м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7656/14 09.09.14
За позовом Спільного
українсько-російсько-англійського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Славсант»
До Публічного акціонерного товариства
Про визнання правовідносин
Суддя
Представники сторін:
Від позивача: Галкін М.Г. представник за
довіреністю № б/н від 01.10.13.
Від відповідача: Невмержицька Г.В.
представник за довіреністю № 10/00-142 від
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
українсько-російсько-англійського
товариство з обмеженою
відповідальністю «Славсант» (далі -
позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Форум» (далі - відповідач) про
визнання припиненими правовідносини
між позивачем та відповідачем за
кредитним договором № 1-0002/13/22-KL від
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що він звернувся
до відповідача із завою про
зарахування зустрічних однорідних
вимог, проте, відповідач відмовився
здійснити таке зарахування. На думку
позивача, оскільки жодних погоджень з
боку відповідача на зарахування
зустрічних вимог не потребується,
проте, таке зарахування Публічним
акціонерним товариством «Банк Форум»
не здійснено, Спільне
українсько-російсько-англійського
товариство з обмеженою
відповідальністю «Славсант» вирішило
звернутись з даним позовом до суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.04.14. порушено провадження у
справі № 910/7656/14 та призначено її до
розгляду на 27.05.14.
В судовому засіданні 27.05.14.
представником відповідача було подано
письмовий відзив на позовну заяву, в
якому Публічне акціонерне товариство
«Банк Форум» проти позову заперечує з
підстав, викладених в відзиві.
В судовому засіданні 27.05.14. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву до 12.06.14., про що сторони були
повідомлені під розписку.
В судовому засіданні 12.06.14.
представником позивача було подано
письмові пояснення по справі.
В судовому засіданні 12.06.14. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву до 26.06.14., про що сторони були
повідомлені під розписку.
В зв'язку з перебуванням судді Ващенко
Т.М. у відпустці, справу № 910/7656/14 було
призначено до розгляду на 22.07.14.
В судовому засіданні 22.07.14.
представником позивача було подано
додаткові письмові пояснення по справі
та уточнення до позовної заяви. Судом
встановлено, що матеріально-правова
вимога викладена у позові та підстави
позову залишились незмінними, а тому
суд розцінює вказані уточнення до
позовної заяви як письмові пояснення
по справі та розгляд справи
здійснюється щодо вимог заявлених у
позові з урахуванням вказаних уточнень
В судовому засіданні 22.07.14. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву до 09.09.14., про що сторони були
повідомлені під розписку.
В судовому засіданні 09.09.14.
представником позивача підтримано
позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому
засіданні 09.09.14. проти позову
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
у справі № 910/7656/14.
В судовому засіданні 09.09.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
Частина 2 статті 509 ЦК України
передбачає, що зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
В силу положень ст. 1054 Цивільного
кодексу України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.
30.08.13. між відповідачем (далі - Кредитор)
та позивачем (далі - Позичальник) було
укладено Кредитний договір № 1-0002/13/22-КL
(далі - Кредитний договір), відповідно
до умов якого (п. 1.1) відповідач відкрив
позивачу відновлювальну кредитну
лінію, в рамках якої надає Позичальнику
кредитні кошти (далі - Кредит) окремими
частинами на засадах забезпеченості,
повернення, строковості, платності та
цільового характеру використання, в
межах визначених п. 1.2 Кредитного
договору граничної суми коштів (далі -
кредитний ліміт), а позичальник
зобов'язується вчасно погашати
кредитору заборгованість за кредитом,
а також сплачувати на користь
кредитора проценти та комісії в
розмірі, в строки (терміни) та на умовах,
визначених цим договором.
Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору
(в редакції додаткового договору № 3
від 27.12.13. до Кредитного договору)
протягом всього періоду дії цього
договору, максимальна заборгованість
позичальника не може перевищувати
кредитний ліміт в сумі 12 000 000,00 грн.
Відповідно до пункту 4.2 Кредитного
договору сторони домовились, що з метою
погашення вимог кредитора за цим
договором позичальник доручає
кредитору здійснювати договірне
списання грошових коштів з поточного
також з будь-яких інших рахунків
(поточних, вкладних) позичальника, що
будуть відкриті у кредитора.
Нормами статті 1066 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
07.11.13. між відповідачем (далі - банк) та
позивачем (далі - вкладник) укладено
Договір банківського вкладу (депозиту)
«строковий» № 1-2200/259777/1/6 (далі - Договір
банківського вкладу), відповідно до
умов якого (п. 1), вкладник розміщує на
депозитному рахунку тимчасово вільні
грошові кошти в сумі 1 325 000,00 доларів США
строком з 07.11.13. по 13.10.14. (далі - вклад).
Договором про внесення змін № 1 від
11.11.13. до Договору банківського вкладу
сторони погодились, що до повного
виконання зобов'язань позичальника за
Кредитним договором до вкладу
застосовуються наступні умови: з
вкладного (депозитного) рахунку, на
якому обліковуються кошти вкладу
згідно з Договором банківського
вкладу, забороняються будь-які
перерахування грошових коштів, окрім
перерахувань на виконання зобов'язань
позичальника за Кредитним договором;
перерахування коштів вкладу на
погашення зобов'язань позичальника за
Кредитним договором здійснюється
банком в порядку та на умовах,
визначених Кредитним договором та
Договором застави, з урахуванням змін
та доповнень до Договору банківського
вкладу, внесених цим Договором про
внесення змін. З метою погашення вимог
банку за Кредитним договором клієнт
доручає банку здійснювати договірне
списання коштів з вкладного
Договірне списання здійснюється на
підставі цього Договору з оформленням
Банком відповідного розрахункового
документу (меморіальний ордер тощо) без
будь-яких додаткових погоджень
Клієнта. При договірному списанні за
Договором Банк одночасно виступатиме і
отримувачем коштів і банком
Крім того, 11.11.13. між позивачем, як
заставодавцем, та відповідачем, як
заставодержателем, було укладено
Договір застави № 1-0487/13/22-ZS (далі -
Договір застави), який забезпечує
виконання Заставодавцем зобов'язань,
що випливають, зокрема, з Кредитного
договору № 1-0002/13/22-KL від 30.08.13.
Предметом застави є право вимоги
отримання грошових коштів в сумі 1 325
000,00 дол. США, розміщених на вкладному
рахунку за Договором банківського
вкладу (п. 1.2 Договору застави).
Положеннями статті 1071 ЦК України
визначено, що банк може списати грошові
кошти з рахунка клієнта на підставі
Обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом
(стаття 1074 Цивільного кодексу України).

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги,
зазначає, що 25.02.14. він звернувся до
відповідача з вимогою № 210/02-24 про
повернення грошових коштів розміщених
на вкладному (депозитному) рахунку №
9777 відповідача шляхом
перерахування грошових коштів в
погашення зобов'язань позивача перед
відповідачем за Кредитним договором.

06.03.14. позивач звернувся до відповідача
із заявою № 242/02-24 про зарахування
зустрічних однорідних вимог та
припинення зобов'язання за Кредитним
договором.

21.03.14. позивач звернувся до відповідача
із заявою № 310 про зарахування
зустрічних однорідних вимог та
припинення зобов'язання за Кредитним
договором.

Відповідачем позивачу була надана
відповідь № 426/2200 від 27.03.14. з відмовою
здійснити зарахування зустрічних
вимог, оскільки під час тимчасової
адміністрації, яка запроваджена у ПАТ
«Банк Форум», зарахування зустрічних
однорідних вимог не здійснюється.

Враховуючи те, що відповідачем не
здійснено зарахування зустрічних
однорідних вимог, позивач звернувся до
суду з позовом про визнання
припиненими правовідносин за
Кредитним договором № 1-0002/13/22-KL від
30.08.13.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
14.03.14. № 14 "Про виведення з ринку та
здійснення тимчасової адміністрації" у
Публічного акціонерного товариства
"Банк Форум" запроваджено тимчасову
адміністрацію строком на три місяці з
14.03.14. по 13.06.14.

Крім того, рішенням Виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб від 16.06.14. № 49 "Про початок
ліквідації ПАТ "Банк Форум" та
призначення уповноваженої особи Фонду
на ліквідацію" на підставі Постанови
Правління Національного банку України
від 13.06.14. № 355 "Про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
публічного акціонерного товариства
"Банк "Форум" вирішено розпочати
ліквідацію публічного акціонерного
товариства "Банк Форум" відповідно до
плану врегулювання з 16.06.14.

В газеті Голос України № 117 (5867) від
20.06.14. було опубліковано повідомлення
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб про початок здійснення процедури
ліквідації відповідача та зазначено,
що для отримання коштів вкладникам ПАТ
«Банк Форум» з 23.06.14. по 01.08.14. включно,
останнім необхідно звертатись до
установ банку-агента Фонду Публічного
акціонерного товариства «Укрсиббанк».
Вимоги кредиторів приймаються
протягом 30 днів з дня опублікування в
газетах «Голос України» та «Урядовий
кур'єр» оголошення про відкликання
банківської ліцензії, ліквідацію банку
та призначення уповноваженої особи
Фонду на ліквідацію банку.

Тобто, станом на момент звернення
позивача з позовом до суду у
відповідача запроваджена тимчасова
адміністрація, а на момент вирішення
спору - відкликано банківську ліцензію
та розпочато процедуру ліквідації.

Починаючи з 09.03.11. (дата набрання
чинності Законом України від 04.11.10. №
2677-VI) випадки обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, можуть
бути передбачені в спеціальному
законі.

Процедура щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків врегульована
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
який є спеціальним законом у даних
правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону
встановлено, що тимчасова
адміністрація - процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
Законом, а відповідно до пункту 6 статті
2 Закону ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Тому, у спорах пов'язаних з виконанням
банком, у якому введена тимчасова
адміністрація чи почата процедура його
ліквідації, своїх зобов'язань перед
його кредиторами, норми Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" є спеціальними, а даний
Закон є пріоритетним відносно інших
законодавчих актів України у цих
правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з
частиною 2 статті 1 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" метою цього Закону є захист прав і
законних інтересів вкладників банків,
зміцнення довіри до банківської
системи України, стимулювання
залучення коштів у банківську систему
України, забезпечення ефективної
процедури виведення неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані
наслідки запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до п. 1 частини 5 статті 36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що пунктом 1 частини 6
статті 36 даного Закону передбачено, що
обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється на зобов'язання банку щодо
виплати коштів за вкладами вкладників
за договорами, строк яких закінчився,
та за договорами банківського рахунку
вкладників. Зазначені виплати
здійснюються в межах суми
відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, згідно з п. 4 частини 1 статті 2
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" у
цьому Законі термін "вкладник"
вживається у значені "фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката".

А тому, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та юридичні особи не
підпадають під визначення поняття
"вкладник" у розумінні вищевказаного
Закону. Тому, на них не поширюється
виняток з обмеження встановленого
пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Разом із цим, указаний Закон не дає
визначення поняття "кредитор банку".
Визначення терміну "кредитор банку"
міститься у статті 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність", та під
яким розуміється - юридична або фізична
особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Пунктом 1.24 статті 1 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" від 05.04.01. № 2346-III передбачено,
що переказ коштів - рух певної суми
коштів з метою її зарахування на
рахунок отримувача або видачі йому у
готівковій формі. Ініціатор та
отримувач можуть бути однією і тією ж
особою.

Враховуючи вище наведене, зобов'язання
щодо переказу коштів з рахунку
позивача, відкритому у відповідача, на
його рахунок в іншому банку чи на
рахунок контрагента позивача є
майновим зобов'язанням.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно із ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або в повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

Згідно зі статтею 601 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

Статтею 602 Цивільного кодексу України
передбачено, що не допускається
зарахування зустрічних вимог: про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю; про стягнення аліментів;
щодо довічного утримання (догляду); у
разі спливу позовної давності; в інших
випадках, встановлених договором або
законом.

Відповідно до частини першої статті 44
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
Національний банк України приймає
рішення про відкликання банківської
ліцензії та ліквідацію банку за
пропозицією Фонду та з інших підстав,
передбачених Законом України "Про
банки і банківську діяльність".

Фонд не пізніше робочого дня,
наступного за днем отримання рішення
Національного банку України про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію банку, розміщує інформацію
про це на своїй офіційній сторінці в
мережі Інтернет (частина перша статті 45
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб").

За приписом частини першої статті 49
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
уповноважена особа Фонду припиняє
приймання вимог кредиторів після
закінчення 30 днів з дня опублікування
відомостей відповідно до частини
другої статті 45 цього Закону. Будь-які
вимоги, що надійшли після закінчення
цього строку, вважаються погашеними,
крім вимог вкладників у межах
гарантованої Фондом суми
відшкодування за вкладами.

Згідно з пунктом 6 частини другої
статті 46 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" з
дня призначення уповноваженої особи
Фонду укладення правочинів, пов'язаних
з відчуженням майна банку чи передачею
його майна третім особам, допускається
в порядку, передбаченому статтею 51
цього Закону.

Стаття 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
стосується реалізація майна банку, що
ліквідується.

Отже, Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
встановлений певний порядок погашення
вимог кредиторів.

Таким чином зарахування зустрічних
однорідних вимог у спорі з даної справи
є фактично погашенням вимог кредитора
на порушення порядку, установленого
процедурою ліквідації банку.

Аналогічну правову позицію викладено в
постанові Вищого господарського суду
України від 13.05.14. у справі № 910/19297/13.

Тому, враховуючи все викладене вище в
сукупності, вимоги позивача про
визнання припиненими правовідносини
між позивачем та відповідачем за
кредитним договором № 1-0002/13/22-KL від
30.08.13. не підлягають задоволенню.

Позивач не позбавлений можливості
захистити свої майнові права в порядку
передбаченому Законом України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб".

При цьому судом враховано, що у
відповідності до наявної в матеріалах
справи зави вих. № 857 від 17.07.14., позивач
звернувся до уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
ліквідацію ПАТ «Банк Форум» для
визнання його кредитором, внесення в
реєстр кредиторів відповідача та
повернення грошових коштів, що
знаходяться на поточних та вкладних
(депозитних) рахунках:

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 15.09.14.

Суддя
Т.М.
Ващенко