ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року Справа № 912/1827/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді:Ходаківської
І.П.суддівФролової Г.М. (доповідача),
Яценко О.В. за участю
представників:позивачаІванкіна Ю.Б.,
дов. від 18.04.14відповідачане з'явились
(про час та місце судового засідання
повідомлені належним
чином)розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"на
постановуДніпропетровського
апеляційного господарського суду від
14.10.14 у справі№912/1827/14 господарського
суду Кіровоградської областіза
позовомПублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз
України"доДочірнього підприємства
"Кіровоградтепло" товариства з
обмеженою відповідальністю "Центр
науково-технічних інновацій
Української нафтогазової
академії"простягнення 28 691 783,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду Кіровоградської
області з позовом до Дочірнього
підприємства "Кіровоградтепло"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр
науково-технічних інновацій
Української нафтогазової академії" про
стягнення

25875647,37 грн. основного боргу, 1814194,78 грн.
пені, 329 259, 38 грн. інфляційних втрат та
672682,36 грн. 3% річних. Позов мотивовано
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором
№13/3547-ТЕ-18 від 28.12.2012 купівлі-продажу
природного газу та обґрунтовано
приписами статей 526, 549, 611, 624, 625
Цивільного кодексу України, статей 174,
193, 230 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 23.07.2014
(суддя Тимошевська В.В.) у справі
№912/1827/14, залишеним без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 14.10.2014 (судді:
Джихур О.В. - головуючий, Лисенко О.М.,
Вечірко І.О.) позов задоволено частково.
Стягнуто з Дочірнього підприємства
"Кіровоградтепло" Товариства з
обмеженою відповідальністю "Центр
науково-технічних інновацій
Української нафтогазової академії" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанії "Нафтогаз України" 27 244 775, 97
грн., з яких: 25 339 491, 34 грн. сума основного
боргу, 904 781, 51 грн. пені, 329 259, 38 грн.
інфляційних втрат, 671243,74 грн. 3% річних, а
також 73080,00 грн. судового збору. У
задоволенні позову в іншій частині
відмовлено. Судові рішення мотивовані,
зокрема, тим, що при поданні позову
позивачем не було ураховано часткову
сплату відповідачем заборгованості у
розмірі 536156,03 грн., а відтак позовні
вимоги є такими, що підлягають
задоволенню частково. Задоволені
судами також частково і позовні вимоги
про стягнення інфляційних втрат та 3%
річних з огляду на приписи статті 625
Цивільного кодексу України. Водночас
суди дійшли висновку про можливість
зменшення розміру пені на 50% на
підставі статті 551 Цивільного кодексу
України, статті 233 Господарського
кодексу України, статті 83
Господарського процесуального кодексу
України.

Не погоджуючись з судовими рішеннями,
Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення та постанову у справі в частині
зменшення розміру пені скасувати,
прийняти в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити, в
іншій частині судові рішення залишити
без змін, мотивуючи касаційну скаргу
доводами про порушення судами норм
права, зокрема, статті 233
Господарського кодексу України, статті
83 Господарського процесуального
кодексу України. Заявник, зокрема,
зазначає, що судами не встановлено
належним чином винятковості обставин,
які є підставою для зменшення штрафних
санкцій.

Відзив на касаційну скаргу не надано.

Заслухавши доповідь судді Фролової
Г.М., пояснення представника позивача,
присутнього у судовому засіданні,
перевіривши матеріали справи на
предмет правильності застосування
судами норм чинного законодавства та
доводи касаційної скарги, колегія
суддів відзначає наступне.

Як встановлено господарськими судами
попередніх інстанцій, 28.12.2012 між
Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (продавець) та
Дочірнім підприємством
"Кіровоградтепло" товариством з
обмеженою відповідальністю "Центр
науково-технічних інновацій
Української нафтогазової академії"
(покупець) укладено договір купівлі
-продажу природного газу № 13/3547-ТЕ-18, за
умовами якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у 2013 році
природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00
00, а покупець зобов'язується прийняти
та оплатити цей природний газ на умовах
цього договору. Газ, що продається за
цим договором, використовується
покупцем виключно для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням, релігійними організаціями
та національними творчими спілками і
їх регіональними осередками (крім
обсягів, що використовуються для
виробничо-комерційної діяльності).
Пунктом 2.1 договору, сторони
встановили, що продавець передає
покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня
2013 року газ обсягом до 30332 тис. куб. м.
Пунктом 3.3. даного договору
встановлено, що приймання-передача
газу, переданого продавцем покупцеві у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом приймання -
передачі газу. Обсяг споживання газу
покупцем у відповідному місяці
поставки встановлюється шляхом
складання добових обсягів, визначених
на підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця. В
пункті 3.4. договору зазначено, що не
пізніше 5-го числа місяця, наступного за
місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.
Відповідно до пункту 6.1. договору
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу. Пунктом 7.2
договору узгоджено, що у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1
цього договору, він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що за період з січня
-квітня 2013 року та жовтня -грудня 2013
року на загальну суму 32 107 906,12 грн.,
однак відповідач свої зобов'язання за
договором виконав лише частково, сума
основного боргу відповідача перед
позивачем станом на день подачі позову
склала 25 339491, 34 грн. (з урахуванням
часткової оплати у розмірі 536156,03 грн.,
яка не була врахована позивачем при
поданні позову).

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 Кодексу унормовано, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

За приписами статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (частина 2 статті
625 Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом судового розгляду у даній
справі є вимога Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
про стягнення з Дочірнього
підприємства "Кіровоградтепло"
товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр
науково-технічних інновацій
Української нафтогазової академії"
25875647,37 грн. основного боргу, 1814194,78 грн.
пені, 329 259, 38 грн. інфляційних втрат та
672682,36 грн. 3% річних.

Судовими рішеннями у даній справі
позов задоволено частково. Стягнуто з
Дочірнього підприємства
"Кіровоградтепло" Товариства з
обмеженою відповідальністю "Центр
науково-технічних інновацій
Української нафтогазової академії" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 27 244 775, 97
грн., з яких: 25 339 491, 34 грн. сума основного
боргу, 904 781, 51 грн. пені, 329 259, 38 грн.
інфляційних втрат, 671243,74 грн. 3% річних. У
задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

З касаційної скарги вбачається, що
заявник не погоджується з судовими
рішеннями в частині зменшення розміру
пені на 50%.

Відповідно до статті 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько -правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором. За
приписами статті 230 цього ж Кодексу
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
які учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно зі статтею 233 Господарського
кодексу України у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу
України унормовано, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Дані норми кореспондують з пунктом 3
частини 1 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України, за
приписами якого, господарський суд,
приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання. Наявність
обставин, що мають істотне значення,
при застосуванні зазначених правових
норм, вирішується на підставі аналізу
судом усіх матеріалів справи. Істотне
значення можуть мати обставини, які
стосуються ступеня виконання
зобов'язання, причин невиконання або
неналежного виконання, незначного
прострочення у виконанні зобов'язання,
негайного добровільного усунення
винною стороною порушення та його
наслідків тощо, при цьому,
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
виконання, наслідків порушення
зобов'язання, невідповідності розміру
штрафу таким наслідкам, поведінки
винної сторони (в тому числі вжиття чи
невжиття нею заходів до виконання
зобов'язання, негайне добровільне
усунення нею порушення та його
наслідків) тощо.

Як убачається зі змісту судових рішень,
господарські суди попередніх
інстанцій, зменшуючи розмір заявленої
до стягнення суми пені, на підставі
повного та об'єктивного розгляду усіх
матеріалів справи, установили
наявність обставин, за яких визнали
можливим зменшити розмір санкцій. При
цьому судами було враховано та надано
належну оцінку майновим інтересам
сторін та, зокрема, ураховано, що газ, що
придбавається за спірним договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх регіональними
осередками (крім обсягів, що
використовуються для
виробничо-комерційної діяльності). При
вирішенні спору інтереси позивача
також були враховані, зокрема, боржник
не звільнений від відповідальності за
неналежне виконання договірних
зобов'язань, в даному випадку йдеться
лише про зменшення розміру неустойки,
що підлягає стягненню.

Відтак, висновок судів попередніх
інстанцій про часткове задоволення
позовних вимог визнається
обґрунтованим. Довід скаржника про
безпідставне зменшення неустойки, як і
застосування судами приписів статті 233
Господарського кодексу України, статті
551 Цивільного кодексу України та пункту
3 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України, не
може бути підставою для скасування
переглянутих судових рішень, оскільки
юридичний аналіз зазначених норм
свідчить про те, що вони застосовуються
за визначених у законі умов на розсуд
суду.

З огляду на те, що з'ясування
підставності оцінки доказів та
встановлення обставин по справі згідно
приписів статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
знаходиться поза межами компетенції
касаційної інстанції, колегія суддів
Вищого господарського суду України
приходить до висновку про неможливість
задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що судами було повно та
всебічно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, надано їм належну
правову оцінку та прийнято рішення та
постанову з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для їх зміни чи скасування не
вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
14.10.14 у справі №912/1827/14 господарського
суду Кіровоградської області залишити
без змін.

Головуючий
І.Ходаківська

Судді
Г.Фролова

О.Яценко