м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомЗаступника прокурора
Подільського району міста Києва в
інтересах держави в особі Департаменту
суспільних комунікацій виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) та Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київреклама»доТовариства з обмеженою
відповідальністю «Нестандартні
рішення»простягнення 432 214,13 грн.Суддя
Босий В.П.

Представники сторін:

прокурор:Степаненко К.Ю.від позивача
1:не з'явивсявід позивача 2:Нестеренко
Г.А.від відповідача:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора Подільського
району міста Києва в інтересах держави
в особі Департаменту суспільних
комунікацій виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) та
Комунального підприємства виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) «Київреклама» (надалі -
«Підприємство») звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нестандартні
рішення» (надалі - «Товариство») про
стягнення 432 214,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов договору на право
тимчасового користування місцем для
розміщення рекламного засобу, що
перебуває у комунальній власності
територіальної громади м. Києва №00626/08
від 05.11.2008 р. Підприємство передало у
тимчасове користування місця для
розміщення об'єктів зовнішньої
реклами, а відповідач належним чином
грошове зобов'язання по внесенню плати
за користування не виконав, у зв'язку з
чим виникла заборгованість у розмірі 306
543,32 грн. Крім того, позивачем заявлено
вимоги про стягнення з відповідача
пені у розмірі 22 561,49 грн., штрафу у
розмірі 45 981,55 грн., 3% річних у
розмірі 15 854,85 грн. та індексу інфляції у
розмірі 41 272,92 грн. за прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.10.2014 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 03.11.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 03.11.2014 р. розгляд справи
відкладено до 03.12.2014 р. у зв'язку із
неявкою представників позивача 1,
відповідача та невиконанням сторонами
вимог ухвали суду.

Представник позивача 2 та прокурор в
судове засідання з'явилися, надали
пояснення стосовно суті спору, позовні
вимоги підтримали та просили суд
задовольнити їх повністю.

В судове засідання представник
позивача 1, повідомлений належним чином
про час та місце розгляду справи, не
з'явився, 30.10.2014 р. на виконання вимог
ухвали суду надав письмові пояснення
по справі, розгляд справи просив
здійснювати за його відсутності.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, вимоги ухвали
суду не виконав, про причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений, що підтверджується
відмітками на звороті ухвали суду.

Місцезнаходження відповідача за
адресою: 02002, м. Київ, вул. Панельна, 5, кв.
3, на яку було відправлено ухвалу суду,
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців №19181101 від
20.08.2014 р., матеріалами справи та вказано
в позові.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
прокурора та представника позивача 2,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.11.2008 р. між Підприємством, Головним
управлінням з питань реклами
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) (робочий орган) та
Товариством (розповсюджувач
зовнішньої реклами) укладено договір
на право тимчасового користування
місцем для розміщення рекламного
засобу, що перебуває у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва, його районів або повноваження
щодо розпорядження якими здійснюють
органи місцевого самоврядування м.
Києва №00626/08 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 2.1 Договору робочий
орган надає розповсюджувачу
зовнішньої реклами в тимчасове
користування місця для розміщення
рекламного засобу на підставі
оформленого належним чином дозволу на
розміщення зовнішньої реклами, а
розповсюджувач зовнішньої реклами
використовує надане місце відповідно
до типових правил розміщення
зовнішньої реклами, порядку розміщення
зовнішньої реклами в м. Києві та
здійснює оплату за його користування.

Згідно з п. 4.1 Договору розмір плати за
право тимчасового користування місцем
для розміщення рекламного засобу
встановлюється виконавчим органом
Київської міської ради (Київською
міською державною адміністрацією) та
складається з базової плати, що включає
в себе базові тарифи перемножені на
коефіцієнт диференціації в залежності
від зони розміщення РЗ та коригуючих
коефіцієнтів. Базова плата вказується
в додаткових угодах до цього договору

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що
розрахунки за цим договором
здійснюються розповсюджувачем
зовнішньої реклами щомісячно не
пізніше 25 числа поточного місяця на
поточний рахунок підприємства.

Додатковими угодами №1 від 05.11.2008 р., №2
від 05.12.2008 р., №3 від 23.02.2009 р., №4 від
03.03.2009 р., №5 від 03.08.2009 р. та №6 від 04.09.2009
р. до Договору сторони погодили місця
розміщення рекламних засобів та базову
плату.

На виконання умов Договору позивачем
передано в тимчасове користування
місця для розміщення рекламних
засобів, передбачені додатковими
угодами №№ 1- 6.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним виконанням, на думку
прокурора, відповідачем грошового
зобов'язання за Договором, у зв'язку з
чим прокурор вказує на існування
підстав для стягнення заборгованості
по сплаті визначених платежів.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Матеріалами справи підтверджується та
не заперечується сторонами факт
передачі позивачем, прийняття
відповідачем та користування ним
місцями для розміщення рекламної площі
за Договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, враховуючи
приписи п. 4.3 Договору відповідач
повинен був сплачувати орендну плату
не пізніше 25 числа поточного місяця.

Матеріалами справи підтверджується
факт виставлення позивачем
рахунків-фактур на оплату відповідачем
орендних платежів відповідно до умов
Договору.

Неотримання відповідачем
рахунків-фактур від позивача для
здійснення оплати судом не береться до
уваги, оскільки отримання
рахунків-фактур для сплати є саме
обов'язком відповідача. Доказів
відмови позивача від надання
відповідачу рахунків-фактур
відповідачем не надано.

Крім того, відповідач не надав суду
доказів вчинення дій, які б свідчили
про його намагання добровільно
виконати обов'язки зі сплати грошових
коштів у порядку, визначеному
Договором, а відтак дана обставина не
може звільнити його від виконання
грошового зобов'язання, про яке йому
було достовірно відомо.

За таких обставин, заборгованість
відповідача за період з листопада 2012
року по грудень 2013 року становить 306 543,32
грн., а строк виконання грошового
зобов'язання на момент подання
позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання по сплаті на користь
Підприємства 306 543,32 грн. на підставі
Договору. Відповідачем вказана
заборгованість не спростована, доказів
її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Товариством обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення його від відповідальності
за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги
прокурора про стягнення з Товариства
заборгованості за Договором у розмірі
306 543,32 грн. є правомірними та
обґрунтованими.

Крім того, прокурором заявлено вимогу
про стягнення з відповідача пені у
розмірі 22 561,49 грн., штрафу у розмірі 45
981,55 грн., 3% річних у розмірі 15 854,85 грн. та
індексу інфляції у розмірі 41 272,92 грн. за
прострочення виконання грошового
зобов'язання у період з

26.11.2012 р. по 07.07.2014 р.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу
України встановлено, що штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу
України пеня та штраф є формами
неустойки, а відповідно до статті 230
Господарського кодексу України -
видами штрафних санкцій, тобто не є
окремими та самостійними видами
юридичної відповідальності. У межах
одного виду відповідальності може
застосовуватися різний набір санкцій.

Викладене підтверджується постановами
Верховного Суду України від 28.02.2011 р. у
справі №23/225 та 27.04.2012 р. у справі
№06/5026/1052/2011.

Згідно п. 7.4 Договору за несвоєчасне або
неповне внесення плати розповсюджувач
сплачує пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діє на момент
сплати пені, від суми простроченого
платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 7.5 Договору за
прострочення внесення платежів за
тимчасове користування місцем для
розміщення РЗ, що складає більше 1
місяця, розповсюджувач зовнішньої
реклами додатково сплачує штраф у
розмірі 15% простроченої суми.

Таким чином, умовами Договору та
Господарського кодексу України
передбачено цивільно-правову
(господарсько-правову)
відповідальність за порушення умов
Договору у вигляді сплати пені та
штрафу.

Враховуючи, що судом встановлено факт
прострочення виконання зобов'язання з
оплати поставленого згідно Договору
товару, то правомірним є стягнення з
відповідача штрафу у розмірі 45 981,55 грн.
(306 543,32 грн.*15%).

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд перевірив наданий позивачем
розрахунок та вважає за можливе
стягнути з відповідача пеню у розмірі 22
561,49 грн., 3% річних у розмірі 15 854,85 грн. та
індексу інфляції у розмірі 41 272,92 грн.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність повного
задоволення позовних вимог та
стягнення з Товариства на користь
Підприємства заборгованості у розмірі
306 543,32 грн., пені у розмірі 22 561,49 грн.,
штрафу у розмірі 45 981,55 грн., 3% річних у
розмірі 15 854,85 грн. та індексу інфляції у
розмірі 41 272,92 грн.

Стосовно правомірності звернення
прокурора з даним позовом суд
відзначає наступне.

Відповідно до ст. 121 Конституції
України на прокуратуру України
покладається представництво інтересів
держави в суді у випадках, визначених
законом.

Згідно з п. 6 частини другої ст. 20 Закону
України «Про прокуратуру» при
виявленні порушень закону прокурор або
його заступник у межах своєї
компетенції мають право звертатись до
суду з заявами про захист прав і
законних інтересів громадян, держави, а
також підприємств та інших юридичних
осіб.

Ст. 361 Закону України «Про прокуратуру»
передбачає, що представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва у суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою. Формами
представництва є, зокрема, звернення до
суду з позовами, коли порушуються
інтереси держави та участь у розгляді
судами справ. Прокурор самостійно
визначає підстави для представництва у
судах, форму його здійснення і може
здійснювати представництво в будь-якій
стадії судочинства в порядку,
передбаченому процесуальним законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах. У разі відсутності
такого органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду прокурор зазначає
про це в позовній заяві.

У рішенні Конституційного Суду України
від 08.04.1999 р. у справі № 1-1/99 зазначено,
що інтереси держави можуть збігатися
повністю, частково або не збігатися
зовсім з інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій
чи з інтересами господарських
товариств з часткою державної
власності у статутному фонді. Проте
держава може вбачати свої інтереси не
тільки в їх діяльності, але й в
діяльності приватних підприємств,
товариств. Із врахуванням того, що
"інтереси держави" є оціночним
поняттям, прокурор чи його заступник у
кожному конкретному випадку
самостійно визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України «Про
місцеве самоврядування» органи
місцевого самоврядування від імені та
в інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правоможності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду.

Відповідно до положення про
Департамент суспільних комунікацій
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), затвердженого
розпорядженням Київської міської
державної адміністрації №674 від 30.08.2010
р., відповідач 1 є структурним
підрозділом виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
підпорядковується голові Київської
міської державної адміністрації,
підзвітним та підконтрольним
Київській міській раді, а з питань
виконання функцій державної
виконавчої влади - Державному комітету
телебачення і радіомовлення України.
Вказаним положенням встановлено
основні завдання відповідача 1,
зокрема: координація діяльності
комунальних підприємств виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) з питань реклами,
реалізації міських програм щодо
поліпшення зовнішнього вигляду міста
Києва; підготовка та подання до
Київської міської ради фінансового
звіту про формування і використання
грошових коштів, що надходять до
місцевого бюджету міста Києва від
здійснення діяльності у сфері
зовнішньої реклами, реклами на
транспорті та реклами в ліфтах
житлових будинків комунальної
власності міста Києва; здійснення
контролю за дотриманням порядку
розміщення зовнішньої реклами,
інформаційних вивісок, реклами на
транспорті та реклами в ліфтах
житлових будинків комунальної
власності міста Києва тощо.

Пунктом 22 рішення Київської міської
ради №3/9060 від 08.02.2013 р. «Про бюджет
міста Києва на 2013 рік» встановлено, що
Комунальне підприємство виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) «Київреклама» не
пізніше наступного робочого дня після
зарахування коштів від плати за право
тимчасового використання місць (для
розташування об'єктів зовнішньої
реклами), які перебувають у комунальній
власності територіальної громади
міста Києва, та від плати за розміщення
реклами на транспорті комунальної
власності територіальної громади
міста Києва перераховує 70 відсотків
отриманих коштів (без податку на додану
вартість), з урахуванням видатків на
соціальну рекламу, до цільового фонду
спеціального фонду бюджету міста
Києва.

В даному випадку інтереси держави
полягають в припиненні порушень
законності в бюджетній сфері, що в свою
чергу впливає на фінансову систему
держави.

Враховуючи викладене, заступник
прокурора Подільського району міста
Києва правомірно згідно діючого
законодавства звернувся до суду з
даною позовною заявою для захисту
інтересів держави в особі Департаменту
суспільних комунікацій виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) та Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київреклама».

Стосовно розподілу судових витрат суд
відзначає наступне.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру підлягає сплаті
судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Частиною 3 статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судовий збір, від
сплати якого позивач у встановленому
порядку звільнений, стягується з
відповідача в доход бюджету
пропорційно розміру задоволених вимог,
якщо відповідач не звільнений від
сплати судового збору.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Заступника прокурора
Подільського району міста Києва в
інтересах держави в особі Департаменту
суспільних комунікацій виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) та Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київреклама» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нестандартні
рішення» (02002, м. Київ, вул. Панельна, 5,
кв. 3; ідентифікаційний код 35083054) на
користь Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) «Київреклама» (04070, м.
Київ, вул. Боричів узвіз, 8;
ідентифікаційний код 26199714)
заборгованість у розмірі 306 543 (триста
шість тисяч п'ятсот сорок три) грн. 32
коп., штраф у розмірі 45 981 (сорок п'ять
тисяч дев'ятсот вісімдесят одна) грн. 55
коп., 3% річних у розмірі 15 854 (п'ятнадцять
тисяч вісімсот п'ятдесят чотири) грн. 85
коп., інфляційні у розмірі 41 272 (сорок
одна тисяча двісті сімдесят дві) грн. 92
коп. та пеню у розмірі 22 561 (двадцять дві
тисячі п'ятсот шістдесят одна) грн. 49
коп. Видати наказ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нестандартні
рішення» (02002, м. Київ, вул. Панельна, 5,
кв. 3; ідентифікаційний код 35083054) в дохід
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 8 644 (вісім тисяч шістсот
сорок чотири) грн. 28 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 08.12.2014 р.

Суддя
В.П. Босий