ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 грудня 2014 р.
Справа № 918/1567/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

до відповідача-1 Товариства з
обмеженою відповідальністю ""ЕКО"

до відповідача-2 Товариства з
обмеженою відповідальністю "ФАСТ
СКРІН"

до відповідача-3 Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агротехпромнафта"

про стягнення компенсації за
порушення майнових авторських прав в
сумі 85 260, 00 грн.

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: Калініченко Н.А., дов. від
01.01.2014 року, Трачук Ю.М., дов. від 01.09.2014
року

від відповідача-1: Попович Г.О., дов. від
05.12.2014 року

від відповідача-2: не з'явився

від відповідача-3: не з'явився

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам
роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20
ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено
відповідно до ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ:

У листопаді 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю "Маша і
Мєдвєдь" (надалі-позивач) звернулося до
Господарського суду Рівненської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Еко"
(відповідач-1), Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фаст Скрін"
(відповідач-2) та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агротехпромнафта"
про стягнення компенсації за порушення
авторських прав в сумі 85 260,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

02.11.2014 року у приміщенні магазину
"Еко-Маркет", що знаходиться за адресою:
вул. Соборна, 17, м. Рівне, що належить
відповідачу-1, представником позивача
придбано контрафактний товар "Доміно.
Герої мультиків", що стверджується
фіскальним чеком № 110 (91028), чеком № 038471,
виданим терміналом від UniCreditBank.

На товарі міститься інформація про
виробника та замовника, якими є
відповідач-2 та відповідач-3 відповідно.

Придбаний товар містить зображення
персонажу "Маша" із аудіовізуального
твору мультиплікаційного серіалу "Маша
и Медведь" (зокрема, із серії "До весни
не будити").

Позивач у справі, як власник виключних
прав на аудіовізуальний твір -
мультиплікаційний серіал "Маша и
Медведь", жодного дозволу на
використання зображення персонажу
"Маша" із аудіовізуального твору з
однойменною назвою та розповсюдження
товарів з таким зображенням
відповідачам не надавав.

Зважаючи на викладене, позивач просить
суд стягнути з відповідача-1
компенсацію в розмірі 20 мінімальних
розмірів заробітних плат, а з
відповідачів-2 та -3 в розмірі 25
мінімальних розмірів заробітних плат,
встановлених законом на час ухвалення
рішення у справі.

У матеріально-правове обґрунтування
позивач посилається на ст. ст. 426, 437, 440,
443 ЦК України, ст.ст. 3, 9, 11, 21-25, 27, 50, 51, 52
Закону України «Про авторське і
суміжні права» тощо.

Ухвалою суду від 04.11.2014 року порушено
провадження, справу призначено до
розгляду на 17.11.2014 року.

Ухвалою суду від 17.11.2014 року розгляд
справи відкладено на 01.12.2014 року.

25.11.2014 року та 28.11.2014 року через службу
діловодства господарського суду від
відповідача-1 надійшов відзив на
позовну заяву та письмові пояснення, в
яких останній зазначає, що товар
"Доміно. Герої мультфільмів" зі штрих
кодом 679 станом на 10.11.2014 року
дійсно обліковується на субрахунку 282
"Товари в торгівлі" у загальній
кількості 5 одиниць, вартістю 16,61 грн. за
штуку, загальна сума 83,05 грн. Відповідач
також вказує, що сума компенсації,
заявлена до стягнення, необґрунтована,
оскільки не враховує ступеня вини
відповідача-1, того, що останній не мав
та не має жодного відношення до
виробництва товару і не міг
передбачити ймовірність
неправомірного використання частини
твору - зображення при виготовленні
(поставці, реалізації) цього твору, з
огляду на що не міг завчасно попередити
вказане порушення, а у самих діях
відповідача відсутній будь-який умисел
щодо неправомірного використання
об'єкту прав інтелектуальної власності
позивача. Щодо документів про
постачальника, то за строком давності
товарної операції з поставки вказаного
товару, відповідачу-1 не вдалося
встановити особу постачальника. При
цьому жодних договір з відповідачами-2
та -3 щодо поставки контрафактної
продукції відповідач-1 не укладав тощо.

Ухвалою суду від 01.12.2014 року розгляд
справи відкладено на 08.12.2014 року.

08.12.2014 року через службу діловодства
господарського суду від відповідача-2
надійшов відзив на позовну заяву,
згідно з яким останній вважає позов
безпідставним та необґрунтованим, а
отже таким, що не підлягає задоволенню,
виходячи з того, що відповідач-2 жодних
договорів та інших правочинів щодо
виробництва та постачання
контрафактної продукції не укладав. З
цих же підстав не може надати
документи, витребувані ухвалою суду
від 17.11.2014 року.

08.12.2014 року через службу діловодства
господарського суду від відповідача-3
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому зазначає, що не має жодного
відношення до контрафактної продукції,
виготовлення цієї продукції у
відповідача-2 не замовляв, жодних
договорів з її розповсюдження не
укладав, а отже у задоволенні позовних
про стягнення з нього компенсації за
порушення майнових авторських прав
просить відмовити.

08.12.2014 року через службу діловодства
господарського суду від представника
позивача надійшли клопотання про
витребування доказів у порядку ст. 38
ГПК України, підстав для задоволення
яких суд, з урахуванням пояснень
відповідачів, не вбачає.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх
учасників судового процесу, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.06.2010 року між позивачем (ліцензіат) та
Кузовковим О.Г. (ліцензіар) укладено
ліцензійний договір № ЛД-1/2010 про
надання права використання творів
художнього мистецтва (виключна
ліцензія) (з додатком № 1), за п. 1.1. якого
ліцензіар надає ліцензіату на строк
дії даного договору за винагороду
право використання творів в
установлених даним договором межах, на
умовах виключної ліцензії, тобто без
збереження за ліцензіаром права видачі
ліцензій на використання творів
способами, передбаченими цим
договором, іншими особами.

Ліцензіар гарантує, що він особисто
створив твори, є їхнім єдиним автором,
на момент передачі прав за договором
ліцензіар є власником прав, що
передаються ліцензіату, а також, що при
створенні творів ним дотриманні
охоронювані законом інтелектуальної
власності права інших осіб (п. 1.2.
договору).

За п. 2.1. договору право використання
творів способами, передбаченими даним
договором, надаються ліцензіаром
ліцензіату на території всіх країн
світу на строк з дати укладення даного
договору до 30.07.2025 року включно.

Згідно з підп. 2.2.1. - 2.2.11. п. 2.2. договору
за даним договором ліцензіар надає
ліцензіату право використовувати
твори як разом, так і окремо, наступними
способами: відтворювати твори, тобто
виготовляти один чи більше екземпляри
творів та (або) їх частини в будь-якій
матеріальній формі, у тому числі шляхом
візуального запису без обмеження
тиражу; «будь-яка матеріальна форма» -
це у тому числі будь-які промислові
вироби (сувеніри, предмети галантереї,
текстильні, трикотажні вироби, ігри,
іграшки та ін.), пам'ять ЕОМ без
залежності від способу дії, оптичні
диски, цифрові диски, носії високої
чіткості, машинозчитувальні носії,
магнітні стрічки, фото-кіно плівки
будь-яких форматів, а також інші носії
як відомі на момент укладення Договору,
так і ті, що стануть відомими протягом
строку дії Договору з рівня техніки;
розповсюджувати екземпляри творів;
здійснювати публічний показ;
імпортувати оригінали чи екземпляри
творів; надавати в прокат оригінали чи
екземпляри творів; публічно
виконувати; сповіщувати в ефір чи по
кабелю; здійснювати переклад чи іншу
переробку; доводити до загального
відома; використовувати шляхом
включення до інших творів.

Ліцензіат має право видавати
субліцензії без попередньої згоди
ліцензіара, реєструвати твори або їх
частини, назви та персонажів як
торговельні марки (п. 2.5. - 2.7. договору).

Відповідно до п. 2.10. договору якщо треті
особи порушують виключне право
ліцензіара, а таке порушення буде
зачіпати права ліцензіата, то названі
особи зобов'язуються разом захищати
свої права; відмова ліцензіара від
захисту своїх прав, як і його
бездіяльність не є перепоною для
самостійного вжиття ліцензіатом
заходів захисту його прав в
передбаченому законом порядку.

Пунктом 9.1. договору передбачено, що
договір набирає чинності з дати його
підписання і діє протягом всього
строку надання прав на використання
творів, встановлених п. 2.1 договору, які
діють протягом строку дії виключних
прав на складені об'єкти, в які будуть
включені твори (персонажі, частини,
елементи).

Крім того, 08.06.2010 року між ТОВ Студія
"Амімаккорд" (правовласник) та
позивачем (правонабувач) укладено
договір про відчуження виключних прав
на аудіовізуальний твір (серіал "Маша и
Медведь") № 010601-МиМ (з додатками №№ 1-8).

За умовами вказаного договору
правовласник в порядку, передбаченому
цим договором, передає правонабувачу
виключне право на аудіовізуальний твір
- серіал "Маша и Медведь", який має
статус "національного фільму", а
правонабувач зобов'язується виплатити
правовласнику обумовлену договором
винагороду.

Передачі підлягає виключне право на
наступні серії аудіовізуального твору:
"Раз, два, три! Елочка гори", "Первая
встреча", "До весны не будить!", "Весна
прийшла!", "Ловись рыбка!", "Следы
невиданных зверей!", "С волками жить...!",
"Позвони мне, позвони!" (п. 1.1. договору).

Основні ідентифікаційні
характеристики серій аудіовізуального
твору, виключні права на які підлягають
передачі відповідно до цього договору,
наведені в додатку № 1, який є
невід'ємною частиною договору (п. 1.2.
договору).

Згідно з п.п. 1.3.-1.5. договору
правовласник гарантує, що є власником
виключних прав на аудіовізуальний
твір. Виключне право на
аудіовізуальний твір передається
правовласником набувачу у повному
обсязі для використання його будь-яким
способом і в будь-якій формі. Виключне
право на аудіовізуальний твір
переходить від правовласника до
набувача в момент підписання сторонами
договору.

Даний договір вступає в силу з моменту
його підписання і дії протягом всього
строку дії виключного права на
аудіовізуальний твір (п. 6.1. договору).

Статтею 15 Закону України «Про
авторське право і суміжні права» до
майнових прав автора (чи іншої особи,
яка має авторське право) належать: а)
виключне право на використання твору;
б) виключне право на дозвіл або
заборону використання твору іншими
особами.

У свою чергу, виключне право автора (чи
іншої особи, яка має авторське право) на
дозвіл чи заборону використання твору
іншими особами дає йому право
дозволяти або забороняти, зокрема
відтворення творів, їх розповсюдження.

Відповідно до ст. 440 ЦК України
майновими правами інтелектуальної
власності на твір є: 1) право на
використання твору; 2) виключне право
дозволяти використання твору; 3) право
перешкоджати неправомірному
використанню твору, в тому числі
забороняти таке використання; 4) інші
майнові права інтелектуальної
власності, встановлені законом.

Використанням твору є його: 1)
опублікування (випуск у світ); 2)
відтворення будь-яким способом та у
будь-якій формі тощо. Використанням
твору є також інші дії, встановлені
законом (ст. 441 УЦК України).

Автори літературних і художніх творів,
охороняються цією Конвенцією,
користуються виключним правом
дозволяти відтворення цих творів
будь-яким чином і в будь-якій формі (ч. 1
ст. 9 Бернська конвенція про охорону
літературних і художніх творів).

Майнові права автора (чи іншої особи,
яка має авторське право) можуть бути
передані (відчужені) іншій особі згідно
з положеннями ст. 31 цього Закону, після
чого ця особа стає суб'єктом
авторського права (ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про авторське право і суміжні
права»).

У свою чергу, за ч. 1 ст. 31 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»
автор (чи інша особа, яка має авторське
право) може передати свої майнові
права, зазначені у ст. 15 цього Закону,
будь-якій іншій особі повністю чи
частково. Передача майнових прав
автора (чи іншої особи, яка має
авторське право) оформляється
авторським договором. Майнові права, що
передаються за авторським договором,
мають бути у ньому визначені. Майнові
права, не зазначені в авторському
договорі як відчужувані, вважаються
такими, що не передані.

Автору та іншій особі, яка має
авторське право, належить виключне
право надавати іншим особам дозвіл на
використання твору будь-яким одним або
всіма відомими способами на підставі
авторського договору. Використання
твору будь-якою особою допускається
виключно на основі авторського
договору, за винятком випадків,
передбачених статтями 21 - 25 цього
Закону. Передача права на використання
твору іншим особам може здійснюватися
на основі авторського договору про
передачу виключного права на
використання твору або на основі
авторського договору про передачу
невиключного права на використання
твору. За авторським договором про
передачу виключного права на
використання твору автор (чи інша
особа, яка має виключне авторське
право) передає право використовувати
твір певним способом і у встановлених
межах тільки одній особі, якій ці права
передаються, і надає цій особі право
дозволяти або забороняти подібне
використання твору іншим особам. При
цьому за особою, яка передає виключне
право на використання твору,
залишається право на використання
цього твору лише в частині прав, що не
передаються (ч.ч. 1-3 ст. 32 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»).

Отже, позивач є власником виключних
майнових авторських прав на персонажі
"Маша" і "Медведь" до анімаційного
дитячого серіалу, на аудіовізуальний
твір - мультиплікаційний серіал «Маша и
Медведь» та його складові частини і має
право захищати свої права, у тому числі
шляхом звернення до господарського
суду з даним позовом.

З огляду на приписи ст. 33 ГПК щодо
обов'язку доказування і подання
доказів у вирішенні питання про те,
якій стороні належить доводити
обставини, що мають значення для справи
про захист авторського права чи
суміжних прав, слід враховувати,
зокрема таке: відповідач має довести
додержання ним вимог ЦК України і
Закону України "Про авторське право і
суміжні права" при використанні ним
твору та/або об'єкта суміжних прав; в
іншому разі фізична або юридична особа
визнається порушником авторського
права та/або суміжних прав і для неї
настають наслідки, передбачені цими
законодавчими актами. Крім того,
відповідач повинен спростувати
визначену цивільним законодавством
презумпцію винного заподіяння шкоди
(ст.ст. 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору,
пов'язаного з порушенням авторського
права та/або суміжних прав, не є
достатнім загальне посилання суду на
використання твору та/або об'єкта
суміжних прав позивачем: мають бути
з'ясовані конкретні форма і спосіб
використання кожного об'єкта такого
права.

Зважаючи на зазначене, судом
встановлено таке.

02.11.2014 року у приміщенні магазину
"Еко-Маркет", що знаходиться за адресою:
вул. Соборна,17, м. Рівне, що належить
відповідачу-1, представником позивача
придбано товар - "Доміно. Герої
мультфільмів", що стверджується
фіскальним чеком № 110 (91028) на суму 25,92
грн., загальна сума чеку 27,11 грн., чеком
№ 038471, виданим терміналом від UniCreditBank.

Придбаний товар містить зображення
персонажу "Маша", малюнки на який
належать позивачу згідно з ліцензійним
договором № ЛД-1/2010 про надання права
використання творів художнього
мистецтва (виключна ліцензія) від 08.06.2010
року та які використані при створенні
персонажів аудіовізуального твору
"Маша и Медведь", зокрема у серії "До
весни не будити", право на яку належить
позивачу згідно з договором про
відчуження виключних прав на
аудіовізуальний твір (серіал "Маша и
Медведь") № 010601-МиМ від 08.07.2010 року.

З матеріалів справи та пояснень
представників сторін судом з'ясовано,
що розповсюдження відповідачем-1
"Доміно. Герої мультфільмів", на якому
зображений персонаж "Маша" до
анімаційного дитячого серіалу "Маша и
Медведь", здійснювалося без згоди
позивача як суб'єкта авторського права.

За ст. 9 Закону України «Про авторське
право і суміжні права» частина твору,
яка може використовуватися самостійно,
у тому числі й оригінальна назва твору,
розглядається як твір і охороняється
відповідно до цього Закону.

У вирішенні питань про те, чи є
конкретний результат об'єктом
авторського права, слід враховувати,
що: за змістом ст.ст. 421, 433, 435 ЦК України,
ст. 7 і 8 Закону України "Про авторське
право і суміжні права" в їх
взаємозв'язку таким є лише той
результат, який створено творчою
працею; доки не доведено інше,
результат інтелектуальної діяльності
вважається створеним творчою працею;
правовій охороні як об'єкт авторського
права підлягає твір, виражений в
об'єктивній формі, а не його зміст.

Судом встановлено, що персонаж
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу «Маша и
Медведь» «Маша» є частиною
аудіовізуального твору, який може
використовуватися самостійно, а тому
розглядаються судом як твір.

Згідно з п. а ч. 1 ст. 50 Закону України
«Про авторське право і суміжні права»
порушенням авторського права і (або)
суміжних прав, що дає підстави для
судового захисту, є вчинення будь-якою
особою дій, які порушують особисті
немайнові права суб'єктів авторського
права і (або) суміжних прав, визначені
ст.ст. 14 і 38 цього Закону, та їх майнові
права, визначені ст.ст. 15, 39, 40 і 41 цього
Закону, з урахуванням передбачених
ст.ст. 21 - 25, 42 і 43 цього Закону обмежень
майнових прав.

У ст. 1 Закону України «Про авторське
право і суміжні права» наведені
визначення понять:

аудіовізуальний твір - це твір, що
фіксується на певному матеріальному
носії (кіноплівці, магнітній плівці чи
магнітному диску, компакт-диску тощо) у
вигляді серії послідовних кадрів
(зображень) чи аналогових або
дискретних сигналів, які відображають
(закодовують) рухомі зображення (як із
звуковим супроводом, так і без нього), і
сприйняття якого є можливим виключно
за допомогою того чи іншого виду екрана
(кіноекрана, телевізійного екрана
тощо), на якому рухомі зображення
візуально відображаються за допомогою
певних технічних засобів. Видами
аудіовізуального твору є кінофільми,
телефільми, відеофільми, діафільми,
слайдофільми тощо, які можуть бути
ігровими, анімаційними
(мультиплікаційними), неігровими чи
іншими;

відтворення - виготовлення одного або
більше примірників твору, відеограми,
фонограми в будь-якій матеріальній
формі, а також їх запис для тимчасового
чи постійного зберігання в електронній
(у тому числі цифровій), оптичній або
іншій формі, яку може зчитувати
комп'ютер;

розповсюдження об'єктів авторського
права і (або) суміжних прав - будь-яка
дія, за допомогою якої об'єкти
авторського права і (або) суміжних прав
безпосередньо чи опосередковано
пропонуються публіці, в тому числі
доведення цих об'єктів до відома
публіки таким чином, що її представники
можуть здійснити доступ до цих об'єктів
з будь-якого місця і в будь-який час за
власним вибором;

контрафактний примірник твору,
фонограми, відеограми - примірник
твору, фонограми чи відеограми,
відтворений, опублікований і (або)
розповсюджуваний з порушенням
авторського права і (або) суміжних прав,
у тому числі примірники захищених в
Україні творів, фонограм і відеограм,
що ввозяться на митну територію
України без згоди автора чи іншого
суб'єкта авторського права і (або)
суміжних прав, зокрема з країн, в яких
ці твори, фонограми і відеограми ніколи
не охоронялися або перестали
охоронятися.

За п. 3 Постанови КМ України від 03.10.2007
року № 1185 "Про затвердження
Національного стандарту N 4 "Оцінка
майнових прав інтелектуальної
власності" контрафактна продукція -
продукція або примірник, які
випускаються, відтворюються,
публікуються, розповсюджуються,
реалізуються тощо з порушенням
майнових прав інтелектуальної
власності.

Право на поширення в будь-який спосіб
твору належить авторові твору, який,
зокрема, може дозволяти чи забороняти
розповсюдження оригіналу або
примірників твору.

Відповідач-1, здійснюючи реалізацію
"Доміно. Герої мультфільмів", тим самим
розповсюджував контрафактний
примірник твору, оскільки використання
зображення персонажу "Маша"
здійснювалося з порушенням
авторського права.

Розповсюдження контрафактних
примірників творів у будь-якому разі є
порушенням виключних майнових прав на
твір, незалежно від того, створено цей
примірник самим порушником чи придбано
у третіх осіб (для подальшого
використання у комерційних цілях).
Використанням твору в силу ст. 441 ЦК
України вважається, серед іншого, його
публічне використання різними
способами. Відтак, порушенням
виключних майнових прав на твір є
виготовлення одного чи кількох
примірників, здійснене з
контрафактного примірника або за
неправомірного доведення до
загального відома (в тому числі при
неправомірному розміщенні в мережі
Інтернет).

Особа, що розповсюджує примірники, в
яких відображено об'єкти авторського
права та/або суміжних прав без дозволу
суб'єкта такого права, несе
відповідальність за порушення
законодавства про авторське право і
суміжні права і в тому випадку, коли
контрафактну продукцію нею отримано за
договором з третіми особами.

Позадоговірне використання творів
та/або об'єктів суміжних прав може
здійснюватися лише в цілях і в обсязі,
прямо визначених у законі. Вирішуючи
питання про правомірність дій сторін,
суд повинен установити, чи відповідали
законові цілі позадоговірного
використання і чи не перевищував обсяг
використання межі, визначені законом
для даних об'єктів авторського права
та/або суміжних прав. За
авторсько-правовою системою охорони
об'єктів цих прав захист авторам та
іншим суб'єктам авторського права
(суміжних прав) надається лише проти
будь-якого свідомого
несанкціонованого використання іншою
особою охоронюваного об'єкта (крім
передбачених законом випадків
вільного використання творів і
об'єктів суміжних прав). Тому факт
позадоговірного порушення авторських
прав вважається встановленим лише у
разі доведення автором чи іншим
суб'єктом зазначених прав обставин,
пов'язаних з копіюванням або
запозиченням іншою особою істотних рис
твору чи об'єкта суміжного права, що був
раніше введений в цивільний оборот, або
з незаконним використанням
відповідного твору чи об'єкта
суміжного права в інший спосіб.

Викладене також стверджується
узагальненням практики, викладеної у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 04.06.2010 року № 5 "Про
застосування судами норм
законодавства у справах про захист
авторського права і суміжних прав" та у
Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
року 3 12 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом прав інтелектуальної
власності".

Враховуючи, що позивачем доведено факт
несанкціонованого розповсюдження
товару "Доміно. Герої мультфільмів", на
якому зображено персонаж "Маша" до
анімаційного дитячого серіалу "Маша и
Медведь", тобто без згоди автора
(суб'єкта авторських прав) та за
відсутності підстав для його вільного
використання (ст.ст. 21, 25 Закону України
"Про авторське право і суміжні права"), а
також те, що відповідач-1 не довів
додержання ним вимог ЦК України і
Закону України "Про авторське право і
суміжні права" при використанні
об'єктів інтелектуальної власності та
не спростував визначену цивільним
законодавством презумпцію винного
заподіяння шкоди (ст.ст. 614, 1166 ЦК
України), отже визнається порушником
авторського права.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про
авторське право і суміжні права», ст. 432
ЦК України одним із способів захисту
прав є стягнення збитків (матеріальної
шкоди) за порушення прав на об'єкти
права інтелектуальної власності, а
також компенсації за порушення
авторського права і суміжних прав.

Крім відшкодування збитків як
загального способу захисту порушених
прав, відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 52 Закону
України "Про авторське право і суміжні
права" суб'єкт авторського права і (або)
суміжних прав може вимагати виплати
компенсації замість відшкодування
збитків або стягнення доходу.

Компенсація підлягає виплаті у разі
доведення факту порушення майнових
прав суб'єкта авторського права та/або
суміжних прав, а не розміру заподіяних
збитків. Таким чином, для задоволення
вимоги про виплату компенсації
достатньо наявності доказів вчинення
особою дій, які визнаються порушенням
авторського права та/або суміжних прав,
а розмір збитків суб'єкт такого права
доводити не зобов'язаний. Водночас
розмір доведених збитків має
враховуватися господарським судом у
визначенні розміру компенсації. Кожен
окремий факт протиправного
використання об'єктів авторського
та/або суміжних прав, в тому числі
неодноразове використання одного й
того самого об'єкта, становить
самостійне порушення і може бути
підставою для застосування
відповідальності у вигляді стягнення
компенсації. У визначенні розміру
такої компенсації господарським судам
необхідно виходити з конкретних
обставин справи і загальних засад
цивільного законодавства,
встановлених ст. 3 ЦК України, зокрема,
справедливості, добросовісності та
розумності. Розмір компенсації
визначається судом у межах заявлених
вимог у залежності від характеру
порушення, ступеня вини відповідача та
інших обставин. Зокрема, враховується:
тривалість порушення та його обсяг
(одно- або багаторазове використання
об'єкта авторського права);
передбачуваний розмір збитків
потерпілої особи; розмір доходу,
отриманого внаслідок правопорушення;
кількість потерпілих осіб; наміри
відповідача; наявність раніше вчинених
відповідачем порушень виключного
права даного позивача; можливість
відновлення попереднього стану та
необхідні для цього зусилля тощо.
Відповідні мотиви визначення розміру
компенсації мають бути наведені в
судовому рішенні. У визначенні суми
компенсації господарський суд має
виходити з того розміру мінімальної
заробітної плати, який установлено на
час прийняття судом відповідного
рішення.

Розмір компенсації визначається судом,
виходячи з позовних вимог, однак не
може бути меншим від 10 і не може
перевищувати 50 000 мінімальних
заробітних плат (п. "г" ч. 2 ст. 52 Закону
України «Про авторське право і суміжні
права»), які встановлені законом на час
ухвалення рішення у справі.

Згідно із Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
розмір мінімальної заробітної плати
станом на дату прийняття рішення
становить 1 218,00 грн.

Суд, беручи до уваги наявність доказів
вчинення відповідачем-1 дій, які
визнаються порушенням авторського
права, дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Щодо розміру компенсації, то остання
визначена позивачем на рівні 20
розмірів мінімальних заробітних плат.

Суд, давши оцінку розміру заявлених
позовних вимог, встановив таке.

Обґрунтовуючи розмір компенсації,
позивач посилається на загальні
формулювання. При цьому обґрунтування
заявленої до стягнення суми саме на
рівні 20 мінімальних заробітних плат (а
не 19 чи 21, чи будь-якого іншого розміру)
належними та достатніми доказами, як
того вимагають приписи ст. 33, 34 ГПК
України, позивачем не забезпечено.

Судом також не встановлено, що позивач
вживав заходів, спрямованих на реальне
припинення порушення авторських прав,
зокрема шляхом вилучення
контрафактної продукції з обігу, про
заборону відповідачу-1 здійснювати
реалізацію такої продукції тощо.

У свою чергу, можливість стягнення з
порушника надмірних грошових сум як
компенсації за порушення авторського
права спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
захисту компенсація перетворюється на
джерело отримання суб'єктом
авторського права невиправданих
додаткових прибутків.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позовних вимог
до відповідача-1 в розмірі 12 180,00 грн.
компенсації.

Стосовно позовних вимог до
відповідачів-2 та -3, то суд вважає за
необхідне зазначити таке.

Позовні вимоги позивача в цій частині
ґрунтуються на інформації про
виробника та замовника, що міститься на
упаковці контрафактної продукції.

Як зазначалося, відповідачу-1 за
строком давності товарної операції з
поставки контрафактного товару не
вдалося встановити особу
постачальника. Також відповідачем-1
надано довідку № 10/11-14 від 10.11.2014 року,
згідно з якою відповідач-1 у період з 2011
року по 2014 рік з відповідачами-2, -3
жодних договорів не укладав.

Так само відповідачі-2 та -3 у свої
відзивах зазначили, що жодних
договорів, пов'язаних із замовленням
контрафактної продукції та її
поставкою, не укладали.

Інших доказів, які б стверджували факт
замовлення, виготовлення, поставку
товару "Доміно. Герої Мультфільмів"
відповідачами-2 та -3, не надано.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог ст. 34
ГПК України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи.

Будь-які подані учасниками процесу
докази підлягають оцінці судом на
предмет належності і допустимості.
Вирішуючи питання щодо доказів, слід
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на викладене, позивач,
заявляючи вимоги до відповідачів-2, -3,
не навів достатніх доказів, оскільки
такими можуть вважатися безпосередньо
договори поставки, купівлі-продажу,
накладні тощо.

Отже, надані суду докази не можуть
свідчити про вчинення відповідачами-2,
-3 дій, які визнаються порушенням
авторського права позивача, а відтак -
підстави для задоволення вимог в цій
частині відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еко" (проспект
Науки,8, м. Київ, 03039, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь" (вул.
вул. Годовікова,9, будова3, м. Москва, РФ,
129085, ІПН/КПП /771701001 в ІФПС № 17 СВАО
р/р в ПАТ Банк "ОТКРЫТИЕ", м.
Москва БІК 044585297, к/р ) 12 180,00
грн. компенсації за порушення
авторського права, 261,08 грн. судового
збору.

3. У задоволенні позовних вимог до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фаст Скрін" в розмірі
30 450,00 грн., до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агротехпромнафта" в
розмірі 30 450,00 грн. та до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Еко" в
розмірі 12 180,00 грн. компенсації за
порушення авторського права відмовити.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85 ГПК
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 08.12.2014 року.

Суддя
Андрійчук О.В.