КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р.
Справа№ 910/14327/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Вайцешук В.І.

від відповідача - Маслюк А.А.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "БНХ Україна" на рішення
Господарського суду міста Києва від
15.10.2014 року (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Україна 2001"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними

інвестиціями "БНХ Україна"

про стягнення 341237,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.10.2014 року по справі №910/14327/14
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "БНХ Україна" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Україна 2001" 189848 грн. 36
коп. - основного боргу, 19676 грн. 84 коп. -
пені, 101869 грн. 64 коп. - збитків та 6227 грн.
89 коп. - витрат по сплаті судового збору.
В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням, відповідач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищезазначене рішення та прийняти
нове, яким відмовити в частині
стягнення збитків та змінити розмір
пені.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.11.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
02.12.2014 року.

В судове засідання 02.12.2014 року з'явились
представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
скасувати оскаржуване рішення
Господарського суду міста Києва від
15.10.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просив залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 15.10.2014 року.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши,
на підставі встановлених фактичних
обставин справи, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

09 січня 2014 року між позивачем (покупець)
та відповідачем (постачальник)
укладено Договір поставки №13/09/14 (далі -
Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору предметом
договору є відносини сторін по
поставці мінеральних добрив -
карбамідо-аміачні суміші, виробництва
ОАО "Гродно Азот", в асортименті (по
найменуванням), в кількості та по цінам,
які обумовлюються сторонами в
Специфікаціях до договору, які є
невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п.1.2. Договору постачальник
зобов'язався передати у власність
покупцю, а покупець прийняти у
власність та оплатити в строк,
обумовлений Договором, товар.
Найменування, кількість, одиниця
виміру, упаковка, ціна, загальна
вартість, умови оплати та строк
поставки кожної партії товару
визначаються сторонами в
Специфікаціях, які є невід'ємною
частиною Договору.

Пунктом 2.1. Договору, встановлено, що
постачальник здійснює поставку товару
покупцю партіями в об'ємі 3500 тонн (+/- 10 %).

Відповідно до п.3.1. Договору ціна товару
є договірною, вказується з урахуванням
ПДВ. Встановлюється в гривнях за
одиницю товару та погоджується в
Специфікаціях, які є невід'ємною
частиною даного Договору.

Згідно з п.3.2. Договору орієнтована сума
(вартість) Договору складає 9100000,00 грн. з
ПДВ. Остаточна вартість Договору
визначається виходячи з суми вартості
товару, поставленого по Специфікаціям,
підписаними сторонами та/або вказаній
в товаросупровідних документах
(видаткових накладних).

Оплата здійснюється покупцем шляхом 100
% передоплати за партію товару на
поточний рахунок постачальника, якщо
інше не обумовлено в Специфікації, яка
є невід'ємною частиною даного Договору
(п.4.2. Договору).

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що
поставка загального обсягу товару, що
поставляється за вказаним договором,
здійснюється в січні-квітні 2014 року.
Поставка товару здійснюється окремими
партіями на підставі Специфікацій до
цього Договору, які підписуються
уповноваженими представниками сторін
та є невід'ємними частинами даного
Договору.

Згідно з п.11.3. Договору він вступає в
силу з моменту (дати) його підписання
та діє до 31.12.2014 року, а частині
розрахунків - до повного їх виконання.

Відповідно до п.1 Специфікації № 1 від
09.01.2014 року до Договору постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця, а покупець зобов'язався
оплатити та прийняти у свою власність
товар: добрива рідкі
азотні-карбамідно-аміачні суміші
(КАС-32), вартість за од. з ПДВ - 2600,10 грн.;
кількість 1000,00 тон (+/-10 %); загальна
вартість з ПДВ 2 600100,00 грн.

Згідно з п.4 Специфікації № 1 до
Договору строк поставки товару -
січень-лютий 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору позивач
оплатив виставлений відповідачем
рахунок-фактуру №10 від 09.01.2014 року на
передоплату карбамідно-аміачної
суміші на суму 2600100,00 грн. з ПДВ.

Місцевим господарським судом
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідач свої
зобов'язання за Договором належним
чином не виконав, а саме не поставив
позивачу товар в кількості 203,780 тон.
вартістю 529848,36 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно зі статтею 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму;
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 Господарського
кодексу України до відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Згідно зі ст.693 ЦК України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду щодо
стягнення з відповідача 189848 грн. 36 коп.
- основного боргу (з врахуванням
часткового повернення попередньої
оплати).

Згідно з ч. 1 ст.230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено,
що у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.8.5. Договору у випадку
недотримання строків поставки товару
постачальник оплачує покупцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діяла
в період, за який нараховується пеня,
від вартості непоставленого в строк
товару, за кожен день прострочення, але
не більше 5 % вартості непоставленого
товару.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок
пені, який складено арифметично вірно,
прийшла до висновку про його
обґрунтованість.

Твердження апелянта, що Специфікацією
№ 1 до Договору погоджено кількість
товару - 1000,00 тон (+/-10 %), а відтак
мінімальний обсяг товару, який
відповідач був зобов'язаний поставити
позивачу склав 900 тонн, колегією суддів
визнано безпідставними, з огляду на
наступне.

Відповідно до п.1 Специфікації № 1 від
09.01.2014 року до Договору постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця товар в кількості 1000,00 тон (+/-10
%).

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що в
рахунках-фактурах сторонами
погоджується, зокрема кількість
товару.

Відповідно до рахунку-фактури №10 від
09.01.14 року (а.с. 64) відповідач визначив
кількість товару - 1000,00 тон.

Беручи до уваги, що вищезазначений
рахунок оплачений позивачем, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
сторони погодили поставку товару в
кількості саме 1000,00 тон.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача збитків в
розмірі 101869,64 грн.,
місцевий господарський суд зазначив,
що оскільки, відповідачем не було
поставлено позивачу товар у кількості
203,780 тон, то останній уклав Договір з
Приватним акціонерним товариством
"Украгро НПК", за умовами якого ПрАТ
"Украгро НПК" зобов'язалося поставити
позивачу 2500,00 тон товару - КАС-32; ціна за
од.без ПДВ 2583,33 грн., загальна вартість з
ПДВ 7750000,00 грн.

Таким чином, місцевий господарський
суд прийшов до висновку, що внаслідок
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань щодо поставки товару КАС-32
у кількості 203,780 тон, позивачу завдано
збитки на суму 101869,64 грн. (631 718,00 - 529 848,36
грн.), оскільки ціна в договорі
поставки №15/01С від 21.02.2014 року на 499,90
грн. з ПДВ за одну тону вище, ніж
вартість товару за договором №13/09/14 від
09.01.2014 року.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком місцевого господарського
суду з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

За загальним принципом цивільного
права особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування
(частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1
статті 623 Цивільного кодексу України).
Для застосування такої міри
відповідальності як відшкодування
збитків потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення, як:
протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. Згідно з частиною
другою статті 623 Цивільного кодексу
України розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором.

Відповідно до п. 6.1. Договору поставки
№13/09/14 від 09.01.2014 року поставка
загального обсягу товару, що
поставляється за вказаним договором,
здійснюється в січні-квітні 2014 року.
Поставка товару здійснюється окремими
партіями на підставі Специфікацій до
цього Договору, які підписуються
уповноваженими представниками сторін
та є невід'ємними частинами даного
Договору.

Згідно з п.4 Специфікації № 1 до
Договору поставки №13/09/14 від 09.01.2014 року
строк поставки товару - січень-лютий 2014
року.

Як вбачається з матеріалів справи, в
зв'язку з невиконанням відповідачем
своїх зобов'язань за Договором позивач
звертався до відповідача з вимогою №546
від 01.04.2014 року, відповідно до якої,
просив допоставити товар в кількості
203,780 тон, згідно з умовами Договору та
Специфікації №1.

Відповідач в свою чергу повідомив
позивача про неможливість допоставити
товар, а також про зміну ціни товару.

Згідно з п. 3.4. Договору зміна ціни
товару, після отримання постачальником
попередньої оплати не допускається.

В зв'язку з цим позивач звернувся до
відповідача з вимогою №645 від 24.04.2014
року та листом №758 від 19.05.2014 року про
повернення попередньої оплати.

В той же час, п. 4.4. Договору визначено,
що після отримання попередньої оплати
за товар, постачальник, у випадках,
незалежних від нього, не має можливості
здійснити свої зобов'язання з
постачання товару покупцю, повертає
попередню оплату. Повернення
попередньої оплати покупцю не є
порушення зобов'язань постачальника,
відповідно до умов Договору.

В зв'язку з неможливістю поставки
відповідачем товару, 21.02.2014 року, між
позивачем та ПрАТ "Украгро НПК"
укладено договір поставки №15/01С.

Враховуючи вищевикладене та беручи до
уваги, що Специфікацією № 1 до Договору
поставки №13/09/14 від 09.01.2014 року
встановлено строк поставки товару -
січень-лютий 2014 року, а позивач уклав
договір поставки №15/01С з ПрАТ "Украгро
НПК" 21.02.2014 року, колегія суддів прийшла
до висновку, що позивач уклав договір
поставки №15/01С від 21.02.2014 року з ПрАТ
"Украгро НПК" ще до фактичного
порушення строків поставки
відповідачем за договором поставки
№13/09/14 від 09.01.2014 року.

Отже, намір придбання товару позивачем
за договором поставки №15/01С від 21.02.2014
року за ринковою ціною 3100,00 грн. за
тонну залежав від волевиявлення
позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів
прийшла до висновку, що позивачем не
надано та відповідно матеріали справи
не містять доказів наявності
причинного зв'язку між поведінкою
відповідача та негативними наслідками,
які настали для позивача внаслідок
необхідності придбання непоставленого
відповідачем товару за вищою ціною.

З огляду на відсутність усіх складових
елементів правопорушення, колегія
суддів прийшла до висновку про
відсутність підстав для стягнення
збитків (Аналогічна правова позиція
викладена у постанові Верховного суду
України N17/98 від 22.09.2009 року).

Відповідно до ст.536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Місцевим господарським судом
встановлено, що умовами Договору
поставки №13/09/14 від 09.01.2014 року не
встановлено розмір процентів за
користування продавцем чужими
грошовими коштами, проте чинним
законодавством не визначено, що такі
проценти є штрафними санкціями.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду, щодо
відсутності підстав для стягнення
відсотків за користування чужими
грошовими коштами.

Також, перевіривши матеріали
апеляційної скарги та додані до неї
документи, колегія суддів зазначає
наступне.

Правові засади справляння судового
збору, платників, об'єкти та розміри
ставок судового збору, порядок сплати,
звільнення від сплати та повернення
судового збору визначено Законом
України „Про судовий збір" № 3674- VI, який
набрав чинності з 01 листопада 2011 року.

Згідно із ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, судовий
збір справляється у відповідному
розмірі від мінімальної заробітної
плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються,
зокрема, за подання до господарського
суду позовної заяви майнового
характеру - 2 відсотки ціни позову, але
не менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат.

За подання до господарського суду
апеляційної скарги на рішення суду,
ставка судового збору встановлюється у
розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає
сплаті при поданні позовної заяви, а у
разі подання позовної заяви майнового
характеру - 50 відсотків ставки,
обчисленої виходячи з оспорюваної
суми.

З апеляційної скарги вбачається, що
апелянт просить прийняти постанову,
якою скасувати рішення суду першої
інстанції від 15.10.2014 року в частині
стягнення 121546,48 грн. - збитків та пені.

Враховуючи вищевикладене, апелянт
повинен сплатити 1215,47 грн. за подання
апеляційної скарги.

В той же час, при зверненні з
апеляційною скаргою, скаржником
сплачено судовий збір в розмірі 3113,95
грн., що підтверджується платіжним
дорученням №28982 від 28.10.2014 року.

Беручи до уваги, що апелянтом сплачено
судовий збір в більшому розмірі, ніж
передбаченому ст. 4 Закону України "Про
судовий збір", апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "БНХ Україна" надлишково
сплачений судовий збір в розмірі 1898,48
грн.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Статтею 49 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що стороні, на користь
якої відбулося судове рішення,
господарський суд відшкодовує мито за
рахунок другої сторони і в тому разі,
коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Враховуючи викладене вище, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що місцевим господарським
судом не повно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, що мають значення для
справи, в зв'язку з чим апеляційна
скарга Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "БНХ Україна" підлягає
частковому задоволенню, а рішення
Господарського суду міста Києва від
15.10.2014 року зміні.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями "БНХ Україна"
задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 15.10.2014 по справі №910/14327/14 -
змінити.

Викласти резолютивну частину рішення в
наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "БНХ Україна" (02002, м.Київ,
вул.Луначарського, будинок 4, літ.А, ) з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання рішення суду, на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Україна 2001" (30600,
Хмельницька область, Теофіпольський
район, селище міського типу Теофіполь,
вул.Леніна, буд.37В, ) 189848
(сто вісімдесят дев'ять тисяч вісімсот
сорок вісім) грн. 36 коп. - основного
боргу, 19676 (дев'ятнадцять тисяч шістсот
сімдесят шість) грн. 84 коп. - пені та 4190
(чотири тисячі сто дев'яносто) грн. 50
коп. - витрат по сплаті судового збору.

3.В решті позову відмовити.»

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Україна 2001" (30600,
Хмельницька область, Теофіпольський
район, селище міського типу Теофіполь,
вул.Леніна, буд.37В, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "БНХ Україна" (02002, м.Київ,
вул.Луначарського, будинок 4, літ.А, ) 1018 (одна тисяча
вісімнадцять) грн. 70 коп. за подання
апеляційної скарги.

Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "БНХ Україна" з Державного
бюджету України 1898 (одна тисяча
вісімсот дев'яносто вісім) грн. 48 коп.
надмірно сплаченого судового збору за
подання апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити Господарського
суду міста Києва.

Матеріали справи №910/14327/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
О.М. Баранець

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 04.12.2014 року.