м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватної агрофірми
до Приватного акціонерного
товариства «Будівельна компанія
про зобов'язання повернути
Суддя Трофименко Т.Ю.
Від позивача: Котігян А.С. - по дов.
№6/14 від 01.05.2014р.
від відповідача: не з'явився
Обставини справи:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Приватної агрофірми "Дністер" про
зобов'язання Приватного акціонерного
товариства «Будівельна компанія
«Комформтбуд» повернути майно. Позовні
вимоги обґрунтовані неналежним
виконанням відповідачем умов договору
зберігання № 14/01-13 від 14.01.2013р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.10.2014р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на
19.11.2014р. за участю представників сторін.
У зв»язку з неявкою в судове засідання
19.11.2014р. представників сторін, розгляд
справи було відкладено на 08.12.2014р.
в судовому засідання 08.12.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі. Вимоги
вмотивовані тим, що відповідач в
порушення умов договору зберігання
№14/01-13 від 14.01.2013р. не повернув позивачу
з відповідального зберігання цеглу
будівельну в кількості 23 200 шт.
вартістю 25 083, 69 грн.
Представник відповідача в судове
засідання 08.12.2014 не з'явився, письмовий
відзив на позов не подав, вимог суду
викладених в ухвалі про порушення
провадження у справі від 23.10.2014 та
ухвалі про відкладення розгляду справи
від 19.11.2014р. не виконав.
Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки ухали суду направлялись на
адресу відповідача, що визначена за
матеріалами справи. Ухвалу суду прол
порушення провадження у справі
отримана представником відповідача, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового рекомендованого
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвалу
суду про порушення провадження у
справі від 21.01.2013 було надіслано
відповідачу рекомендованою
кореспонденцією з повідомленням про
вручення на адресу, що зазначена в
позовній заяві, а саме : м. Київ, вул.
Сім'ї Хохлових, 16, яка згідно
матеріалів справи є місцезнаходженням
відповідача.

Стаття 64 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює, що у разі відсутності
сторін за адресою місцезнаходження, що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців ухвала про порушення
провадження у справі вважається
врученою їм належним чином.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2007
№ 01-8/123 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
зазначено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Слід також зазначити, що вищезгаданий
інформаційний лист відправляє до
пункту 4 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 02.06.2006
№ 01-8/1228 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005
році"(із змінами від 08.04.2008), в якому
зазначається, що примірники
повідомлень про вручення
рекомендованої кореспонденції,
повернуті органами зв'язку з
позначками "адресат вибув", "адресат
відсутній" і т. п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Про поважні причини неявки в судові
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Нормами ст. 22 ГПК України визначено, що
сторони користуються рівними
процесуальними правами та зобов'язані
добросовісно ними користуватися,
виявляти взаємну повагу до прав і
охоронюваних законом інтересів другої
сторони.

Добросовісність користування
процесуальними правами слід
розглядати таким чином, що особи, які
беруть участь у справі, не повинні
зловживати наданими їм правами.

В силу вимог частини першої ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
частини першої ст. 6 даної Конвенції (§
66-69 рішення Європейського суду з прав
людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова
проти України»).

В свою чергу, ст. 69 ГПК України
визначено, що спір має бути вирішено
господарським судом у строк не більше
двох місяців від дня одержання
позовної заяви.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Оскільки наявних в матеріалах справи
документів достатньо для її розгляду,
суд вважає, що неявка представника
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті.

В судовому засіданні 08.12.2014р.,
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі обставини справи, оцінивши докази,
які мають значення для вирішення спору,
господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір - є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
зобов'язань.

Спір по справі виник внаслідок того, що
на думку позивача відповідач в
порушення умов договору №14/01-13 від
14.01.2014р. не повернув позивачу з
відповідального зберігання цеглу
будівельну в кількості 23 100 штук в сумі
25 083, 69 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст.32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

При розгляді справи судом встановлено,
що 14 січня 2014 року між Приватною
агрофірмою «Дністер» (надалі позивач)
та Приватним акціонерним товариством
«Будівельна компанія «Комфортбуд»
надалі відповідач) був укладений
договір відповідального зберігання №
14/01/13.

Згідно умов даного договору:

Позивач передає, а відповідач приймає
на відповідальне зберігання майно у
вигляді: цегла будівельна в кількості 23
100 штук вартістю 25 083 грн. 69 коп.

Відповідач зобов 'язується повернути
майно позивачу за першою вимогою
останнього не пізніше 2-х робочих днів з
дня одержання такої вимоги згідно акту
повернення майна зі зберігання.

14 січня 2014 року між сторонами був
підписаний акт приймання-передачі
цегли будівельної в кількості 23 100 штук
вартістю 25 083 грн. 69 коп.

08 вересня 2014 року Приватна агрофірма
«Дністер» надіслала Приватному
акціонери товариству «Будівельна
компанія «Комфортбуд» письмову вимогу
про повернення майна, яку відповідач
отримав 08.10.21045р.

Зазначену вимогу відповідач залишив
без задоволення.

Станом на час звернення позивача з
позовом до суду та на час розгляду
справи судом майно відповідачем
позивачу повернуто не було.

Статтею 4-2 ГПК України передбачено, що
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах зазвичай
ставляться. Аналогічні положення
містяться в ст. 526 ЦК України. Згідно з ч.
2, 3 ст. 193 ГК України кожна сторона має
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. За ч. 1 ст. 193 ГК України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. (ст. 525 ЦК
України).

Згідно ч.1 статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного
кодексу України, за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ч. 1 ст. 949 Цивільного кодексу
України, Зберігач зобов'язаний
повернути поклажодавцеві річ, яка була
передана на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості.

Наявними в матеріалах справи доказами
підтверджується звернення позивача до
відповідача із заявою про повернення
майна.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін, яка,
зокрема, проявляється в тому, що, як
зазначається в частині 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, сторона повинна довести
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Розподіл тягаря доказування
визначається предметом спору. За
загальним правилом обов'язок (тягар)
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Таким чином, враховуючи те, що
відповідач не довів суду належними і
допустимими доказами належного
виконання ним своїх зобов'язань, отже
суд дійшов висновку, що вимога позивача
про повернення майна, переданого на
зберігання за Договором №14/01/13 від
14.01.2014р. є обгрунтованою, а тому такою що
підлягає задоволенню.

Враховуючи, що відповідно до ст. 44 ГПК
України позивачем понесені судові
витрати, пов'язані з розглядом справи,
зокрема витрати на оплату судового
збору, то зазначені витрати
покладаються на відповідача (ст. 49 ГПК
України).

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 32, 33, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Зобов'язати Приватне акціонерне
товариство «Будівельна компанія
«Комфортбуд» (04119, м. Київ, вул.. Сім'ї
Хохлових, 15, код 32253895) повернути
Приватній агрофірмі «Дністер»
(81635, Львівська область, Миколаївський
район, с. Верин, ) зі
зберігання цеглу будівельну в
кількості 23 100 штук вартість 25 083 грон. 69
коп.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Будівельна компанія
«Комфортбуд» (04119, м. Київ, вул.. Сім'ї
Хохлових, 15, код 32253895) на користь
Приватної агрофірми «Дністер»
(81635, Львівська область, Миколаївський
район, с. Верин, ) 1 218
грн. 00 коп. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 11.12.2014 р.

Суддя
Трофименко Т. Ю.