ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року Справа № Б26-Б2-57-00

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддівУдовиченка О.С.,
Міщенка П.К., Поліщука В.Ю.розглянувши
касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська

на постанову та на ухвалу у справі
господарського
судуДніпропетровського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 року
господарського суду Дніпропетровської
області від 29.07.2014 року № Б26-Б2-57-00
Дніпропетровської області

за заявою до Управління Пенсійного
фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Державного
підприємства "Дніпропетровський
домобудівний комбінат"провизнання
грошових вимогЗа участю прдставників:
Генеральної Прокуратури України -
Збариха С.М.

.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 29.07.2014
року у справі №Б26-Б2-57-00 (суддя Камша
Н.М.) відхилено грошові вимоги
Управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська в сумі 382 996, 36 грн., як
такі, що виникли після визнання
боржника банкрутом.

Не погодившись з зазначеною ухвалою,
Управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська звернулось до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просило
скасувати оскаржувану ухвалу.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
16.09.2014 року (Колегія суддів - Білецька
Л.В., Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.) в
задоволенні вимог апеляційної скарги
Управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська на ухвалу
господарського суду Дніпропетровської
області від 29.07.2014 року у справі
№Б26-Б2-57-00 відмовлено.

Ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 29.07.2014
року у справі №Б26-Б2-57-00 залишено без
змін.

Не погодившись з прийнятими судовими
актами, Управління Пенсійного фонду
України в Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська звернулось
до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою, у якій,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
процесуального права, просить
скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 року та
ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 29.07.2014
року у справі № Б26-Б2-57-00, та прийняти
нове рішення яким зобов'язати
ліквідатора Державного підприємства
"Дніпропетровський домобудівний
комбінат" Кириченко Н.В. визнати
грошові вимоги Управління Пенсійного
фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська у сумі 382 996, 36 грн. до
Державного підприємства
"Дніпропетровський домобудівний
комбінат".

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши наявні матеріали справи,
проаналізувавши застосування судами
попередніх інстанцій норм
процесуального та матеріального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Господарського
процесуального кодексу України,
провадження у справах про банкрутство
здійснюється у порядку, передбаченому
цим кодексом з врахуванням вимог
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (В редакції до
19.01.2013 року набуття чинності внесених
змін).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, постановою господарського
суду Дніпропетровської області від
17.12.2009 року у справі Б26/2/57-00 державне
підприємство "Дніпропетровський
домобудівний комбінат" визнано
банкрутом. Відкрито ліквідаційну
процедуру строком на 1 рік.
Ліквідатором підприємства банкрута
призначено арбітражного керуючого
Кириченка Є.О. та зобов'язано вчинити
певні дії.

Ухвалами від 16.12.2010 року, 11.01.2011
року, 13.07.2011 року, 28.07.2011року, 16.02.2012 року,
08.08.2012 року, 30.08.2012 року, 27.02.2013 року,
19.03.2013 року 19.09.2013 року, 10.10.2013 року, 11.01.2014
року, 04.02.2014 року, 16.04.2014 року, 20.05.2014 року
продовжено ліквідаційну процедуру до
20.11.2014 року.

05.06.2014 року до господарського суду
Дніпропетровської області звернулось
управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська із заявою про
визнання та включення до реєстру вимог
кредиторів грошові вимоги в сумі 382 996,36
грн., що виникла у зв'язку з
заборгованістю боржника по
відшкодуванню фактичних витрат на
доставку та виплату пенсій за списками
№1, 2 за період з листопада 2013 року по
квітень 2014 року.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди
виходили з того, що наведені вимоги
Управління Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська не мають характеру
поточних у розумінні статті 1 Закону,
заявлені після введення ліквідаційної
процедури, під час якої не виникає
будь-яких нових зобов'язань, що можуть
бути заявлені в порядку частини 1
статті 23 Закону про банкрутство.

Ст. 1 Закону про банкрутство визначено
поняття кредитора - це юридична або
фізична особа, державні органи, які
мають підтверджені у встановленому
порядку документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника.
Конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство. Поточні кредитори -
кредитори за вимогами до боржника, які
виникли після порушення провадження у
справі про банкрутство.

Згідно з вимогами статей 1 та 23 Закону
про банкрутство, поточні вимоги
кредитора - це неоплачені боржником
вимоги, які виникли в процедурах
банкрутства, за період після порушення
господарським судом провадження у
справі про банкрутство і до винесення
постанови про визнання боржника
банкрутом, відкриття ліквідаційної
процедури і призначення ліквідатора.

Так, положеннями статті 23 вказаного
Закону про банкрутство передбачено, що
з дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури закінчується технологічний
цикл із виготовлення продукції, і
підприємницька діяльність банкрута
завершується. Строк виконання всіх
грошових зобов'язань банкрута та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів)
вважається таким, що настав.
Припиняється нарахування неустойки
(штрафу, пені), процентів та інших
економічних санкцій за всіма видами
заборгованості банкрута. Вимоги за
зобов'язаннями боржника, визнаного
банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися лише в межах
ліквідаційної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону про
банкрутство ліквідатор з дня визнання
боржника банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури повідомляє
працівників банкрута про звільнення та
здійснює його відповідно до
законодавства України про працю.

Таким чином, після визнання боржника
банкрутом здійснюється звільнення
працівників підприємства - банкрута у
зв'язку з чим, фонд оплати праці не
формується.

За змістом вищевказаних норм в
ліквідаційну процедуру до банкрута
поточні вимоги по єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування можуть
заявлятися за період після порушення
провадження у справі і до дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що заборгованість по
відшкодуванню фактичних витрат на
доставку та виплату пенсій за списками
№1, 2 за період з листопада 2013 року по
квітень 2014 року виникла після визнання
боржника банкрутом, відкриття
ліквідаційної процедури і призначення
ліквідатора постановою господарського
суду Дніпропетровської області від
17.12.2009 року у справі Б26/2/57-00.

Слід звернути увагу, що виходячи з
встановленого в пункті 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" порядку формування джерел
(коштів, призначених на оплату праці), з
яких підприємства та організації
здійснюють внесення до Пенсійного
фонду України, що покривають фактичні
витрати на виплату та доставку
пільгових пенсій, та враховуючи, що
відповідно до норм пункту 1 статті 25
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" з дня визнання
підприємства банкрутом та відкриття
щодо нього ліквідаційної процедури
працівники цього підприємства
повідомляються про звільнення в
установленому законом порядку, кошти
на оплату праці не перераховуються,
виплата заробітної плати припиняється,
а фонд оплати праці саме з метою оплати
праці працівників з вказаного часу
припиняє своє формування.

З урахуванням викладеного, в
ліквідаційній процедурі у банкрута не
можуть виникати зобов'язання зі сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), в тому числі передбачених
пенсійним законодавством.

З огляду на встановлені
судами обставини справи та враховуючи
положення законодавства про
банкрутство, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла
висновку, що постанова
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 року та
ухвалу господарського суду
Дніпропетровської області від 29.07.2014
року у справі №Б26-Б2-57-00 прийняті з
додержанням норм матеріального та
процесуального права та не вбачає
правових підстав для їх зміни чи
скасування.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
16.09.2014 року та ухвалу господарського
суду Дніпропетровської області від
29.07.2014 року у справі №Б26-Б2-57-00 залишити
без змін.

Головуючий
О.С. Удовиченко

Судді
П.К. Міщенко

В.Ю. Поліщук