ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року Справа № 907/247/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя : Корсак В.А.

судді: Данилова
М.В., Данилова Т.Б. (доповідач)

розглянувши матеріали касаційної
скаргиДержавної податкової інспекції
у м. Ужгороді Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області на
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 22.09.2014р. у
справі господарського суду№907/247/14
Закарпатської області за
позовомзаступника прокурора м.
Ужгорода в інтересах держави в особі
Ужгородської міської ради та
Департаменту міського господарства
Ужгородської міської ради
додочірнього підприємства "Сі Пі Ем
Білдінг Юкрейн" третя особа Державна
податкова інспекція у м. Ужгороді
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області про за участю
прокуратури - представників сторін:
позивача 1- позивача 2- відповідача -
третьої особи -стягнення 61 246,72грн.
прокурор відділу Генеральної
прокуратури України Томчук М.О., посв.
№000606 не з'явився не з'явився не
з'явився не з'явився

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року заступник прокурора
м. Ужгорода в інтересах держави в особі
Ужгородської міської ради та
Департаменту міського господарства
Ужгородської міської ради звернувся до
господарського суду Закарпатської
області з позовом до дочірнього
підприємства "Сі Пі Ем Білдінг Юкрейн"
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Державної податкової інспекції у м.
Ужгороді Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області про
стягнення з відповідача на користь
Департаменту міського господарства
Ужгородської міської ради 61246,72грн.
заборгованості за договором оренди
земельної ділянки від 22.06.2009р.

Ужгородська міська рада та Департамент
міського господарства Ужгородської
міської ради звернувся до
господарського суду Закарпатської
області з заявою про збільшення
позовних вимог, в якій крім стягнення
заборгованості, просили розірвати
договір оренди земельної ділянки від
22.06.2009р.

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 14.05.2014р.
(суддя Йосипчук О.С.), залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 22.09.2014р. (судді
Мирутенко О.Л., Гнатюк Г.М., Кравчук Н.М.)
відхилено клопотання позивачів про
збільшення позовних вимог через його
невідповідність вимогам
процесуального законодавства, а
первісні позовні вимоги задоволено
частково, стягнуто з ДП "Сі Пі Ем
Білдінг Юкрейн" на користь
Департаменту міського господарства
Ужгородської міської ради суму
28803,94грн. заборгованості з орендної
плати за землю. В задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Державна
податкова інспекція у м. Ужгороді
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області звернулась до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати оскаржувані рішення і
постанову та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Заслухавши думку прокурора відділу
Генеральної прокуратури України,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в рішенні і постанові та
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи, на підставі договору оренди
землі від 22.06.2009р., який зареєстровано у
державному реєстрі земель 02.07.2009р. за
№73, відповідач - ДП "Сі Пі Ем
Білдінг Юкрейн", як орендар, вступив у
правові відносини із Департаментом
міського господарства Ужгородської
міської ради, як орендодавцем, за
умовами якого відповідач отримав у
оплатне, тимчасове користування
земельну ділянку площею 3747 кв.м. під
власною будівлею для її обслуговування
в м. Ужгороді, вул. Перемоги, 145, за актом
приймання-передачі від 22.06.2009р.

Відповідно до п.9 договору оренди землі
від 22.06.2009р. річний розмір орендної
плати становить 28803,94грн., яка повинна
сплачуватись частинами щомісячно до 10
числа поточного місяця в розмірі
2400,00грн. (п.10 договору).

Згідно із п.п.11, 12 договору обчислення
розміру орендної плати здійснюється
орендарем з урахуванням цільового
призначення, коефіцієнтів індексації
та згідно затвердженої форми, яка
заповнюється під час укладання, або
зміни умов договору. При цьому,
збільшення орендної плати можливе у
односторонньому порядку орендодавцем
і оформляється додатковою угодою.

Розглядаючи справу по суті, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що ст.13 Закону України "Про оренду
землі" визначено, що договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно із ч.1 ст.15 ЗУ "Про оренду землі"
істотними умовами договору оренди
землі є: об'єкт оренди; строк дії
договору оренди; орендна плата із
зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату; умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається в
оренду; умови збереження стану об'єкта
оренди; умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю; умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об'єкта оренди чи його
частини; відповідальність сторін.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЗУ "Про оренду
землі" орендна плата за землю - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України у
зв'язку з прийняття Податкового
кодексу України" від 02.12.2010р. №2756-VI
внесено зміни до ст.21 ЗУ "Про оренду
землі", у зв'язку з чим, частина 2 цієї
статті викладена у такій редакції:
"Розмір, форма і строки внесення
орендної плати за землю встановлюються
за згодою сторін у договорі оренди
(крім строків внесення орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності, які
встановлюються відповідно до
Податкового кодексу України)".

Пунктом 5 статті 288 Податкового кодексу
України передбачено, що розмір
орендної плати встановлюється у
договорі оренди, але річна сума платежу
не може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
цим розділом.

Згідно із ст.30 Закону України "Про
оренду землі" зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується у судовому
порядку.

Відповідно до ст.651 ЦК України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Пунктом 2.19 постанови Пленуму Вищого
Господарського суду України від
17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики
розгляду справ, у спорах, що виникають
із земельних відносин" визначено, що у
разі прийняття уповноваженим органом
рішення про внесення змін до ставок
орендної плати за землю та
затвердження нових коефіцієнтів, що
використовуються для розрахунку
орендної плати за земельні ділянки,
такі обставини можуть не братись судом
до уваги лише у разі скасування
відповідного рішення органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування в установленому
законом порядку. У визначених законом
випадках застосовуються ціни, які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами виконавчої
влади або органу місцевого
самоврядування.

При цьому, у разі недосягнення згоди
щодо зміни умов договору оренди землі
спір вирішується в судовому порядку.

Оскільки орендна плата за земельні
ділянки державної та комунальної
власності є регульованою ціною, то
законодавча зміна граничного розміру
цієї плати є підставою для перегляду
розміру орендної плати, встановленої
умовами договору.

Судами встановлено, що прокурор,
обґрунтовуючи розмір стягнення,
посилається на відомості Податкової
декларації з плати за землю
відповідача за період січень-грудень
2013 року.

Відповідно до п.2 договору оренди та
акту приймання-передачі від 22.06.2009р.,
відповідачу передано у оренду земельну
ділянку площею 3747 кв.м., а п.9 договору
оренди сторони встановили, що орендна
плата складає 28803,94грн. за рік. Доказів
зміни розміру орендної плати за
вказаним договором матеріали справи не
містять.

Також, судами попередніх інстанцій
встановлено відсутність доказів
сплати узгодженої договором орендної
плати за 2013 рік, тому у відповідача
виник борг, який з огляду на вище
наведене становить 28803,94грн., що
підтверджено матеріалами справи, та
підлягає стягненню з відповідача у
судовому порядку.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог прокурора про стягнення
заборгованості по орендній платі
судами попередніх інстанцій
відмовлено, оскільки прокурором не
доведено, що відповідач є суб'єктом
обов'язку і платником орендної плати за
земельну ділянку площею 22400 кв.м.
Натомість, матеріали справи містять
докази того, що орендарем земельної
ділянки площею 22400 кв.м., відомості про
яку закладено у регістри Податкової
декларації з плати за землю
відповідача за період січень-грудень
2013 року, є не відповідач, а компанія "C.P.M.
Management Building Ltd", згідно договору оренди
землі від 09.09.2005р.

Статтею 1117 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що переглядаючи у
касаційному порядку судові рішення,
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом
першої чи апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги Державної податкової інспекції
у м. Ужгороді Головного управління
Міндоходів у Закарпатській області,
оскільки доводи касаційної скарги
зводяться до переоцінки доказів по
справі, а судами було повно та всебічно
з'ясовано обставини, що мають значення
для даної справи, їм надано належну
правову оцінку та прийнято рішення і
постанову з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
що дає підстави залишити їх без змін.

Враховуючи наведене, та керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Ужгороді Головного
управління Міндоходів у Закарпатській
області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 22.09.2014р. у
справі №907/247/14 господарського суду
Закарпатської області залишити без
змін.

Головуючий суддя
В. Корсак

Судді
М. Данилова

Т. Данилова