КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р. Справа№ 910/16330/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Кац
О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Карпенко І.В. довіреність
№ б/н від 10.06.14р.;

від відповідача: Ясінська В.В.
довіреність № б/н від 18.09.14р.;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Песто"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 01 жовтня 2014 року

у справі №910/16330/14 (Суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Дісна"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Песто"

про стягнення 50 125,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Дісна"
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Песто" про стягнення
50 125,29 грн. (а.с. 4-6).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 01 жовтня 2014 року по справі
№910/16330/14 позов задоволено частково
(а.с. 176-179).

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 01 жовтня 2014 року у справі
№910/16330/14 та залишити позов без
розгляду в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням вимог чинного
законодавства України, при цьому суд
першої інстанції не в повному обсязі
з'ясував обставини справи, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору, неправильно та
неповно дослідив докази, що призвело до
невідповідності висновків суду
обставинам справи, оскільки судом
першої інстанції не взято до уваги, що
договір поставки № №415/13 від 25 вересня
2013 року був достроково розірваний ТОВ
«Песто», оскільки було направлено лист
вих.№39ю від 25 квітня 2014 року, в якому
повідомлено про дострокове розірвання
договору поставки №415/13 від 25 вересня
2013 року та викладено вимогу вивезти ТОВ
«Фірма «Дісна» поставлений товар і
надати коригуючи документацію з
відповідним зменшенням грошових
зобов'язань.

Автоматизованою системою
документообігу суду апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Песто» по справі №
910/16330/14 передано на розгляд колегії
суддів Київського апеляційного
господарського суду у складі
головуючого судді Чорногуза М.Г.,
суддів: Рудченка С.Г., Агрикової О.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17 листопада 2014
року апеляційну скаргу ТОВ «Песто»
прийнято до провадження у складі
колегії: головуючий суддя Чорногуз М.Г.,
судді: Агрикова О.В., Рудченка С.Г., та
призначено справу до розгляду на 02
грудня 2014 року.

Через відділ документального
забезпечення апеляційного
господарського суду від представника
ТОВ «Фірма «Дісна» надійшов відзив на
апеляційну скаргу, в якому ТОВ «Фірма
«Дісна»зазначає, що договір поставки
№415/13 від 25 вересня 2013 року не був
достроково розірваний, оскільки ТОВ
«Песто», надіславши лист вих. №39ю від 25
квітня 2014 року, в односторонньому
порядку змінило умови договору.

Представник ТОВ «Песто» в судовому
засіданні 02 грудня 2014 року надав суду
свої пояснення, в яких просив
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення Господарського суду міста
Києва від 01 жовтня 2014 року скасувати та
прийняти нове рішення яким відмовити у
задоволенні позову.

Також в судовому засіданні 02 грудня 2014
рок представник ТОВ «Фірма «Дісна»
надав суду свої пояснення, в яких
заперечував проти доводів, викладених
в апеляційній скарзі, просив суд
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, оскаржуване рішення
місцевого господарського суду без
змін.

Згідно з частиною першою статті 99
Господарського процесуального кодексу
України, в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку фактичних обставин
даної господарської справи та повноту
їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права встановила
наступне.

25 вересня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Фірма
"Дісна" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Песто" укладено
Договір на поставку товару № 415/13 (т. І,
а.с. 16-20).

Відповідно до п. 1.1. якого Постачальник
поставляє і передає у власність
Покупця товар, відповідно до накладних,
які є невід'ємною частиною Договору, а
Покупець приймає товар та оплачує його
на умовах і в порядку, визначених
Договором.

Згідно з п. 2.6. Договору, моментом
здійснення поставки товарів
Постачальником є підписання
уповноваженою особою Покупця
супроводжувальної первинно
обліково-видаткової документації
(товарно-транспортна накладна,
видаткова накладна).

Відповідно до п. 2.7. Договору, право
власності на товар, а також ризик
випадкової загибелі товару, переходить
до Покупця в момент підписання
відповідальною особою Покупця
видаткової (товарно-транспортної)
накладної.

Пунктом 5.2. Протоколу розбіжностей до
Договору, підписаного сторонами 25
квітня 2013 року та визнаному невід'ємною
частиною Договору, Покупець здійснює
розрахунок з Постачальником за
поставлений товар не пізніше 30
календарних днів з моменту набуття
права власності на поставлений товар.
(т. І, а.с. 25).

В період з 22 листопада 2013 року по 22
липня 2014 року ТОВ «Фірма «Дісна»
поставлено ТОВ «Песто» товару на
загальну суму 190 427,60 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями видаткових накладних.

ТОВ «Песто» сплачено за товар, з
урахуванням поверненого товару, 147 476,34
грн., що підтверджується копіями
платіжних доручень. (т. І, а.с. 129-137 )

Таким чином, у ТОВ «Песто» перед ТОВ
«Фірма «Дісна» утворилася
заборгованість по оплаті товару,
поставленого відповідно до видаткових
накладних

№ РН-0003975 від 12.02.2014 на 10 644,98 грн.

№ РН-0004256 від 14.02.2014 на 9 882,22 грн.,

№ РН-0004670 від 18.02.2014 на 6 011,42 грн.

№ РН-0005084 від 25.02.2014 на 6 249,60 грн.

№ РН-0005656 від 28.02.2014 на 1 769,42 грн.

№ РН-0006057 від 04.03.2014 на 2 052,00 грн.,

№ РН-0006477 від 07.03.2014 на 4 019,40 грн.

№ РН-0006725 від 11.03.2014 на 3 427,63 грн., що в
сумі складає 42 951,26 грн.

Під час розгляду спору в місцевому
господарському суді ТОВ «Песто»
платіжними дорученням № від
12.09.2014р., № від 17.09.2014р. № від
19.09.2014р., № від 23.09.2014р. сплачено
суму заборгованості у розмірі 42 951,25
грн.

Отже, загальна сума заборгованості ТОВ
«Песто» перед ТОВ «Фірма «Дісна» за
договором поставки №415/13 від 25 вересня
2013 року становить 0, 01 грн.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
дослідивши матеріали справи та
апеляційну скаргу погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про часткове задоволення позову
виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

На виконання умов договору, ТОВ «Фірма
«Дісна» передано ТОВ «Песто» товар на
суму 190 427,60 грн. ТОВ «Песто» свої
зобов'язання за договором в частині
оплати за поставлений товар виконано
частково, заборгованість в сумі 0,01 грн.
не погашена. Доказів про погашення чи
спростування заборгованості, як до
суду першої інстанції так і до суду
апеляційної інстанції ТОВ «Песто» не
надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про правомірність та
обґрунтованість вимог ТОВ «Фірма
«Дісна» про стягнення заборгованості
за договором поставки, а відтак і про
необхідність їх задоволення.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необхідність задоволення позовних
вимог в частині стягнення пені,
інфляційних втрат та трьох процентів
річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що
Покупець відповідає за несвоєчасну
оплату шляхом сплати Постачальнику
пені в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожний день прострочення
платежу.

Провівши повторний математичний
розрахунок за допомогою «калькулятора
підрахунку ЛІГА:ЗАКОН», колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
сума пені підлягає до стягнення 2 994, 25
грн., інфляційні витрати у розмірі 3 706, 10
грн., три проценти річних у розмірі 473, 67
грн.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ
«Песто» зазначає, що договір поставки
№ №415/13 від 25 вересня 2013 року був
достроково розірваний ТОВ «Песто»,
оскільки було направлено лист вих.№39ю
від 25 квітня 2014 року, в якому
повідомлено про дострокове розірвання
договору поставки №415/13 від 25 вересня
2013 року та викладено вимогу вивезти ТОВ
«Фірма «Дісна» поставлений товар і
надати коригуючи документацію з
відповідним зменшенням грошових
зобов'язань. На думку ТОВ «Песто», ТОВ
«Фірма «Дісна» прийняло умови щодо
розірвання договору поставки, що
засвідчується актом перевірки
розрахунків, поданим ТОВ «Фірма
«Дісна» за період з 22 листопада 2013 року
по 22 липня 2014 року..

Дані твердження ТОВ «Песто»
спростовуються наступним.

Пунктом 9.2. Договору передбачено, що «У
випадку встановлення недоцільності
або неможливості подальшого
співробітництва або встановлення
неминучого настання негативних
результатів, зацікавлена Сторона
вносить пропозицію про дострокове
розірвання Договору».

Відповідно до п. 9.3. Договору
передбачено, що Договір вважається
достроково розірваним за умови
взаємної згоди Сторін, про що
складається відповідна угода.

Отже, направлення ТОВ «Песто» листа
(вих. №39ю від 25.04.2014р.) про розірвання
договору поставки №415/13 від 25 вересня
2013 року є лише пропозицією про
дострокове розірвання договору.

Відповідно до статті 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази укладення між ТОВ «Песто» та ТОВ
«Фірма «Дісна» угод про дострокове
розірвання договору поставки №415/13 від
25 вересня 2013 року.

Таким чином, договір поставки №415/13 від
25 вересня 2013 року не був достроково
розірваний, оскільки надіслання ТОВ
«Песто» пропозиції про дострокове
розірвання не є підставою вважати його
достроково розірваним.

Решта доводів скаржника зводяться до
намагань надати їм перевагу над
встановленими судом першої інстанції
обставинами, та переоцінити ці
обставини, однак, які не впливають на
результат розгляду справи.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія
суддів зазначає, що скаржник не надав
суду достатніх доказів в розумінні
статті 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, які б
могли стати підставою для задоволення
апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду стосовно встановлених
обставин і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку, що місцевий
господарський суд виконавши всі вимоги
процесуального закону і всебічно
перевіривши обставини, вирішив спір у
відповідності з нормами матеріального
права, в рішенні господарського суду
міста Києва повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами
дослідженими в судовому засіданні.

Рішення господарського суду міста
Києва від 01 жовтня 2014 року по справі №
910/16330/14 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга ТОВ «Песто» на
рішення господарського міста Києва від
01 жовтня 2014 року по справі № 910/16330/14
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Песто» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 01 жовтня 2014 року по справі №
910/16330/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
міста Києва від 01 жовтня 2014 року по
справі № 910/16330/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/16330/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову Київського
апеляційного господарського суду може
бути оскаржено протягом 20 днів до
Вищого господарського суду України у
порядку, передбаченому ст. 109 ГПК
України.

Головуючий суддя
М.Г. Чорногуз

Судді
О.В. Агрикова

С.Г. Рудченко