КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р. Справа№ 911/2616/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути
О.П.

за участю представників:

від позивача - Мацегорін А.О.

від відповідача - Рязанова О.С.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Комунального підприємства
«Фастівтепломережа» на рішення
Господарського суду Київської області
від 17.09.2014 (суддя Третьякова О.О.)

за позовом Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»

до Комунального
підприємства «Фастівтепломережа»

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» звернулося до Господарського
суду Київської області з позовом до КП
«Фастівтепломережа» про стягнення
коштів за договором.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 17.09.2014 позовні
вимоги були задоволені повністю.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 10083,23 грн. 3% річних, 6570,49 грн.
інфляційні втрати.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій вказує, що
рішення прийнято з порушення норм
матеріального права та при неповному
з`ясуванні обставин, що мають значення
для справи, а тому просить скасувати
рішення Господарського суду Київської
області від 17.09.2014 та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог повністю.

Ухвалою суду від 18.11.2014 відновлено
апелянт строк на подання апеляційної
скарги, прийнято її до провадження та
призначено до розгляду.

Через відділ документального
забезпечення до суду від представника
позивача надійшов відзив на апеляційну
скаргу, в якому він зазначає, що рішення
суду першої інстанції є законним та
обґрунтованим, а тому просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивача та представник
відповідача в судове засідання на
вказану дату з`явилися та дали усні
пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні матеріали справи, встановив
наступне:

20.12.2010 між Дочірньою компанією «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» та
Комунальним підприємством
«Фастівтепломережа» був укладений
договір № 06/10-2548БО-17 про закупівлю
природного газу за державні кошти.

Згідно з умовами договору позивач
зобов'язувався передати відповідачу
імпортований природний газ, а
відповідач зобов'язувався прийняти
товар і оплатити його своєчасно та в
повному обсязі.

Постачальник свої зобов`язання за
договором виконав в повному обсязі,
здійснивши поставку природного газу
відповідача за період січня-квітня 2011
року на загальну суму 4084472,78 грн.

Проте, відповідач, в свою чергу, кошти
за отриманий природний газ
постачальнику не сплатив, в зв`язку з
чим останній звернувся до
Господарського суду Київської області
із позовом про стягнення 853229,58 грн, з
яких 716767,19 грн основного боргу, 53856,45
грн. пені, 46523,18 грн. інфляційних втрат
та 36082,76 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 22.10.2012 у справі №
12/095-12 позов Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України2 задоволено
повністю та стягнуто з Комунального
підприємства «Фастівтепломережа»
716767,19 грн основного боргу, 53856,45 грн пені
за період прострочки з 15.02.2012 по 15.08.2012 ,
36082,76 грн 3% річних, 46523,18 грн інфляційних.

На виконання зазначеного рішення, яке
набрало законної сили 03.11.2012, видано
відповідний наказ від 12.11.2012.

Зважаючи на те, що відповідачем
встановлена судовим рішенням у справі
№ 12/095-12 заборгованість була сплачена
частково, позивач звернувся до суду з
вимогою про стягнення з відповідача на
підставі ст.625 Цивільного кодексу
України 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач, заперечуючи проти
заявлених вимог, мотивує це тим, що
основне грошове зобов'язання за
Договором виконано в повному обсязі
згідно платіжного доручення № 13 від
18.12.2012, несплаченими залишилась пеня,
інфляційні, річні та витрати по сплаті
судового збору, на які не допускається
нарахування, передбачені ст.625
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється: виконанням,
проведеним належним чином;
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги або страхового зобов'язання; у
разі поєднання управненої та
зобов'язаної сторін в одній особі; за
згодою сторін; через неможливість
виконання та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом або іншими
законами. Господарське зобов'язання
припиняється також у разі його
розірвання або визнання недійсним за
рішенням суду. До відносин щодо
припинення господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

07.12.2012 між позивачем, відповідачем та
Територіальним органом казначейства в
Київській області, Головним фінансовим
управлінням Київської обласної
державної адміністрації, Фінансовим
управлінням виконавчого комітету
Фастівської міської ради, Управлінням
житлово-комунального господарства
Фастівської міської ради, був
укладений договір про організацію
взаєморозрахунків, відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 11.06.2012 № 517, предметом якого була
організація проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до ст. 23
ЗУ «Про Державний бюджет України на 2012»
і постанови Кабінету Міністрів
України від 11.06.2012 № 517 «Про
затвердження порядку та умов надання у
2012 році субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв`язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування».

Пунктом 8 вказаного договору було
передбачено, що відповідач перераховує
на рахунок позивача кошти у розмірі
716767,19 грн., у тому числі податок на
додану вартість у розмірі 119461,20 грн. для
погашення заборгованості за спожитий
природній газ згідно з договором від
20.12.2010 № 06/10-2548 БО-17.

Як зазначалося, відповідачем були
перераховані вказані кошти платіжним
доручення № 13 18.12.2012.

Проте, нараховані та присуджені до
стягнення рішенням Господарського
суду Київської області від 22.10.2012 пеня,
3% річних та інфляційні втрати сплачені
не були.

Як вбачається з правової позиції,
викладеної в п.7.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 року «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», за відсутності
інших підстав припинення зобов'язання,
передбачених договором або законом,
зобов'язання, в тому числі й грошове,
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України). Саме лише прийняття
господарським судом рішення про
задоволення вимог кредитора, якщо таке
рішення не виконано в установленому
законом порядку, не припиняє
зобов'язальних відносин сторін і не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум. Отже, якщо судове
рішення про стягнення з боржника
коштів фактично не виконано, кредитор
вправі вимагати стягнення з нього в
судовому порядку сум інфляційних
нарахувань та процентів річних аж до
повного виконання грошового
зобов'язання.

Відповідно до вимог п.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних з
простроченої суми, якщо законом або
договором не встановлений інший розмір
відсотків.

Згідно зі ст.534 Цивільного кодексу
України у разі недостатності суми
проведеного платежу для виконання
грошового зобов'язання у повному
обсязі ця сума погашає вимоги
кредитора у такій черговості, якщо інше
не встановлено договором: 1) у першу
чергу відшкодовуються витрати
кредитора, пов'язані з одержанням
виконання; 2) у другу чергу сплачуються
проценти і неустойка; 3) у третю чергу
сплачується основна сума боргу.

Умовами договору сторони не визначили
іншого порядку погашення
заборгованості.

Позивач просить стягнути з відповідача
нараховані на прострочену суму
основного боргу в розмірі 716767,19 грн, з
врахуванням часткового його погашення,
10083,23 грн 3% річних за загальний період
прострочки з 16.08.2012 по 20.06.2014 та 6570,49 грн
інфляційних втрат за загальний період
прострочки з вересня 2012 року по липень
2014 року.

В силу норми ст.534 Цивільного кодексу
України, якою встановлена черговість
погашення вимог кредитора, сплачена
відповідачем сума в розмірі 716767,19 грн
спрямовується на погашення
присуджених до стягнення за судовим
рішенням сум судового збору, неустойки,
і лише в останню чергу основного боргу,
тому сума, на яку позивачем нараховано
3% річних та інфляційні втрати, фактично
складається з решти суми основного
боргу.

У зв'язку з наведеним колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що нарахування позивачем 3%
річних в сумі 10083,23 грн та інфляційних
втрат в сумі 6570,49 грн відповідають
фактичним обставинам справи та вимогам
ст.ст. 534, 625 Цивільного кодексу України.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Згідно зі статтею 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідачем не спростовані докази,
надані позивачем на підтвердження
своїх вимог, а тому вимоги останнього
про стягнення таких сум підлягають
задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
відповідач не надав ані суду першої
інстанції ані суду апеляційної
інстанції жодних доказів належного
виконання свого зобов'язання щодо
оплати наданих послуг та не спростував
заявлених позовних вимог, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно з`ясовано обставини справи,
винесено рішення у відповідності до
норм матеріального і процесуального
права, з повним з`ясування обставин, що
мають значення для справи, правомірно
повністю задоволені позовні вимоги
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України», а тому апеляційна
скарга Комунального підприємства
«Фастівтепломережа» не підлягає
задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Комунального
підприємства «Фастівтепломережа»
залишається без задоволення, судові
витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Фастівтепломережа»
залишити без задоволення, рішення
Господарського суду Київської області
від 17.09.2014 у справі № 911/2616/14- без змін.

2. Матеріали справи № 911/2616/14
повернути до Господарського суду
Київської області.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов