб та строки, а отже
ігнорував строк виконання зобов'язань
по оплаті планових платежів згідно
договору, а саме:

- в грудні 2013 року позивачем надано
послуг на суму 1451,89 грн., відповідачем
оплата проведена 04.03.2014 року, тобто
прострочення складає 53 дні;

- в січні 2014 року позивачем надано
послуг на суму 1669,96 грн., відповідачем
оплата проведена 13.03.2014 року, тобто
прострочення складає 30 днів;

- лютому 2014 року позивачем надано
послуг на суму 1850,12 грн., відповідачем
оплата проведена 05.05.2014 року, тобто
прострочення складає 56 днів;

- в березні 2014 року позивачем надано
послуг на суму 1354,80 грн., відповідачем
оплата проведена 04.06.2014 року, тобто
прострочення складає 55 днів;

- в квітні 2014 року позивачем надано
послуг на суму 423,19 грн., відповідачем
оплата проведена 04.06.2014 року, тобто
прострочення складає 25 днів.

Докази сплати боргу з простроченням
підтверджується випискою банку (а.с.
12-15).

Відповідно до п. 2 ст. 712 ЦК України, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Згідно з п. 1 ст. 692 ЦК
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог цивільного кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

За ст. 611 ЦК України в разі порушення
зобов'язання настаються правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, якщо він не
почав його виконувати або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Позивач на підставі п. 31 Договору
нарахував відповідачу пеню за період з
11.01.2014 року по 03.06.2014 року в розмірі 3106,70
грн. (1% від суми прострочки платежу, але
не більше 100% боргу).

Вирішуючи позов в частині вимог про
стягнення пені суд приймає до уваги
наступне.

Частина 3 статті 551 ЦК України
передбачає можливість зменшення за
рішенням суду розміру неустойки, що
стягується з боржника за порушення
зобов'язання, якщо розмір неустойки
значно перевищує розмір збитків. При
цьому відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Разом з тим, пунктом 1 статті 233 ГК
України закріплено, що суд має право
зменшити розмір санкцій, якщо належні
до сплати штрафні санкції надмірно
великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Частина 3 статті 83 ГПК України надає
господарському суду право, ухвалюючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.
Отже, якщо порушення зобов'язання
учасника господарських відносин не
потягло за собою значні збитки для
іншого господарюючого суб'єкта, то суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

У пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18 зазначено, що вирішуючи,
в тому числі й з власної ініціативи,
питання про зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (пункт 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Як встановлено судом, відповідач
порушив строки розрахунків за
Договором, проте, сплатив
заборгованість в повному обсязі, тому в
даному випадку сума неустойки в
розмірі 3106,70 грн. за незначний період
прострочки за кожним платежем є, на
думку суду, завищеною. Отже, на підставі
п. 3 ст. 83 ГПК України суд вважає за
можливе зменшити розмір пені до 10%, тому
до стягнення підлягає 310,67 грн. пені.

Стаття 625 ЦК України визначає обов'язок
боржника сплатити грошову суму на
вимогу кредитора, а також 3 % річних від
простроченої суми.

Позивачем заявлено до стягнення 25,47
грн. - 3% річних від прострочених сум
платежів за період з 11.01.2014 року по
03.06.2014 року, а також 247,16 грн.
інфляційних нарахувань за період з
січня по червень 2014 року.

При перевірці наданого позивачем
розрахунку судом виявлено, що період
та розмір нарахування 3% річних,
інфляційних нарахувань є
обґрунтованим, відповідає нормам
чинного законодавства України, тому,
приймаючи до уваги, що судом
встановлено прострочення відповідачем
грошового зобов'язання, вимоги
позивача про стягнення 3 % річних та
інфляційних нарахувань
задовольняються в повному обсязі.

Клопотання відповідача про припинення
провадження у справі згідно ч. 6 ст. 80
ГПК України судом відхиляються
виходячи з наступного.

Відповідно до частини сьомої статті 59
ГК України суб'єкт господарювання
вважається ліквідованим з дня внесення
до державного реєстру запису про
припинення його діяльності. Отже, при
вирішенні питання щодо припинення
провадження у справі на підставі
пункту 6 частини першої статті 80 ГПК
господарський суд повинен перевірити
відповідні відомості в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

У разі коли відповідна зміна статусу
відбулася після порушення провадження
у справі, вона не тягне за собою
наслідків у вигляді зміни
підвідомчості такої справи і,
відповідно, - припинення провадження у
ній, оскільки на час порушення
господарським судом такого
провадження її розгляд належав до
юрисдикції цього суду. У разі
задоволення позову до фізичної особи,
яка в процесі розгляду справи втратила
статус суб'єкта підприємницької
діяльності, резолютивна частина
відповідного судового рішення, крім
відомостей, передбачених частинами
другою-сьомою статті 84 ГПК, повинна
містити дані, визначені в пункті 2
частини другої статті 54 цього Кодексу
для фізичної особи (без зазначення її
колишнього статусу суб'єкта
підприємницької діяльності). (див.
підпункт 4.7 пункту 4 постанови пленуму
ВГСУ№ 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Як свідчать наявне в матеріалах справи
свідоцтво (а.с. 20) відповідач був
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності Виконкомом
Київської районної ради народних
депутатів 01.04.1994 року, про що зроблено
запис в журналі обліку реєстрації за №
552. Інформація про юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців
зареєстрованих до 01.07.2004 року та не
включених до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців отримується в органі
виконавчої влади, в якому проводилась
державна реєстрація, тому на запит суду
від 29.10.2014 року (а.с.23) за реєстраційним
номером облікової картки платників
податків № НОМЕР_1 в ЄДР записів не
знайдено. Згідно довідки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, що надана
відповідачем на вимогу суду, станом на
18.11.2014 року державна реєстрація ОСОБА_1
як суб'єкта підприємницької діяльності
припинена. У письмових поясненнях від
02.12.2014 року ОСОБА_1 повідомив, що
державна реєстрація була припинена
18.11.2014 року на підставі поданої ним
заяви. Таким чином, станом на момент
зверненням з позовом до суду
відповідач мав статус суб'єкта
підприємницької діяльності, що не
тягне за собою наслідки у вигляді
припинення провадження у справі згідно
п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Підстав для відмови в задоволенні
позову з огляду на затримку отримання
рахунків від позивача не має, оскільки
Договором чітко передбачені строки
оплати - до 10 числа місяця наступного за
розрахунковим.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, обов'язок відповідача щодо
оплати товару витікає з положень
Цивільного Кодексу України, Договору.

Посилання відповідача про неотримання
рахунків та актів спростовуються
наявними у справі доказами, а саме:
реєстрами відправки відповідних
документів з відміткою органу зв'язку
про відправку. Факт отримання рахунків
та актів із запізненням відповідачем
не доведено.

З ч. 1.ст. 666 ЦК України випливає, що якщо
продавець не передає покупцеві
приналежності товару та документи, що
стосуються товару та підлягають
переданню разом з товаром відповідно
до договору купівлі-продажу або актів
цивільного законодавства, покупець має
право встановити розумний строк для їх
передання.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р., судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю
без урахування зменшення неустойки.
Таким чином, судові витрати відповідно
до ч. 2 ст. 49 ГПК України покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 44-49 (ч.2), 82, 83 (п.3 ч. 1), 84-85
ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1,
АДРЕСА_1, 36009, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, на користь Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2-а,
м. Полтава, 36008, р/р 260007148 в АК
"Полтава-банк", МФО 331489, -
310 грн. 67 коп. - пені; 25 грн. 47 коп. - 3%
річних; 247 грн. 16 коп. - інфляційні
витрати; 1827 грн. 00 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 2796,03 грн. пені у
позові відмовити.

4. Видати наказ при набранні рішенням
законної сили.

Суддя
Пушко І.І.