ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"27" листопада 2014 р.
Справа № 918/1549/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Качура А.М., розглянувши
матеріали справи за позовом Державного
підприємства "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
від імені якого діє відокремлений
підрозділ "Рівненська атомна
електрична станція"

до Кузнецовського міського
комунального підприємства

про стягнення 430 221 грн. 84 коп.

Представники

Від позивача: не з'явився;

Відповідача: Прохорович О.М.
(довіреність від 18 квітня 2014 року);

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського
процесуального кодексу України
роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених
статтею 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено
відповідно до статті 81-1 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" від імені якого діє
відокремлений підрозділ "Рівненська
атомна електрична станція" звернулося
до господарського суду Рівненської
області з позовом до Кузнецовського
міського комунального підприємства
про стягнення заборгованості за надані
послуги постачання питної води в сумі
430 221,84 грн., з яких: 408 279,56 грн.
заборгованості за липень-серпень 2014
року, 14 051,05 грн. пені, 1 686,13 грн. 3% річних,
6 205,10 грн. інфляційних втрат.

11 листопада 2014 року Кузнецовським
міським комунальним підприємством
подано до суду відзив на позовну заяву,
відповідно до змісту якого відповідач
наявність заборгованості не заперечує,
та у зв'язку зі скрутним матеріальним
становищем просить зменшити розмір
нарахованої позивачем пені на 50%.

В судовому засіданні від 13 листопада 2014
року оголошувалась перерва до 27
листопада 2014 року.

27 листопада 2014 року відповідачем
(Кузнецовське міське комунальне
підприємство) подано до суду заяву про
припинення провадження у справі в
частині позовних вимог про стягнення
суми основного боргу, оскільки на час
розгляду справи відповідачем було
погашено всю суму основного боргу за
надану питну воду з водопроводу
Рівненська АЕС в липні-серпні 2014 року.

Вказана заява прийнята судом до
розгляду.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, разом з тим, 27
листопада 2014 року останнім було подано
клопотання про відкладення розгляду
справи на пізніший термін.

Суд відмовляє в задоволенні
зазначеного клопотання виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України (далі
ГПК України) якщо відзив на позовну
заяву і витребувані господарським
судом документи не надано, справу може
бути розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

Відповідно до пункту 3.9.2. постанови
пленуму ВГСУ "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши матеріали справи суд
прийшов до висновку, що доказів по
справі достатньо для прийняття
рішення, а справа може бути розглянута
без участі представника позивача.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав подану заяву про
припинення провадження у справі в
частині позовних вимог про стягнення
суми основного боргу, та просив суд у
зв'язку зі скрутним матеріальним
станом відповідача зменшити розмір
нарахованої позивачем пені на 50%.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представника
відповідача, вивчивши подані письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
місцевий господарський суд прийшов до
наступних висновків.

01.10.2002 року між ДП НАЕК "Енергоатом" від
імені якого діє ВП "Рівненська АЕС"
(надалі - постачальник) та
Кузнецовським міським комунальним
підприємством укладено Договір №1 на
подачу питної води з водопроводу
Рівненська АЕС (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1 Договору,
Рівненська АЕС бере на себе
зобов'язання забезпечити Абонента
питною водою, яка відповідає чинному
стандарту або дозволу Держстандарту
України та Міністерства охорони
здоров'я України на відхилення від
стандарту, в розмірі встановленого
ліміту в об'ємі 2880000 м. кубічних на рік,
240000 м. кубічних на місяць, 7890,4 м.
кубічних на добу з максимальною
подачею 420,0 м. кубічних на годину.

Відповідно до пункту 2 Договору,
абонент бере на себе зобов'язання
своєчасно оплачувати надані Споживачу
послуги у водопостачанні, належно
експлуатувати водопровідні мережі,
пристрої та прилади на них, які
перебувають у нього на балансі,
відповідно до цього договору та Правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України, Правил
технічної експлуатації систем
водопостачання та водовідведення,
підприємство повинно оформитись на
Рівненській АЕС як абонент у порядку,
визначеному Правилами користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в містах і селищах
України. Без такого оформлення
водокористування вважається
самовільним.

Відповідно до пункту 4.1 Договору
передбачено, що розрахунки за
використану воду здійснюються шляхом
перерахування коштів на банківський
рахунок Рівненської АЕС до 20-го числа
місяця наступного за звітним.

Позивач надав відповідачу послуги з
водопостачання у липні-серпні 2014 року
на суму 408 279,56 грн.

В порушення умов договору відповідач
за надані послуги з водопостачання у
липні-серпні 2014 року на суму 408 279,56 грн.
не розрахувався.

У відповідності до статті 11 Цивільного
кодексу України (далі ЦК України) та
статті 174 Господарського кодексу
України (далі ГК України), договір є
підставою для виникнення цивільних
прав і обов'язків (господарських
зобов'язань).

Згідно з приписами статті 509 ЦК України,
зобов'язання є правовідношенням, у
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь іншої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші), чи утриматися від
виконання певних дій, а інша сторона
має право вимагати виконання такого
обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином, згідно із умовами договору та
вимогами Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що зазвичай
ставляться.

Аналогічна норма міститься в
Господарському кодексі України. Так, в
частині 1 статті 193 ГК України
зазначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відтак, станом на день подання
позивачем позовної заяви до
господарського суду за відповідачем
перед позивачем рахувалась
заборгованість за надані послуги з
водопостачання згідно Договору у
липні-серпні 2014 року на суму 408 279,56 грн.

27 листопада 2014 року відповідачем
(Кузнецовське міське комунальне
підприємство) подано до суду заяву про
припинення провадження у справі в
частині позовних вимог про стягнення
суми основного боргу (408 279,56 грн.),
оскільки на час розгляду справи
відповідачем було сплачено всю суму
основного боргу за надану питну воду з
водопроводу Рівненська АЕС в
липні-серпні 2014 року.

На підтвердження вказаних обставин
відповідачем надано суду копії
платіжних доручень: № 2148 від 26
листопада 2014 року на суму 213 968,84 грн. та
№ 2149 від 26 листопада 2014 року на суму 194
310,72 грн.

Щодо поданої заяви про припиненя
провадження суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті
80 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд
припиняє провадження у справі за
відсутності предмету спору.

Як роз'яснено в пункті 4.4. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

За таких обставин, враховуючи сплату
відповідачем суми основного боргу,
провадження у справі в частині
позовних вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача 408 279,56
грн. суми основного боргу за надані
послуги з водопостачання згідно
Договору у липні-серпні 2014 року слід
припинити.

Відповідно до п.4. Договору (зміни до
якого були внесені додатковою угодою
№1 від 01.10.2012 року) за несвоєчасне
виконання розрахунків за використану
воду, відповідач зобов'язувався
сплатити пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення, що згідно з розрахунком
наданим позивачем за період з 20.08.2014
року по 23.10.2014 року складає 14 051,05 грн.

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК
України, штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 3 статті 549 ЦК України,
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Як визначено статтею 1 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок суми пені, суд вважає його
законним та обґрунтованим, проте щодо
розміру нарахованої пені суд зазначає
наступне.

В порядку пункту третього статті 83
Господарського процесуального кодексу
України суд при прийнятті рішення має
право у виняткових випадках зменшувати
розмір неустойки (штрафу, пені). Право
зменшення розміру неустойки
передбачено частиною третьою статті 551
Цивільного кодексу України, якою
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Суд вважає, що клопотання відповідача
про зменшення розміру штрафних санкцій
є обґрунтованим, а відтак розмір пені
нарахованої позивачем підлягає
зменшенню на 50 %, тобто до 7 025,52 грн., при
цьому суд врахував такі обставини.

Пунктом 2.4 роз'яснення ВАСУ № 02-5/293 від
29.04.1994 р. "Про деякі питання практики
застосування майнової
відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань" зазначено, що зменшення
розміру пені можливе виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання,
незначності прострочення у виконанні
зобов'язання, невідповідності розміру
пені наслідкам порушення.

Слід зазначити, що відповідачем станом
на час винесення рішення повністю
виконано зобов'язання по оплаті суми
основної заборгованості, підприємство
перебуває у тяжкому майновому стані.

На підтвердження вказаних обставин
відповідач подав до суду копію звіту
про фінансові результати за 9 місяців
2014 рік.

Пеня та штраф є лише санкціями за
невиконання грошового зобов'язання, а
не основним боргом, а тому будувати на
цих платежах свої доходи та видатки
позивач не повинен. При зменшенні
розміру пені позивач не несе значного
негативного наслідку в своєму
фінансовому стані.

Крім стягнення пені та штрафу позивач
нараховує та стягує, три проценти
річних та інфляційні втрати, які в
певній мірі компенсують знецінення
несплачених коштів відповідачем.

Відповідач не ухиляється від
повернення заборгованості позивачу, що
підтверджується сплатою ним
заборгованості.

Таким чином до стягнення підлягає пеня
в сумі 7 025,52 грн.

Частина 2 статті 625 ЦК України
передбачає, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За порушення строків оплати,
відповідно до статті 625 ЦК України,
позивачем на суму боргу за період з
20.08.2014 року по 23.10.2014 року нараховано три
відсотки річних в розмірі 1 686,13 грн. та 6
205,10 грн. інфляційних втрат. Розрахунок
перевірено судом та визнано вірним.

З огляду на зазначене суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача 7 025,52 грн. пені,
1 686,13 грн. 3 % річних та 6 205,10 грн.
інфляційних втрат є доведеними,
обґрунтованими, відповідачем не
спростовані, а відтак підлягають
задоволенню.

Стосовно судових витрат враховуючи ті
обставини, що спір виник з вини
відповідача, а сума основної
заборгованості була сплачена після
порушення провадження у справі, суд
вважає за необхідне покласти судові
витрати на відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Кузнецовського міського
комунального підприємства (34400,
Рівненська область, м.Кузнецовськ,
майдан Незалежності 2, )
на користь Відокремленого підрозділу
"Рівненська атомна електрична станція"
Державного підприємства "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" (34400, Рівненська область,
м.Кузнецовськ, ) 7 025,52
грн. пені, 1 686,13 грн. 3% річних, 6 205,10 грн.
інфляційних втрат та 8 604,44 грн. судового
збору.

3. В частині позовних вимог про
стягнення пені в сумі 7 025,52 грн.
позивачу відмовити.

4. В частині позовних вимог про
стягнення 408 279,56 грн. провадження у
справі припинити.

5. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01 грудня 2014 року

Суддя
Качур А.М.