ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 р.
Справа №917/2341/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна", вул.
Броварська, 2, с. Проліски,
Бориспільський район, Київська
область,08322

до Приватного підприємства
"АМАРАНТ-АГРО", вул.50-річчя Радянської
влади, 1, с. Вирішальне, Лохвицький
район, Полтавська область,37264

про стягнення 257 985,90 грн.
заборгованості

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін присутні в
судовому засіданні 02.12.2014 року:

від позивача: Смоленська А.В. дов. №72
від 28.07.2014 року

від відповідача: Марченко Г.І. дов. б/н
від 24.10.2014 року

Представники сторін присутні в
судовому засіданні 09.12.2014 року:

від позивача: Василика М.І. дов. №9 від
14.01.2014 року

від відповідача: Марченко Г.І. дов. б/н
від 24.10.2014 року

Рішення приймається після перерви
оголошеної в судовому засіданні 02.12.2014
року на підставі статті 77 ГПК України

У судовому засіданні 09.12.2014 року суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення та повідомив дату
складання повного тексту рішення
згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна
заява про стягнення заборгованості в
сумі 257 985,90 грн. за договором №7270/338588
від 16.05.2013 року, з яких: 134 400,00 грн. -
основний борг, 77 347,98 грн. - курсова
різниця, 42 349,53 грн. - штраф, 3 888,39 грн.
3% річних.

Відповідач відзив на позовну заяву не
надав, його представник в судовому
засіданні 02.12.2014 року заявив усне
клопотання про відкладення розгляду
справи, для надання часу провести
звірку розрахунків. Суд клопотання
відповідача задовольнив.

В судовому засіданні 09.12.2014 року
представник відповідача надав суду
складений відповідачем акт звірки за
період 01.01.2013 року - 09.12.2014 року та
повідомив суд, що відповідачем було
здійснено ряд проплат за договором
№7270/338588 від 16.05.2013 року, які не
враховані позивачем (05.08.2013 року на суму
1492,56 грн., 21.11.2013 року на суму 3 329,94 грн.,
14.03.2014 року на суму 9 195,26 грн.), які
відображені в акті звірки.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги та наполягав на їх
задоволенні в повному обсязі. Стосовно
відображених відповідачем в акті
звірці проплат від 05.08.2013 року на суму
1492,56 грн., від 21.11.2013 року на суму 3 329,94
грн., від 14.03.2014 року на суму 9 195,26 грн.,
позивач зазначає, що за поставлений
товар по договору №7270/338588 від 16.05.2013
року відповідачем сплачено лише 57 600,00
грн., що підтверджується банківською
випискою, жодних інших проплат по
даному договору від відповідача не
поступало. Вказані проплати
стосуються інших правовідносин між
сторонами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
дослідивши та оцінивши подані докази,
суд встановив:

16.05.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна"
(продавець, позивач) та приватним
підприємством "Амарант-Агро" (покупець,
відповідач) укладено договір №7270/338588,
згідно із умовами якого продавець в
порядку та на умовах , визначених у
цьому договорі, зобов'язався передати
у власність покупцю, а покупець в
порядку та на умовах, визначених у
цьому договорі зобов'язався прийняти
та оплатити товар (насіння
сільськогосподарських культур) в
кількості, асортименті, у терміни і за
цінами, зазначеними у додатку
(додатках) та видаткових накладних до
даного договору (п.1.1. договору) (арк. с.
10-12).

Асортимент, кількість та одиниця
виміру, умови постачання, оплати товару
та його вартість узгоджуються
сторонами в відповідних додатках, які є
невід'ємною частиною даного договору
(п.1.2. договору).

Відповідно до п.1.2. договору між
сторонами було укладено додаток
(специфікацію) №1 від 16.05.2013 року до
договору, згідно якого позивач
зобов'язався поставити для відповідача
80 посівних одиниць насіння кукурудзи EC
Олімпус та 80 посівних одиниць насіння
кукурудзи EC Москіто, на загальну суму
192000,00 гривень (арк. с. 13-14).

Пунктом 7 додатку (специфікації) №1 до
договору сторони визначили, що
покупець зобов'язаний сплатити
продавцю 100% загальної вартості товару
на наступних умовах:

- аванс в розмірі 30% від загальної
вартості товару, що складає гривневий
еквівалент 5434,08 Євро та підлягає сплаті
по курсу перерахунку, протягом 2 (двох)
банківських днів з дати укладення
даного додатку;

- решта 70% від загальної вартості
товару, що складає гривневий
еквівалент 12679,52 Євро, і підлягає сплаті
по курсу перерахунку, до 30 жовтня 2013
року.

На виконання умов договору та додатку
(специфікації) №1 до договору позивачем
було поставлено відповідачу 80 посівних
одиниць насіння кукурудзи EC Олімпус та
80 посівних одиниць насіння кукурудзи EC
Москіто, що підтверджується видатковою
накладною №С-001519/338588 від 16.05.2013 року на
загальну суму 192000,00 гривень підписаною
сторонами та скріпленою їх печатками
(арк. с. 15), довіреністю №166 від 16.05.2013
року на отримання товару (арк. с. 16) та
рахунком №ІР000711/338588 від 16.05.2013 року
(арк. с. 17).

Позивач вказує, що взяті на себе
зобов'язання щодо оплати товару
відповідач виконав частково, сплативши
лише 30% від загальної вартості товару
57600,00 гривень (еквівалент 5434,08 Євро), що
підтверджується банківською випискою
(арк. с. 18-19). Отже, за відповідачем
рахується заборгованість перед
позивачем за поставлений товар в сумі
134400,00 грн.

Також позивачем на підставі пунктів
2.1.,2.2., договору, пункту 9 додатку
(специфікації) №1 до договору та ст. 625
ЦК України нараховано відповідачу:77
347,98 грн. - курсової різниці; 42 349,53 грн. -
20% штрафу, 3 888,39 грн. 3% річних за період з
31.10.2013 року по 17.10.2014 року.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
купівлі - продажу, згідно якого, в силу
ст. 655 ЦК України, продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та
господарського законодавства договір
купівлі-продажу є оплатним, тобто при
набуванні речі у власність, покупець
сплачує продавцеві вартість (ціну)
речі, яка обумовлена договором,
зобов'язуючим, що обумовлено взаємним
виникненням у кожної із сторін прав та
обов'язків, а саме, зобов'язання
продавця передати покупцю річ та право
вимоги оплати і зобов'язання покупця
сплати вартість отриманої речі та
право її вимоги. Даний договір є
консенсуальним, оскільки права та
обов'язки виникають вже в момент
досягнення ними угоди за всіма
істотними умовами. Отже, змістом
договору купівлі продажу є ті умови,
з приводу яких сторони досягли згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій. а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог , що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно повинно
бути виконане у встановлений строк
(термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент пред'явлення позову та розгляду
справи, відповідач свої зобов'язання за
договором №7270/338588 від 16.05.2013 року, в
частині оплати боргу в сумі134400,00 грн. не
виконав.

Судом встановлено, що видатковою
накладною №С-001519/338588 від 16.05.2013 року,
підписаною представниками сторін та
скріпленою їх печатками (арк. с. 15),
довіреністю №166 від 16.05.2013 року на
отримання товару (арк. с. 16) та рахунком
№ІР000711/338588 від 16.05.2013 року (арк.с.17)
підтверджується факт поставки
позивачем товару відповідачу на
загальну суму гривневий еквівалент
18113,690 Євро, що становив 192000,00 гривень.
Факт поставки товару на вказану суму
також не заперечується відповідачем.

Отже, відповідач підписавши договір
№7270/338588 від 16.05.2013 року, додаток
(специфікацію) №1 до договору,
видаткову накладну №С-001519/338588 від
16.05.2013 року, видавши довіреність на
тримання отримання товару №166 від
16.05.2013 року, оплативши частину
поставленого товару на суму 57 600,00 грн.
(що підтверджується банківською
випискою арк. с. 18-19) визнавав факт
наявності в нього зобов'язання з оплати
поставленого товару.

Крім того, в матеріалах справи є
підписаний сторонами акт звірки
взаєморозрахунків за договором
№7270/338588 від 16.05.2013 року за період з
01.01.2013 року по 31.10.2013 року ( арк. с. 54), за
яким сума боргу відповідача на той час
становила 134 400,00 грн., який відповідно
до вимог статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
приймається до уваги судом не лише в
якості доказу проведення та
відображення сторонами певних
господарських операцій, а й доказом на
підтвердження фактичної поставки
позивачем товару за спірною накладною
та наявності у відповідача боргу в
означеній сумі. Дані, що відображені в
даному акті звірки не спростовані
відповідачем належними доказами.

Згідно умов п.2.1. додатку (специфікації)
№1 до договору відповідач повинен
сплачувати вартість товару в гривнях,
застосовуючи курс перерахунку - курс
продажу (ASK курс) Євро на момент
закриття торгів на міжбанківському
ринку на день, що передує дню
перерахування коштів по даному
договору, опублікований на сайті
http://mezhbank.org.ua.

Курс перерахунку, за яким
розраховується гривневий еквівалент
відповідного платежу, не може бути
нижчим за курс перерахунку на дату
укладення договору, а саме: 10,59977
гривень за 1 Євро. В разі відсутності
доступу на сайт http://mezhbank.org.ua для
визначення курсу перерахунку сторони
використовуватимуть курс Євро,
встановлений Національним банком
України на день перерахування коштів
по даному договору, збільшений на 1 %.
Сума фактично перерахованих платежів
не може бути нижчою за гривневий
еквівалент, зафіксований на дату
підписання даного додатку, тобто 192000,00
гривень.

В пункті 2.2 додатку (специфікації) №1 до
договору сторони встановили, що у
зв'язку з можливою зміною гривневого
еквіваленту вартості товару через
коливання валютного курсу Євро,
остаточний гривневий еквівалент
вартості товару визначається сумою
гривневих платежів, що підлягають
здійсненню за додатком.

На підставі вище викладеного позивач
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 134400,00 грн. з
урахуванням зміни курсу Євро в сумі
77347,98 грн. (розрахунок в позовній заяві
арк. с. 4).

Відповідно до ч. 3 ст. 180 ГК України при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Ціна (тариф) є формою грошового
визначення вартості продукції (робіт,
послуг), яку реалізують суб'єкти
господарювання. Ціна є істотною умовою
господарського договору. Ціна
зазначається в договорі у гривнях (ст.189
ГК України).

Відповідно до ст. 190 ГК України, вільні
ціни визначаються на всі види
продукції (робіт, послуг), за винятком
тих, на які встановлено державні ціни.
Вільні ціни визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін, а у внутрішньогосподарських
відносинах - також за рішенням суб'єкта
господарювання.

Згідно з приписами ст. 192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Частинами 1, 2 ст. 533 ЦК України
передбачено, що грошове зобов'язання
має бути виконане у гривнях. Якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства
хоч і визначають національну валюту
України як єдиний законний платіжний
засіб на території України, однак не
містять заборони на вираження у
договорі грошових зобов'язань в
іноземній валюті, визначення грошового
еквівалента зобов'язання в іноземній
валюті, а також на здійснення
перерахунку грошового зобов'язання у
випадку зміни НБУ курсу національної
валюти України по відношенню до
іноземної валюти.

Вищезазначена позиція підтверджується
Верховним судом України (Постанова від
16.05.2011 року у справі №32/242-32243-32/244-32/245) та
Вищим господарським судом України
(Постанова від 01.04.2013 року по справі
№5011-11/11776-2012 та Постанова від 28.05.2013
року по справі №5011-30/16984-2012).

Отже, позивачем обґрунтовано заявлено
до стягнення з відповідача,
заборгованість з урахуванням зміни
курсу Євро до гривні, що разом складає
211 747,98 грн., з яких 134 400,00 гривень - сума
основного боргу, 77 347,98 гривень - сума
курсової різниці.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання
(ст.549 ЦК України). Предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст.551 ЦК
України).

В пункті 9 додатку (специфікації) №1 до
договору сторони погодили, що у разі
порушення покупцем (відповідачем) умов
оплати товару, визначених в п.7.1 та п. 7.2
даного додатку, покупець (відповідач)
зобов'язаний сплатити продавцю
(позивачу) штраф у розмірі 20% від суми
простроченого грошового зобов'язання,
що підлягає сплаті в гривнях по курсу
перерахунку, дійсному в день
виникнення у покупця (відповідача)
заборгованості, але не нижчому за курс
перерахунку на дату укладення даного
додатку.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Позивачем нараховано відповідачу
штраф в розмірі 20% в сумі 42 349,53 грн. та 3%
річних в сумі 3 888,39 грн. за період з
31.10.2013 року по 17.10.2014р. ( розрахунки арк.
с. 5).

За даних обставин, вимоги позивача про
стягнення штрафу в розмірі 20% в сумі 42
349,53 грн. та 3% річних в сумі 3 888,39 грн. за
період з 31.10.2013 року по 17.10.2014р., є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах
змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів
справи суд дійшов висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення 134 400,00 грн.
основного боргу, 77 347,98 грн. курсової
різниці, 42 349,53 грн. 20% штрафу , 3 888,39 грн. 3%
річних обґрунтовані, підтверджуються
наявними доказами (в мат. справи), і
підлягають задоволенню.

Посилання відповідача на те, що
складений ним в односторонньому
порядку акт звірки за період 01.01.2013 року
- 09.12.2014 року містить ряд проплат за
договором №7270/338588 від 16.05.2013 року (
05.08.2013 року на суму 1492,56 грн., 21.11.2013 року
на суму 3 329,94 грн., 14.03.2014 року на суму 9
195,26 грн.), які не враховані позивачем,
суд відхиляє виходячи з наступного.

Відповідачем, крім підписаного ним в
односторонньому порядку акту звірки
за період 01.01.2013 року - 09.12.2014 року, де
відображені дані проплати, не надано
суду жодних доказів здійснення даних
проплат (платіжних доручень,
банківських виписок, з яких можливо
було встановити призначення платежу по
даним проплатам, саме за договором
7270/338588 від 16.05.2013 року).

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Судовий збір відшкодовується позивачу
за рахунок відповідача.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 33,43,49,75,82-85 ГПК України,
суд -

В И Р
І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити .

2. Стягнути з Приватного підприємства
"АМАРАНТ-АГРО"(вул.50-річчя Радянської
влади, буд. 1, с. Вирішальне, Лохвицький
район, Полтавська область,37264,
ідентифікаційний код 36454236) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АМАКО Україна" (вул.
Броварська, 2, с. Проліски,
Бориспільський район, Київська
область,08322, ідентифікаційний код 21665011,
п/р 4006 в ПАТ "Сітібанк" м. Київ, МФО
300584) 134 400,00 грн. основного боргу, 77 347,98
грн. курсової різниці, 42 349,53 грн. 20%
штрафу , 3 888,39 грн. 3% річних, 5 159,72 грн.
витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 11.12.2014 р.

Суддя
Тимощенко О.М.