ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" листопада 2014 р.Справа № 5017/846/2012

Господарський суд Одеської області у
складі:

головуючого судді Брагіної Я.В.

судді Шаратов Ю.А.

судді Гут С.Ф.

секретаря судового засідання Галюк Т.В.

за участю представників:

від прокуратури: Незовибатько О.В.
згідно посвідчення за №025789 від 23.04.14.;

від позивача: не з'явився;

відповідач: ОСОБА_2, паспорт;

від Головного управління
Держземагенства України в Одеській
області: Браїловська А.А. згідно
довіреності за №316 від 25.11.14.;

від Інспекції державного архітектурно
- будівельного контролю в Одеській
області: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу:

за позовом: Заступника прокурора
Київського району м. Одеси в інтересах
держави в особі Одеської міської ради

до відповідача: Фізичної особи
-підприємця ОСОБА_2

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: Головного управління
Держземагенства в Одеській області та
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю в Одеській
області

про стягнення суми шкоди, заподіяної
самовільним зайняттям земельної
ділянки у розмірі 15903,10 грн.

19.03.2012р. заступник прокурора Київського
району м. Одеси звернувся до
господарського суду Одеської області
в інтересах держави в особі Одеської
міської ради з позовом до відповідача
фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 про
стягнення шкоди, заподіяної
самовільним зайняттям земельної
ділянки у розмірі 15903,10 грн.

Ухвалою суду від 21.03.2012р. порушено
провадження у справі № 5017/846/2012 за
зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 13.04.2012р. до участі у
справі в якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача, залучено
Головне управління Держкомзему у
Одеській області та Інспекцію
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області.

Ухвалою суду від 05.06.2012р. провадження у
справі №5017/846/2012 було зупинено до
розгляду Одеським окружним
адміністративним судом
адміністративної справи №1570/3437/2012.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 04.11.2014р. провадження у
справі № 5017/846/2012 поновлено та справу
призначено до колегіального розгляду у
складі трьох суддів.

Розпорядженням керівника
господарського суду Одеської області
від 04.11.2014р. визначено колегіальний
склад суду для розгляду справи
№5017/846/2012, а саме: головуючий суддя -
Брагіна Я.В., судді - Шаратов Ю.А. та Гут
С.Ф.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 04.11.2014р. провадження у
справі № 5017/846/2012 поновлено та
призначено до колегіального розгляду
на 26.11.14.

Представник третьої особи в засідання
суду надав клопотання про заміну
третьої особи в порядку ст. 25ГПК
України, зокрема замінити Головне
управління Держкомзему в Одеській
області на правонаступника Головне
управління Держземагенства в Одеській
області, яку підтримав у засіданні
суду.

Представник прокуратури та відповідач
не заперечували проти клопотання
представника третьої особи.

Суд приходить до висновку про
задоволення клопотання представника
третьої особи і на підставі ст. 25 ГПК
України та відповідно до Наказу
Державного агенства земельних
ресурсів України №310 від 06.07.2012р.
замінює третю особу Головне управління
Держкомзему в Одеській області на
Головне управління Держземагенства в
Одеській області.

Представник прокуратури в засіданні
суду підтримав позов з підстав,
викладених в позовній заяві.

Представник позивача в засідання суду
не з'явився, надіслав до суду заяву,
згідно якої підтримує позов прокурора
та просить розглядати справу без
участі його представника.

Представник третьої особи Головного
управління Держземагенства в Одеській
області підтримав позов прокурора.

Представник третьої особи Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області в
засідання суду не з'явився.

Відповідач в засіданні суду
заперечував проти позову, посилаючись
на те, що на спірній земельній ділянці
знаходиться тимчасова споруда, яка
належить йому на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу,
який посвідчено нотаріально. До того ж
відповідач отримував щорічно від
позивача дозволи на розміщення та
експлуатацію об'єкту торгівлі.
Систематично сплачує земельний
податок. Вважає, що самовільно земельну
ділянку не займав, прокурор
безпідставно звернувся до суду, тому що
складені Головним управлінням
Держкомзему в Одеській області акт,
припис неправомірно. Постановою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13.02.14.
визнано протиправним та скасовано
припис від 22.02.11., складений Головним
управлінням Держкомзему в Одеській
області щодо ОСОБА_2, яку ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
17.09.2014р. залишено без змін.

Заслухавши пояснення прокурора,
відповідача та представника третьої
особи, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в інтересах позивача
обґрунтовує позовні вимоги про
стягнення шкоди за самовільне зайняття
земельної ділянки загальною площею
0,0150га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, для експлуатації у якості
продовольчого магазину та кафе
відповідачем актом перевірки
дотримання земельного законодавства
№003435 від 22.02.11.; протоколом про
адміністративне правопорушення серія
О №003263 від 22.02.11., приписом Державної
інспекції з контролю за використання
та охороною земель Головного
управління Держкомзему у Одеській
області серія О №003336 від 22.02.11.,
Методикою визначення розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням, зняття
ґрунтового покриву (родючого шару
грунту) без спеціального дозволу"
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №963 від 25.07.07р.,
наказом Державного агентства
земельних ресурсів України та
Державної інспекції з контролю за
використанням і охороною земель від
12.09.07. №110 „Про затвердження Методичних
рекомендацій щодо застосування
Методики визначення розміру шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок,
використання земельних ділянок не за
цільовим призначенням, зняття
ґрунтового покриву (родючого шару
грунту) без спеціального дозволу"
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №963 від 25.07.07р.,
Конституцією України, ст.ст.16, 26 Закону
України „Про місцеве самоврядування в
Україні", ст. ст.12, 83, 116, 120,124, 125, 126 ЗК
України, ст. 377 ЦК України.

Відповідач заперечує проти позову,
посилаючись на те, що на спірній
земельній ділянці знаходиться
тимчасова споруда, яка належить йому на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу, який посвідчено
нотаріально. До того ж відповідач
отримував щорічно від позивача дозволи
на розміщення та експлуатацію об'єкту
торгівлі. Систематично сплачує
земельний податок. Вважає, що
самовільно земельну ділянку не займав,
прокурор безпідставно звернувся до
суду, тому що складені Головним
управлінням Держкомзему в Одеській
області акт, припис неправомірно.
Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13.02.14.
визнано протиправним та скасовано
припис від 22.02.11., складений Головним
управлінням Держкомзему в Одеській
області щодо ОСОБА_2, яку ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 17.09.2014р. залишено без змін.

Дійсно, відповідно до ст. 36-1 Закону
України "Про прокуратуру"
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
держави у випадках, передбачених
законом. Підставою представництва у
суді інтересів держави є наявність
порушень або загрози порушень
економічних, політичних та інших
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

Згідно ч. 2 ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції
України, земля є об'єктом права
власності Українського народу, від
імені якого це право здійснюють органи
державної влади і органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією, іншими
законодавчими актами України.

Пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України визначено,
що до розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Стаття 60 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" визначає, що
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, районів у містах належить право
комунальної власності на землю.

Згідно п. 5 ст. 16 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" від
імені та в інтересах територіальних
громад права суб'єкта комунальної
власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до п. 2 ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Виходячи з аналізу наведених норм та
положення п. 1 ст. 10 Закону України "Про
місцеве самоврядування" міська рада є
органом місцевого самоврядування, що
представляє відповідні територіальні
громади та здійснює від їх імені та в їх
інтересах функції і повноваження
органу місцевого самоврядування,
визначені Конституцією України, цим та
іншими законами, а тому як
представницький орган територіальної
громади рада у земельних відносинах за
законом набуває повноважень суб'єкта
права комунальної власності на землю,
виконуючи надані їй територіальною
громадою повноваження і, відповідно,
набуває статусу виконавчого органу
влади у системі органів самоврядування
на території населеного пункту.

Між тим відповідно до ст. 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом,
або за результатами аукціону. Набуття
права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Порядок надання у постійне
користування земельних ділянок
юридичним особам та порядок передачі
земельних ділянок в оренду визначені
ст. ст. 123, 124 Земельного кодексу України
та ст. 16 Закону України "Про оренду
землі".

Згідно з ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу
України право оренди земельної ділянки
- це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 123 Земельного
кодексу України надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування здійснюється
на підставі рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування. Рішення зазначених
органів приймається на підставі
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок у разі надання в
користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості).

Статтею 12 Земельного кодексу України
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить: а) розпорядження землями
територіальних громад; б) передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу; в) надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Закону України
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

До того, ж статтею 125 Земельного кодексу
України визначено, що право власності
на земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

За приписами ст. 126 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом,
крім випадків, визначених частиною
другою цієї статті. Право власності на
земельну ділянку, набуту у власність із
земель приватної власності без зміни
її меж, цільового призначення,
посвідчується: а) цивільно-правовою
угодою щодо відчуження земельної
ділянки, укладеною в порядку,
встановленому законом, у разі набуття
права власності на земельну ділянку за
такою угодою; б) свідоцтвом про право на
спадщину. Право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою. Право оренди земельної
ділянки посвідчується договором
оренди землі, зареєстрованим
відповідно до закону.

Стаття 211 Земельного кодексу України
встановлює, що громадяни та юридичні
особи за самовільне зайняття земельних
ділянок несуть цивільну,
адміністративну або кримінальну
відповідальність відповідно до
законодавства.

Згідно положень ч. 2 і 3 ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється,
зокрема, шляхом, відшкодування
заподіяних збитків.

Пунктом 3.1 наказу „Про затвердження
Методичних рекомендацій" від 12.09.2007
року за № 110, згідно якого підставою для
здійснення розрахунку розміру шкоди,
заподіяної державі, територіальним
громадам, юридичним чи фізичним особам
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням, зняття ґрунтового
покриву (родючого шару ґрунту) без
спеціального дозволу, є матеріали
справи про адміністративне
провадження, які підтверджують факт
вчинення правопорушення, а саме: акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства; 2) протокол про
адміністративне правопорушення; 3)
припис (з вимогою усунення порушення
земельного законодавства); 4) акт
обстеження земельної ділянки.

Проте, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позову
враховуючи наступне.

22.01.2002 року між Малим приватним
підприємством „Аніс" та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
остання купила торговий павільйон,
який знаходиться на спірній земельній
ділянці в АДРЕСА_1 площею 30 кв.м. (за
самовільне зайняття якої нараховано
шкоду), який посвідчено державним
нотаріусом Гнатюк Т.А. Шостої Одеської
державної нотаріальної контори 22.01.02.
(зареєстровано в реєстрі №2-139) (а.с.21).

Одеською міською радою надано дозвіл
на розміщення на території об'єктів
благоустрою будівель і споруд
соціально-культурного, побутового,
торговельного та іншого призначення,
відповідно якого надано дозвіл
відповідачу здійснювати в придбаній
будівлі за зазначеним вище договором
купівлі -продажу, що знаходиться на
спірній земельній ділянці
господарську діяльність із 03.02.11. до
02.02.12. (а.с.23).

Також між Управлінням розвитку
споживчого ринку і захисту прав
споживачів Одеської міської ради і
відповідачем було укладено договір
02.02.11., згідно якого Управління розвитку
споживчого ринку і захисту прав
споживачів Одеської міської ради
дозволило відповідачу експлуатацію
торгового павільйона площею 30,0 кв.м.,
розміщеного за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24).

Довідкою Державної податкової
інспекції в Київському районі м. Одеси
за №1030/1703 від 18.01.12. відповідач сплачує
земельний податок і заборгованість
відсутня.

Прокурор в позовній заяві підставами
для нарахування шкоди за самовільне
зайняття земельної ділянки зазначає:
акт перевірки дотримання вимог
земельного законодавства; 2) протокол
про адміністративне правопорушення; 3)
припис (з вимогою усунення порушення
земельного законодавства); 4) акт
обстеження земельної ділянки.

Проте, постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 13.02.14. у справі №1570/3437/2012 визнано
протиправним та скасовано припис від
22.02.11., складений Головним управлінням
Держкомзему в Одеській області щодо
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
відносно земельної ділянки,
розташованої за адресою АДРЕСА_1, а
також визнано протиправним та
скасовано припис прокуратури
Київського району м. Одеси від 07.07.11. про
негайне усунення порушень чинного
законодавства шляхом сплати фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2 грошових
коштів в розмірі 15903,10грн. (а.с.123-125).

Слід зазначити, що ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
17.09.14. зазначену постанову Одеського
адміністративного апеляційного суду
від 13.02.14. залишено без змін. (а.с. 135-136).

Зазначеними постановою та ухвалою
встановлено, що при обстеженні спірної
земельної ділянки уточнюється
загальна площа земельної ділянки та
площа, на якій вчинено правопорушення,
але розрахунок шкоди зроблено виходячи
із орієнтовної площі, а також
встановлено, що відповідач не займав
самовільно спірну земельну ділянку.

Згідно ст.35 ГПК України, обставини,
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
позовні вимоги прокурора є
безпідставними.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Суд не приймає доводи прокурора та
позивача, оскільки вони спростовуються
матеріалами справи, зокрема:
постановою Одеського
адміністративного апеляційного суду
від 13.02.14. та ухвалою Вищого
адміністративного суду України у
справі 1570/3437/2012.

Отже, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позову, оскільки
прокурор та позивач не довели тих
обставин, на які посилались в позові.

Сплату судового збору суд покладає на
позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Стягнути із Одеської міської ради
(65004, м. Одеса, Думська площа, 1, ) в доход Державного
бюджету України (ГУ ДКСУ в Одеській
області, р/р №3008 в ГУ ДКСУ в
Одеській області, МФО 828011, , код класифікації доходів бюджету
22030001, символ звітності 206) - 1827,00грн.
судового збору.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги, рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 01
грудня 2014 року

Головуючий суддя
Я.В. Брагіна

Суддя
Ю.А. Шаратов

Суддя
С.Ф. Гут