ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року Справа № 916/2678/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого суддіШевчук С.Р.
(доповідач)суддівАкулової Н.В.,
Владимиренко С.В. розглянувши
касаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 14.10.2014 у
справі№ 916/2678/14 господарського суду
Одеської області за позовомПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доКомунального підприємства
"Теплопостачання міста Одеси"
простягнення 387 769,32 грнв судовому
засіданні взяли участь представники:

- позивача: Гринько О.А., дов. № 14-126 від
13.05.2014

- відповідача: не з'явилися

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2014 року Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулося
до господарського суду Одеської
області з позовом до Комунального
підприємства "Теплопостачання міста
Одеси" про стягнення пені у розмірі 387
769,32 грн.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 03.09.2014 у справі №916/2678/14
(суддя Шаратов Ю.А.), залишеним без змін
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 14.10.2014 (у складі
головуючого судді Петрова М.С., суддів
Разюк Г.П., Колоколова С.І.), позов
задоволено частково, стягнуто з
Комунального підприємства
"Теплопостачання міста Одеси" на
користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" суму
пені у розмірі 193 884,66 грн. В задоволенні
іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими у даній
справі судовими рішеннями в частині
зменшення пені, ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, зокрема ст. 233
Господарського кодексу України, ст.ст.
224, 258, 549-551, 625 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 43, 83 ГПК України, просить
скасувати рішення господарського суду
Одеської області від 03.09.2014 та
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 14.10.2014 у справі
№916/2678/14 в частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення пені у сумі 193 884,66 грн.

Відповідач не скористався правом,
наданим ст. 1112 ГПК України, не надав
відзив на касаційну скаргу, що в силу
положень ст.1112 ГПК України не
перешкоджає перегляду судових актів,
що оскаржуються.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
юридичну оцінку встановлених
фактичних обставин, проаналізувавши
правильність застосування
господарськими судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 19.01.2012 між ПАТ
„НАК „Нафтогаз України" (як продавцем)
та КП „Теплопостачання міста Одеси" (як
покупцем) був укладений договір про
закупівлю природного газу № 57-12-БО-23/1,
за умовами пунктів 1.1, 1.2, 4.1, 7.3 якого
продавець зобов'язався поставити
покупцеві імпортований природний газ,
а покупець зобов'язався прийняти та
оплатити природний газ в обсязі 45 720
тис.куб.м. Оплата за газ здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14 числа місяця
наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 7.3 договору про закупівлю
природного газу у разі порушення умов
пункту 4.1 договору щодо строків оплати
за поставлений газ, покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

ПАТ „НАК „Нафтогаз України" було
поставлено КП „Теплопостачання міста
Одеси" природний газ в обсязі 18190,11
тис.куб.м на загальну суму 71 776 355,06
грн, що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
31.01.2012 за січень на суму 20 273 351,56 грн, від
29.02.2012 за лютий на суму 27 730 597,48 грн, від
31.03.2012 за березень на суму 17 775 269,35 грн,
від 30.04.2012 за квітень на суму 5 877 157,62 грн,
від 31.05.2012 за травень на суму 119 249,05 грн,
від 30.06.2012 за червень на суму 730,00 грн.

Як встановлено судами, відповідач
розрахувався за вказані обсяги
переданого газу несвоєчасно, внаслідок
чого позивачем було нараховано пеню за
прострочення оплати поставленого газу
за період з 14.02.2012 по 30.05.2012 у сумі 387 769,32
грн.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

У ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України,
ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу
України встановлено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому повинно
бути взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо
(пункт 3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 №18).

Як зазначено судами першої та
апеляційної інстанцій, постановою
Кабінету Міністрів України "Про
забезпечення додержання дисципліни
газопостачання та поліпшення
розрахунків за використаний природний
газ" від 15.04.1999 № 594 та постановою
Кабінету Міністрів України "Питання
удосконалення схем розрахунків за
використану електроенергію та
природний газ" від 03.12.2008 № 1082, чинною
станом на момент виникнення спірних
правовідносин, був встановлений
спеціальний порядок отримання та
розподілу виручки за поставлену
теплову енергію, відповідно до якого
відповідач обмежений у вільному
розпорядженні коштами, які надходять
на його рахунок від споживачів,
нормативом відрахування коштів для
проведення розрахунків за спожитий
природний газ.

Згідно з довідкою про фінансовий стан
КП "Теплопостачання міста Одеси" від
10.07.2014 № 21/11-245 показник нормативу
відрахування коштів для проведення
розрахунків за спожитий природний газ
з рахунку із спеціальним режимом
використання був нестабільним, та, у
періоді за який нараховується пеня,
коливався від 0% до 22,43%, у той час коли
потреба підприємства становить не
менше 32% від щомісячних надходжень для
сплати витрат на спожиту
електроенергію, заробітної плати,
податків, інших обов'язкових платежів,
та виплат по кредитах.

Також на можливість своєчасних
розрахунків із позивачем за отриманий
природний газ суттєво впливає
збитковість тарифів на теплову
енергію, встановлених для населення, і
постійна наявність заборгованості по
компенсації пільг та різниці у цих
тарифах.

Зважаючи на вказані обставин, які мають
істотне значення для можливості
своєчасної оплати відповідачем, як
теплопостачальним підприємством,
поставленого природного газу,
враховуючи інтереси обох сторін,
ступінь виконання відповідачем
зобов'язання зі сплати вартості
природного газу за договором №
57-12-БО-23/1 від 19.01.2012, а також незначний
строк прострочення виконання
грошового зобов'язання, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
правомірного висновку про наявність
правових підстав для зменшення суми
пені на 50% до 193 884,66 грн.

З огляду на викладене та враховуючи, що
скаржник в силу ст. 33 ГПК України не
довів в установленому законом порядку
тих обставин, на які він посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень та
оскільки в силу вимог ст.1117 ГПК України
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти їх, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги та
скасування оскаржуваних судових
рішень у справі № 916/2678/14.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 14.10.2014 та
рішення господарського суду Одеської
області від 03.09.2014 у справі №916/2678/14
залишити без змін.

Головуючий суддя
С.Р. Шевчук

С у д д я
Н.В. Акулова

С у д д я
С.В. Владимиренко