ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року Справа № 923/637/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіГончарука
П.А.,суддіКондратової І.Д.
(доповідач),суддіСтратієнко Л.В.,за
участю представників сторін від
позивачаЄршова С.В.;від
відповідачаРахімов В.А.;розглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"на постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
16.10.2014 рокуу справі№ 923/637/14
Господарського суду Херсонської
областіза позовомПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"доКомунального підприємства
"Міськтеплокомуненерго"простягнення
688194,74 грн

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (надалі -
ПАТ "НАК "Нафтогаз України", позивач)
звернулося до Господарського суду
Херсонської області з позовом до
Комунального підприємства
"Міськтеплокомуненерго" (надалі - КП
"Міськтеплокомуненерго", відповідач), у
якому посилаючись на неналежне
виконання відповідачем своїх
договірних зобов'язань за договором №
250/2-БО-33 від 31.07.2012 року купівлі-продажу
природного газу, просило стягнути
заборгованість в сумі 688194,74 грн, з яких:
511062,12 грн -основного боргу, 21729,45 грн
сума - інфляційних втрат, 27984,89 грн - 3%
річних з простроченої суми відповідно
до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України
(надалі - ЦК України), а також штрафні
санкції, передбачені п. 7.2 договору,
зокрема: 61729,43 грн - пені, 65688,58 грн - 7 %
штрафу від суми простроченого платежу
понад 30 днів.

Рішенням Господарського суду
Херсонської області від 22.07.2014 року у
справі № 923/637/14 (суддя Нікітенко С.В.)
позов задоволено повністю.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 16.10.2014 року
(судді: Ярош А.І., Журавльов О.О., Аленін
О.Ю.) рішення Господарського суду
Херсонської області від 22.07.2014 року у
справі № 923/637/14 змінено в частині
стягнення пені та штрафу, зменшений
розмір пені та штрафу, який підлягає
стягненню, на 50%, стягнуто з КМ
"Міськтеплокомуненерго" на користь ПАТ
"НАК "Нафтогаз України" 7% штрафу у
розмірі 32844,29 грн, пеню у розмірі 30864,72
грн, в решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неповноту встановлення
обставин справи при вирішенні спору,
порушення і неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати постанову
апеляційного суду та залишити в силі
рішення першої інстанції.

Вищий господарський суд України,
перевіривши в межах вимог касаційної
скарги (оскарження постанови
апеляційного суду про зменшення
розміру пені на 30864,72 грн та штрафу на
32844,29 грн) фактичні обставини справи на
предмет правильності застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, дійшов висновку,
що у задоволенні касаційної скарги
слід відмовити з таких підстав.

У справі про стягнення заборгованості
за договором № 250/2-БО-33 від 31.07.2012 року
купівлі-продажу природного газу, суди
встановили, що у п. 7.1 договору сторони
погодили, що у разі невиконання
покупцем (відповідачем) умов пункту 6.1
цього договору продавець (позивач) має
право не здійснювати поставку газу
Покупцю або обмежити поставку
пропорційно до кількості несплачених
обсягів з наступною поставкою цих
обсягів при умові їх оплати та
наявності технічної можливості. У разі
невиконання покупцем пункту 6.1 умов
цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

Суди з'ясували, що на порушення
укладеного сторонами договору
відповідач прострочив оплату
поставленого газу за листопад - грудень
2012 року, сума заборгованості становить
511062,12 грн, що відповідно до п. 7.2
договору є підставою для нарахування
пені та штрафу.

Суди встановили, що за прострочення
виконання зобов'язання щодо оплати
поставленого газу розмір пені та
штрафу становить, відповідно 61729,43 грн
та 65688,58 грн.

Статтями 193, 199 Господарського кодексу
України (надалі - ГК України), ч. 1 ст. 216
ЦК України передбачено, що виконання
господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення ЦК України.

Заходи відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій
передбачено ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 546 ЦК
України.

У разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір стягуваних санкцій (ч. 1
ст. 233 ГК України). Аналогічне правило
міститься й в ч. 3 ст. 551 ЦК України,
відповідно до якої розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків та за наявності інших обставин,
які мають істотне значення. Право
господарського суду зменшити у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання,
закріплено в пункті 3 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України (надалі - ГПК України).

У п. 3.17.4 своєї постанови від 26 грудня 2011
року N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" Пленум Вищого
господарського суду України роз'яснив,
що вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Ухвалюючи рішення про зменшення
розміру штрафних санкцій суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що відповідач є комунальним
підприємством, яке знаходиться у
важкому фінансовому стані та
незадовільно фінансується з бюджету.
При цьому, суд врахував, що природний
газ за договором № 250/2-БО-33 від 31.07.2012
року придбаний відповідачем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями, та іншими споживачами,
які звільнені від сплати пені за
несвоєчасні розрахунки, що виключає
можливість регресного звернення до
споживачів з вимогою про стягнення
штрафних санкцій, і причинами
виникнення заборгованості за договору
є, зокрема: несвоєчасні розрахунки
споживачів з відповідачем за
поставлений природний газ та різниця у
тарифах на газ. Суд також брав до уваги
часткове погашення відповідачем
основного боргу та відсутність
негативних наслідків для позивача у
вигляді заподіяної шкоди, викликаних
простроченням виконання.

З огляду на обставини справи, Вищий
господарський суд України вважає, що
ухвалюючи рішення у справі про
зменшення розміру належних до сплати
штрафних санкцій, суд апеляційної
інстанції обґрунтовано визнав даний
випадок винятковим та правильно
застосував до спірних правовідносин
норми ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК
України. Суд касаційної інстанцій
вважає, що таке зменшення, з огляду на
нарахування, крім пені та штрафу, також
й інфляційних втрат та трьох процентів
річних, є співрозмірним в контексті
інтересів обох сторін, а не лише
відповідача, як помилково вважає
позивач.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильних висновків
апеляційного суду.

З урахуванням викладеного, Вищий
господарський суд України касаційну
скаргу залишає без задоволення, а
законну та обґрунтовану постанову
апеляційного суду - без змін.

Судові витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору за розгляд касаційної
скарги, у відповідності до ст. 49 ГПК
України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення, а постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 16.10.2014 року без змін.

Головуючий суддя Гончарук П.А.Суддя
Кондратова І.Д.СуддяСтратієнко Л.В.