м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будгарант»
до Управління
житлово-комунального господарства
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації
про стягнення
заборгованості за підрядні роботи
Суддя Васильченко Т.В.
в присутності представників сторін:
від позивача ОСОБА_1, довіреність №94
від 13.10.2014;від відповідачаОСОБА_2,
довіреність №233-29-05/03 від 24.09.2014.Суть
спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будгарант»
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до Управління
житлово-комунального господарства
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації про стягнення
та 4372,91 грн. пеня.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов договору підряду з
капітального ремонту сходових клітин
та влаштування освітлення під'їздів
№276-с від 15.12.2011 Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будгарант» виконало
передбачені договором роботи, проте
відповідач, в порушення умов договору
підряду, зобов'язання з оплати
виконаних робіт не виконав, у зв'язку з
чим виникла заборгованість перед
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.09.2014 порушено провадження у
01.10.2014 відповідач, через відділ
діловодства суду, подав відзив на
позовну заяву, в якому вказав, що є
бюджетною неприбутковою установою та
відповідно до п. 2.9 договору сторонами
погоджено, що у разі затримки
бюджетного фінансування (відсутність
коштів на розрахунковому рахунку
замовника), замовник зобов'язується
провести розрахунок за виконані роботи
протягом 14 банківських днів з дати
надходження бюджетного фінансування
В судовому засіданні 13.10.2014 на підставі
ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України оголошено перерву до
03.11.2014 в судовому засіданні на підставі
ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України оголошено перерву до
В судовому засіданні 07.11.2014 продовжено
процесуальний строк вирішення спору на
15 днів та на підставі ч. 3 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України оголошено перерву до 17.11.2014.
Представник позивача в судовому
засіданні 17.11.2014 позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив
Представник відповідача в судовому
засіданні 17.11.2014 заперечив проти
задоволення позовних вимог в повному
В судовому засіданні 17.11.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, та оцінивши докази,
які мають значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

15.12.2011 між Управлінням
житлово-комунального господарства
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації (замовник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Будгарант»
(підрядник) укладено договір підряду з
капітального ремонту сходових клітин
та влаштування освітлення під'їздів
№276-с, відповідно до умов якого
замовник доручає, а підрядник бере на
себе зобов'язання по виконанню робіт з
капітального ремонту сходових клітин з
роботами по влаштуванню освітлення
під'їздів за адресою: б-р Чоколівський,
14 у Солом'янському районі м.Києва у
відповідності з кошторисною
документацією, яка є невід'ємною
частиною даного договору (п.1.1.
договору).

Згідно п.1.2 договору обсяг на конкретні
види робіт по об'єкту визначаються в
кошторисі, що затверджується
замовником.

Роботи за цим договором фінансуються
за рахунок коштів державного бюджету
України та відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 24.01.2011
№45 «Про затвердження Порядку
використання у 2011 році коштів для
здійснення м. Києвом функцій столиці»
головним розпорядником бюджетних
коштів є Міністерство фінансів України
(п.2.2 договору).

Відповідно до п.п. 2.3, 2.4 договору
вартість та обсяг робіт визначені на
підставі розпорядження Київської
міської державної адміністрації від
16.09.2011 №1694 та кошторисної документації,
що отримала позитивний висновок
державної експертизи і становить 116611,13
грн., в тому числі ПДВ 20% - 19435,19 грн.
Остаточна вартість робіт визначається
на підставі акта здачі-приймання робіт,
але не повинна перевищувати вартість,
визначену в п. 2.3 даного договору.

Пунктом 2.9 договору сторони погодили,
що у разі затримки бюджетного
фінансування (відсутність коштів на
розрахунковому рахунку замовника),
замовник зобов'язується провести
розрахунок за виконані роботи протягом
14 банківських днів з дати надходження
бюджетного фінансування на його
рахунок.

За умовами п.п. 2.7, 3.1 договору
здача-приймання виконаних робіт по
об'єкту оформлюється актом
здачі-приймання виконаних робіт
типової форми №КБ-2в і довідки про
вартість виконаних робіт та витрат
типової форми №КБ-3 та замовник
зобов'язався оплатити виконані роботи
після підписання акта.

Згідно п.9.1 (в редакції додаткової угоди
№1 від 30.12.2011) даний договір набирає
чинності з дати підписання його
сторонами та діє до 31.12.2012.

На виконання умов даного договору,
підрядник виконав узгоджені роботи на
загальну суму 116611,13 грн., що
підтверджується довідкою про вартість
виконаних будівельних робіт за грудень
2011 та актом приймання виконаних
будівельних робіт за грудень 2011, які
підписані обома сторонами без
зауважень та скріплені печатками
підприємств.

Про належне виконання підрядником
своїх зобов'язань за договором
свідчить також відсутність з боку
відповідача претензій та повідомлень
про порушення підрядником умов
договору щодо виконання будівельних
робіт.

Натомість відповідач, в порушення
взятих на себе зобов'язань за
договором, оплату виконаних робіт в
повному обсязі не здійснив, внаслідок
чого за ним, утворилась заборгованість
в сумі 21081,13 грн.

Стаття 509 Цивільного кодексу України
визначає, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного
кодексу України договір є однією з
підстав виникнення зобов`язань та є
обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
даного Кодексу і інших актів
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Аналогічна за змістом норма
міститься у п.1 ст. 193 Господарського
кодексу України.

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
підряду, а відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих
етапів встановлюються у договорі
підряду. Якщо у договорі підряду не
встановлені строки виконання роботи,
підрядник зобов'язаний виконати
роботу, а замовник має право вимагати
її виконання у розумні строки,
відповідно до суті зобов'язання,
характеру та обсягів роботи та звичаїв
ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Статтею 854 ЦК України визначено, що якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.2.2 договору сторони визначили,
що замовник зобов'язаний оплатити
виконані роботи після підписання акта,
що відповідач не зробив.

08.06.2012 позивач звернувся до Управління
житлово-комунального господарства
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації з претензією
№59, в якій вимагав сплатити
заборгованість, в тому числі й за
договором підряду з капітального
ремонту сходових клітин та влаштування
освітлення під'їздів №276-с від 15.12.2011,
втім відповідач залишив її без
задоволення.

В той час як, п. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
належним чином.

Порушенням зобов'язання, у
відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного,
враховуючи, що факт виконання
позивачем визначених умовами договору
робіт та факт порушення відповідачем
своїх договірних зобов`язань в частині
своєчасної та повної оплати наданих
послуг підтверджений матеріалами
справи і не спростований відповідачем
належними доказами, суд прийшов до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог в частині стягнення основного
боргу в сумі 21081,13 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у
разі порушення зобов'язання, настають
наслідки, передбачені договором або
законом, в тому числі, сплата неустойки.
Приписами ст. 230 ГК України також
встановлено, що у разі порушення
учасником господарських відносин
правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або неналежне
виконання господарського зобов'язання,
він зобов'язаний сплатити штрафні
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612
Цивільного кодексу України передбачає,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що у
випадку невиконання або неналежного
виконання своїх зобов'язань за цим
договором, винна сторона сплачує
неустойку у розмірі облікової ставки
НБУ, що діє на момент нарахування пені,
від вартості невиконаних зобов'язань
за кожен день прострочки.

Відтак, оскільки відповідач допустив
прострочення розрахунків з позивачем
за надані послуги, позивачем
нараховано за період з 26.06.2012 по 25.12.2012
та заявлено до стягнення пеню в сумі
4372,91 грн.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені, суд дійшов висновку
про його обґрунтованість, вірність та
відповідність фактичним обставинам
справи і нормам чинного законодавства,
у зв'язку з чим вимоги в цій частині
також підлягають задоволенню.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього
Кодексу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідач під час розгляду справи не
надав суду належних та допустимих
доказів, які б спростовували заявлені
позовні вимоги та свідчили про
відсутність у нього обов'язку сплатити
заявлену до стягнення заборгованість,
а посилання відповідача на відсутність
бюджетного фінансування як на підставу
для відмови в позові суд вважає
безпідставним, оскільки відсутність
бюджетного призначення на
фінансування робіт за договором
підряду не може бути підставою для
звільнення замовника від обов'язку
оплати відповідних робіт, так як в разі
відсутності коштів для оплати замовник
був вправі та мав фактичну можливість
призупинити виконання умов договору з
моменту виявлення відсутності коштів
для оплати робіт, а не приймати їх
результати.

Згідно з частиною першою статті 96 ЦК
України юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями, а
статтями 525, 526 названого Кодексу і
статтею 193 ГК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність
бюджетних коштів не виправдовує
бездіяльність замовника і не є
підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
договірного зобов'язання (постанова
Вищого господарського суду України від
23.08.2012 № 15/5027/715/2011).

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
15.05.2012 №11/446 та в рішенні Європейського
суду з прав людини у справі "ОСОБА_2 ЛТД,
Чечеткін та Оліус проти України" від
18.10.2005".

Обов'язок відповідача сплатити суму
боргу, додатково обґрунтовується і тим,
що згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу
України, юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями.
Відповідач, як юридична особа,
самостійно відповідає за своїми
зобов'язаннями за договором, і така
відповідальність не може ставитися у
залежність від дій чи бездіяльності
будь-яких третіх осіб, в тому числі
Головного управління державного
казначейства у м. Києві чи Департаменту
фінансів виконавчого органу Київської
міської ради (КМДА).

Відповідно до статті 617 Цивільного
кодексу України особа, яка порушила
зобов'язання, звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили.

За ст. 617 Цивільного кодексу України
відсутність у боржника необхідних
коштів не вважається випадком,
внаслідок якого боржник може бути
звільнений від відповідальності. Тому
відсутність коштів у відповідача не
може бути підставою для звільнення
його від відповідальності. Ці
положення повністю кореспондуються з
положеннями частини 2 статті 218
Господарського кодексу України, де
зазначено, що непереборною силою, тобто
надзвичайними і невідворотними
обставинами не вважаються, зокрема,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

За таких обставин, оцінивши подані
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
повному, всебічному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
прийшов до висновку про задоволення
позовних вимог з покладенням судового
збору на відповідача в порядку ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України.

При цьому, як зазначено в п. 4.7.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" якщо зменшення
позивачем розміру позовних вимог
пов'язане з частковим визнанням та
задоволенням позову відповідачем
після подання позову, то судовий збір у
відповідній частині покладається на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Управління
житлово-комунального господарства
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації (03020, м.Київ,
Повітрофлотський проспект, 41,
ідентифікаційний код 37485401) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будгарант» (04060, м.
Київ, вул. Щусєва, 36; ідентифікаційний
код 32596431) 21081 (двадцять одну тисячу
вісімдесят одну) грн. 13 коп.
основного боргу, 4372 (чотири тисячі
триста сімдесят дві) грн. 91 коп. пені та
2420 (дві тисячі чотириста двадцять) грн.
40 коп. витрат по сплаті судового збору,
видати наказ позивачу після набрання
рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 20.11.2014.

Суддя
Т.В.Васильченко