м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Прокурора Солом'янського району м.
Києва в інтересах держави в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по м. Києву
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Салон Мод "Майстер 7"
про стягнення 12 030,35 грн.
Суддя
Представники сторін:
від позивача: Кошман А. С. - представник
від відповідача: Гордієнко М. А. -
керівник, Патрик Ю. Л. - представник за
від прокуратури: Скакун О. М. -
посвідчення № 025912 від 29.04.2014
Заявлено позов про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Салон Мод "Майстер 7"
заборгованості за Договором оренди від
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання по сплаті орендної плати
за користування приміщенням за
Договором оренди № 1 від 28.10.10.
нерухомого майна, що належить до
державної власності, що зумовило
нарахування пені, збитків від інфляції
та звернення прокуратури з даним
позовом до суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.10.2014 порушено провадження
призначено на 03.11.2014.
У зв'язку з нез'явленням в судове
засідання 03.11.2014 представника
відповідача розгляд справи відкладено
Представник позивача в судове
засідання 01.12.2014 з'явився та підтримав
заявлені позовні вимоги.
Представник прокуратури підтримав
заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти заявлених
На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих столронами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 01.12.2014 року
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача, прокурора,
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону
України "Про прокуратуру", на
прокуратуру України покладено функції
представництва інтересів держави в
суді.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
прокуратуру", органи прокуратури
України вживають заходів до усунення
порушень закону, від кого б вони не
виходили, поновлення порушених прав і
притягнення у встановленому законом
порядку до відповідальності осіб, які
допустили ці порушення.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про
прокуратуру", визначено що при
здійсненні прокурорського нагляду за
додержанням і застосуванням законів
прокурор має право звертатись до суду з
заявами про захист прав і законних
інтересів громадян, держави, а також
підприємств та інших юридичних осіб.

Статтею 121 Конституції України на
органи прокуратури України покладено
функції представництва інтересів
громадян та держави в судах.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України "Про
прокуратуру", представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва у суді інтересів
громадянина є його неспроможність
через фізичний чи матеріальний стан,
похилий вік або з інших поважних причин
самостійно захистити свої порушені чи
оспорювані права або реалізувати
процесуальні повноваження, а інтересів
держави - наявність порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою. Прокурор
самостійно визначає підстави для
представництва у судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво в будь-якій стадії
судочинства в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

На підставі зазначених положень
заступник прокурора Печерського
району міста Києва звернувся до суду в
інтересах держави з позовом про
стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про Фонд
державного майна України", Фонд
державного майна України є центральним
органом виконавчої влади із
спеціальним статусом, що реалізує
державну політику у сфері
приватизації, оренди, використання та
відчуження державного майна,
управління об'єктами державної
власності, у тому числі корпоративними
правами держави щодо об'єктів
державної власності, що належать до
сфери його управління, а також у сфері
державного регулювання оцінки майна,
майнових прав та професійної оціночної
діяльності.

Приписами ст. 6 ЗУ "Про Фонд державного
майна України" встановлено, що Фонд
державного майна України здійснює свої
повноваження безпосередньо і через
регіональні відділення в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
і Севастополі та представництва у
районах та містах, створених Фондом
державного майна України, у разі
необхідності.

19.07.2002 між позивачем (далі -
Орендодавець) та відповідачем (далі -
Орендар) укладено Договір № оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності (далі - Договір),
відповідно до умов якого (п. 1.1)
Орендодавець передає, а Орендар
приймає в строкове платне користування
державне нерухоме майно, площею 486,0
кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, пр.
Перемоги, 49/2, що знаходиться на балансі
Казенного підприємства
«Науково-технічний центр
артилерійсько-стрілецького
охбрроєння», вартість якого становить
за експертною оцінкою станом на 31.03.2002 -
621518,00 грн.

Згідно з п. 2.1 Договору, Орендар вступає
у строкове платне користування Майном
у термін, указаний у Договорі, але не
раніше підписання сторонами Договору
та акта приймання-передачі Майна.

На виконання умов Договору між
сторонами підписано та скріплено
печатками відповідний акт
приймання-передачі Майна № б/н від
19.07.2002.

Як встановлено п. 3.1 Договору, орендна
плата визначається на підставі
Методики розрахунку і використання
плати за оренду державного майна,
затвердженої Кабінетом Міністрів
України від 04.10.95. № 786, і становить без
ПДВ за базовий місяць оренди/останній
місяць, за який є індекс інфляції/- 1028,36
грн. - червень 2002р. Нарахування ПДВ на
суму орендної плати здійснюється у
порядку, визначеному чинним
законодавством. Оплата за перший
місяць оренди липень визначається
шляхом коригування орендної плати за
базовий місяць на індекс інфляції за
липень місяць.

Орендна плата за кожний наступний
місяць коригується на індекс інфляції
за наступний місяць (п. 3.2 Договору).

Строк дії Договору сторонами погоджено
пунктами 10.1, 10.5 (в редакції додаткової
угоди від 29.11.2002 до Договору) з 19.07.2002 до
19.07.2012. У разі відсутності заяви однієї
із сторін про припинення або зміну
Договору після закінчення строк його
чинності протягом одного місяця,
Договір вважається продовженим на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені Договором, з
урахування змін в законодавстві на
дату продовження Договору.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 27.082013 задоволено позов прокурора
Солом'янського району м. Києва в
інтересах держави в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по м. Києву до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Салон Мод "Майстер 7"
про виселення nа повернення майна, а
саме нежитлового приміщення по пр.
Перемоги 49/2 в м. Києві, яке залишене без
змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
08.04.2014.

Таким чином, майно було повернуто
відповідачем позивачу за актом опису
від 02.06.2014 в рамках виконавчого
провадження № 43252091.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
прокуратура вказує на те, що відповідач
не виконав свої зобов'язання по сплаті
орендної плати за користування
приміщенням за Договором за період з
грудня 2013 року по червень 2014 року,
внаслідок чого у Товариства з
обмеженою відповідальністю "Салон Мод
"Майстер 7" виникла заборгованість.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. "Про судове рішення"
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу
України договір є однією із підстав
виникнення зобов'язань та обов'язковим
для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За своє правовою природою даний
Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цих
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного
кодексу України, за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.
Державну політику у сфері оренди
здійснюють: Кабінет Міністрів України,
а також Фонд державного майна України,
його регіональні відділення та
представництва - щодо державного майна;
органи, уповноважені Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, - щодо
майна, яке належить Автономній
Республіці Крим; органи місцевого
самоврядування - щодо майна, яке
перебуває в комунальній власності.
Відносини щодо оренди державного
майна, майна, що належить Автономній
республіці Крим або перебуває в
комунальній власності, регулюються
договором оренди, цим Законом та іншими
нормативно - правовими актами (ст. 2, ст. 3
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна").

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України, за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу
України, орендна плата - це фіксований
платіж, який орендар сплачує
орендодавцю незалежно від наслідків
своєї господарської діяльності.

Приписами ч. 3 ст. 18 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" визначається, що орендар
зобов'язаний вносити орендну плату
своєчасно і у повному обсязі.

Орендар зобов'язується своєчасно та в
повному обсязі сплачувати орендну
плату (п. 5.3 Договору).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", строки внесення орендної плати
визначаються у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.2 договору орендна
плата за кожний наступний місяць
коригується на індекс інфляції за
наступний місяць.

Перерахування здійснюється орендарем
до 10 числа місяця, наступного за
звітним з урахуванням щомісячного
індексу інфляції таким чином: 70%
орендної плати перераховується
орендодавцем до державного бюджету, 30%
орендної палати перераховується
орендарем на розрахунковий рахунок
балансоутримувача (п. 3.3 договору).

Зобов'язання орендаря по сплаті
орендної плати забезпечуються у
вигляді авансової оплати в розмірі не
менше, ніж орендна плата за один місяць.
Орендар сплачує авансову оплату у
співвідношенні 30%70% протягом 10 днів з
моменту підписання договору та в цей же
термін надає до регіонального
відділення копію платіжного доручення
з відміткою банку про оплату (п. 3.7
договору).

У випадку закінчення/припинення дії
договору орендар сплачує орендну плату
на день фактичної передачі майна,
згідно з актом передачі-приймання (п. 3.8
договору).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В силу приписів п. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Проте відповідач свого обов'язку по
сплаті передбаченої Договором
орендної плати в терміни, визначені
Договором, в повному обсязі не виконав,
доказів повної оплати заборгованості
за період заявлений в позовній заяві,
до матеріалів справи не надав.

Відповідно до чинного законодавства
рішення суду є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

З огляду на все викладене вище, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги в
частині стягнення 11413,41 грн. (70% від суми
орендної плати) заборгованості за
сплати орендної плати є такими, що
підлягають задоволенню повністю.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по платежах,
прокуратура просить суд на підставі п.
3.5 Договору стягнути з Орендаря пеню в
розмірі 616,94 грн.

Оскільки судом встановлено, що
відповідач у встановлений Договором
строк свого обов'язку по перерахуванню
коштів по сплаті орендної плати не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання (в т.ч.
у період, який вказано позивачем), тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Приписами ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу
України встановлено, що пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Орендна плата, перерахована
несвоєчасно або не в повному обсязі,
підлягає індексації і стягується до
бюджету відповідно до чинного
законодавства України з урахуванням
пені в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ на дату нарахування пені від
суми заборгованості, з урахуванням
індексації, за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Судом здійснено перерахунок пені та
встановлено, що з відповідача підлягає
стягненню 616,94 грн. - пені, внаслідок
чого позовні вимоги в цій частині є
такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки в силу вимог п. 11 ч. 1 ст. 1
Закону України "Про судовий збір" від
сплати судового збору звільняються,
зокрема, органи прокуратури - при
здійсненні представництва інтересів
громадян або держави в суді, то на
підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача та
стягуються в доход Державного бюджету
України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Салон Мод "Майстер 7"
(03057, м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, 6,
ідентифікаційний код 31284042) на користь
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по м. Києву
(01032, м. Київ, бул. Шевченка, 50-Г,
ідентифікаційний код 19030825) 11413
(одинадцять тисяч чотириста
тринадцять) грн. 41 коп. - основного
боргу, 616 (шістсот шістнадцять) грн. 94
коп. - пені.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Салон Мод "Майстер 7"
(03057, м. Київ, вул. Вадима Гетьмана, 6,
ідентифікаційний код 31284042) в доход
Державного бюджету України 1827 (одну
тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. - витрат по сплаті судового збору.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 03.12.2014 р.

Суддя
О.А. Грєхова