ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року Справа № 921/590/14-г/17

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіБожок
В.С.,суддівКостенко Т.Ф., Сибіги
О.М.розглянувши матеріали касаційної
скаргиОб'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Злагода-В",
м. Тернопільна постановуЛьвівського
апеляційного господарського суду від
30.09.2014 рокуу справі господарського суду
Тернопільської областіза
позовомОб'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Злагода-В",
м. ТернопільдоТернопільської міської
ради, м. Тернопільза участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідачаФізичної особи - підприємця
ОСОБА_4, м. Тернопільпровизнання
недійсним рішення

за участю представників

позивача: не з'явився,

відповідача: Горохівський А.М.,

третьої особи: ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Злагода-В"
(далі за текстом - ОСББ "Злагода-В")
звернулось до господарського суду
Тернопільської області з позовом до
Тернопільської міської ради про
визнання недійсним з моменту прийняття
рішення Тернопільської міської ради
від 21.09.2013 року № 6/37/120 "Про надання
дозволу на укладення договору
земельного сервітуту за адресою
АДРЕСА_1 ОСОБА_4".

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 13.06.2014 року
до участі у справі в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача було залучено ОСОБА_4.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 27.08.2014 року
залишеною без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 року
позов було залишено без розгляду на
підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського
процесуального кодексу України.

Вищезазначені судові акти мотивовано
тим, що позивачем не було виконано
вимог ухвал суду, не подано
витребуваних судом документів, хоча
позивач був присутній в судових
засіданнях 26.08.2014 року та 27.08.2014 року, а
додані позивачем до позовної заяви
копії документів не завірені належним
чином; при цьому позивач, посилаючись
на порушення рішенням міської ради
свого права, як власника земельної
ділянки та належної йому огорожі, не
надав доказів наявності у позивача
такого права, що унеможливило розгляд
такого позову по суті без відповідних
документів.

Не погоджуючись з судовими актами
попередніх інстанцій, ОСББ "Злагода-В"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 року та
ухвалу господарського суду
Тернопільської області від 27.08.2014 року,
а справу направити на розгляд до суду
першої інстанції.

Відповідачем та третьою особою
відзивів на касаційну скаргу подано не
було.

В судовому засіданні відповідач та
третя особа проти доводів касаційної
скарги заперечували та просили
залишити її без задоволення, а судові
акти попередніх інстанцій - без змін.

Позивача згідно з приписами ст. 1114 ГПК
України було належним чином
повідомлено про день, час і місце
розгляду касаційної скарги, однак він
не скористався передбаченим законом
процесуальним правом на участь у
розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення відповідача та
третьої особи, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в суді касаційної
інстанції, перевіривши правильність
застосування судами норм
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з огляду на
наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 21.09.2013 року
Тернопільською міською радою за
результатами розгляду звернення
громадянина ОСОБА_4, з урахуванням
висновків постійних комісій міської
ради з питань природокористування,
приватизації, продажу та оренди землі,
з питань містобудування, було прийнято
рішення № 6/37/120 "Про надання дозволу на
укладення договору земельного
сервітуту за адресою АДРЕСА_1 гр.
ОСОБА_4".

На виконання рішення міської ради
16.10.2013 року Тернопільською міською
радою, як власником земельної ділянки,
та громадянином ОСОБА_4 (сервітуарій)
було укладено Договір про встановлення
земельного сервітуту, згідно умов
якого Тернопільська міська рада
встановила громадянину ОСОБА_4
терміном на два роки строковий платний
земельний сервітут на право проходу та
проїзду на земельну ділянку площею 0, 0055
га за адресою: АДРЕСА_1, м. Тернопіль (п.
п. 1.1, 1.2, 2.1 Договору).

Договір про встановлення земельного
сервітуту зареєстровано 11.11.2013 року,
про що в книзі реєстрації сервітутів
вчинено запис за № 537.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом позову у даній справі є
визнання недійсним рішення
Тернопільської міської ради № 6/37/120 від
21.09.2013 року, яким надано дозвіл
громадянину ОСОБА_4 на укладення
Договору земельного сервітуту на
земельну ділянку площею 0, 0055 га.

Як встановлено судами, обґрунтовуючи
позовні вимоги позивач зазначав про те,
що він є належним
користувачем/власником земельної
ділянки, площею 4300,00 м2 по АДРЕСА_1;
спірним рішенням міської ради надано
дозвіл на укладення Договору про
встановлення земельного сервітуту,
яким передбачено проїзд по
прибудинковій території об'єднання та
демонтаж мурованого паркану, яким
огороджено земельну ділянку, передану
об'єднанню для обслуговування 35
квартирного житлового будинку, що є
власністю позивача; останнє випливає
із проекту влаштування заїзду до
земельної ділянки.

Ухвалою господарського суду
Тернопільської області від 13.06.2014 року
прийнято позовну заяву до розгляду і
витребувано у позивача оригінали та
належним чином завірені копії
документів, доданих до позовної заяви
(оригінали - для огляду в судовому
засіданні); витяги з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців про включення сторін
в реєстр станом на день подання позову
до господарського суду; Статут ОСББ
"Злагода-В"; докази на підтвердження
права користування земельною ділянкою,
площею 4300 м.кв. ОСББ "Злагода-В",
оформлені згідно законодавства та інші
документи.

В подальшому такі ж вимоги зазначались
і в ухвалах суду від 05.08.2014 року, від
14.08.2014 року та в судовому засіданні
26.08.2014 року (протокол судового
засідання).

Матеріалами справи підтверджено, що з
метою надання позивачу додаткової
можливості для виконання ухвал суду
розгляд справи неодноразово
відкладався, проте доказів належного
виконання усіх вимог, зазначених в
ухвалах суду, в матеріалах справи не
міститься.

Також, в судовому засіданні
господарського суду Тернопільської
області 26.08.2014 року було оголошено
перерву та зобов'язано позивача подати
крім витребовуваних раніше документів
докази прийняття на баланс
34-квартирного житлового будинку з
гаражами - стоянками по АДРЕСА_2 від
попереднього балансоутримувача;
докази приналежності ОСББ "Злагода - В"
огорожі, частину якої необхідно
демонтувати для реалізації спірного
рішення та Договору про встановлення
земельного сервітуту (інвентарну
справу).

Однак, у зв'язку з невиконанням
позивачем вимог ухвал суду та
неподанням витребовуваних документів,
необхідних для розгляду справи,
місцевим господарським судом було
винесено ухвалу про залишення позову
без розгляду на підставі п. 5 ч. 1
ст. 81 ГПК України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України
господарський суд залишає позов без
розгляду, якщо позивач без поважних
причин не подав витребувані
господарським судом матеріали,
необхідні для вирішення спору, або
представник позивача не з'явився на
виклик у засідання господарського суду
і його нез'явлення перешкоджає
вирішенню спору.

В п. 4.9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування ГПК
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18 вказано, що при
вирішенні питання щодо залишення
позову без розгляду (стаття 81 ГПК)
господарським судам слід мати на увазі,
що застосування пункту 5 частини першої
цієї статті можливо лише за наявності
таких умов: додаткові документи
вважаються витребуваними, тільки якщо
про це зазначено у відповідному
процесуальному документі або, в разі
оголошення перерви в судовому
засіданні, - в протоколі такого
засідання; витребувані документи чи
явка представника позивача дійсно
необхідні для вирішення спору, тобто за
їх відсутності суд позбавлений
можливості вирішити спір по суті;
позивач не подав документи,
витребувані судом при підготовці
справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в
порядку статті 38 названого Кодексу, чи
не направив свого представника в
засідання господарського суду без
поважних причин. Отже, перш ніж
залишити позов без розгляду
господарський суд зобов'язаний
з'ясувати причини невиконання його
вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх
поважність.

Поважними, з урахуванням конкретних
обставин справи, вважаються причини,
які за об'єктивних, тобто не залежних
від позивача, обставин унеможливлювали
або істотно утруднювали вчинення ним
відповідних процесуальних дій; при
цьому береться до уваги й те, чи вживав
позивач заходів до усунення цих
обставин або послаблення їх
негативного впливу на виконання
позивачем процесуальних обов'язків,
покладених на нього судом. Відповідні
докази подаються позивачем і
оцінюються господарським судом за
загальними правилами статті 43 ГПК. У
разі неповідомлення позивачем таких
причин суд вправі, в залежності від
конкретних обставин справи, або
залишити позов без розгляду, або
розглянути справу за наявними в ній
доказами.

Виходячи з наведених норм, перш ніж
залишити позов без розгляду або
продовжити розгляд справи за наявними
в матеріалах справи документами у разі
неподання стороною витребуваних судом
документів, суд має з'ясувати наявність
поважних причин, що унеможливили
виконання вимог суду.

Разом з цим, судами вірно відзначено, що
відповідно до п. 2.2 зазначеної
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України письмові
докази подаються в оригіналі або в
належним чином засвідченій копії
(стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають
значення для правильного вирішення
спору, і підписи на них виготовлені
стороною за допомогою будь-яких
технічних засобів, то такі документи
повинні прийматись господарським
судом як письмові докази,
досліджуватись та оцінюватись за
загальними правилами ГПК.

Копії, які видаються органами
державної влади України, органами
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями та їх об'єднаннями усіх
форм власності, повинні бути
засвідчені з додержанням вимог пункту
5.27 Національного стандарту України
"Державна уніфікована система
організаційно-розпорядчої
документації. Вимоги до оформлення
документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого
наказом Державного комітету України
з питань технічного регулювання та
споживчої політики від 07.04.2003 року № 55,
а разі якщо інструкціями з діловодства,
які діють у відповідних органах,
підприємствах, установах і
організаціях установлено додаткові
вимоги щодо оформлення копій, - також і
цих вимог. Правила нотаріального
засвідчення копій документів
встановлюються чинним законодавством.
Відповідним пунктом також,
встановлено, що відмітка про
засвідчення копії документа
складається зі слів "Згідно з
оригіналом", назви, особистого підпису
особи, яка засвідчує копію, її
ініціалів та прізвища, дати
засвідчення копії, засвідчуватись
повинна кожна сторінка документа з
відтиском печатки підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи.

У разі невідповідності наданих суду
копій документів згаданим вимогам вони
не вважаються належними і допустимими
доказами і не беруться судом до уваги у
вирішенні спору.

Якщо стороною (або іншим учасником
судового процесу) у вирішенні спору
не подано суду в обґрунтування її
вимог або заперечень належні і
допустимі докази, в тому числі на
вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у
суду вищої інстанції відсутні
підстави для скасування судового
рішення з мотивів неповного
з'ясування місцевим господарським
судом обставин справи; крім того,
неподання позивачем витребуваних
господарським судом матеріалів,
необхідних для вирішення спору, тягне
за собою правові наслідки у вигляді
залишення позову без розгляду на
підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК (п. 2.3
зазначеної постанови Пленуму Вищого
господарського суду України).

Також відповідно до п. 3.13. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування ГПК України судами першої
інстанції" від 26.12.2011 року № 18 у разі
неподання учасником судового процесу з
неповажних причин або без повідомлення
причин матеріалів та інших доказів,
витребуваних господарським судом,
останній може здійснити розгляд справи
за наявними в ній матеріалами та
доказами або, з огляду на обставини
конкретної справи, залишити позов без
розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК
України.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що позивачем не
виконано вимог ухвал суду, не подано
витребуваних судом документів та не
наведено поважності причин такого
неподання.

При цьому, судами встановлено, що
позивачем до позовної заяви додано
копії документів, які не завірені з
дотриманням наведених норм, а тому такі
копії не можуть бути оцінені як докази
у справі, тобто, позивачем фактично
подано позов без належно оформлених
доказів, що унеможливило розгляд
такого позову по суті без відповідних
документів.

Поряд з цим, суд касаційної інстанції
погоджується і з висновками судів
попередніх інстанцій щодо
необхідності отримання від позивача
доказів про право користування
позивачем земельною ділянкою 4300 кв.м,
приналежності ОСББ "Злагода - В"
огорожі, частину котрої необхідно
демонтувати для реалізації спірного
рішення та договору про встановлення
земельного сервітуту (інвентарну
справу), оскільки як обґрунтовано
судами та вбачається з матеріалів
справи, предметом доказування у даній
справі є з'ясування факту наявності чи
відсутності зареєстрованого
відповідного права у позивача на
земельну ділянку, площею 4300 кв.м., як
належного суміжного землекористувача,
та права власності на огорожу,
частковий демонтаж якої передбачено
планом влаштування заїзду.

До того ж, неподання позивачем власного
статуту унеможливлювало надання
об'єктивної оцінки доводів позивача
стосовно правонаступництва СК
"Злагода".

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду
України погоджується з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій про необхідність залишення
позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1
ст. 81 Господарського процесуального
кодексу України, з огляду на те, що
позивачем не було виконано вимог ухвал
суду, не подано витребуваних судом
документів, а додані позивачем до
позовної заяви копії документів не
завірені належним чином; при цьому
позивач, посилаючись на порушення
рішенням міської ради свого права, як
власника земельної ділянки та належної
йому огорожі, не надав доказів
наявності у позивача такого права, що
унеможливило розгляд такого позову по
суті без відповідних документів.

Посилання ОСББ "Злагода-В" в касаційній
скарзі на порушення судами норм
процесуального права не заслуговують
на увагу суду касаційної інстанції,
оскільки не підтверджуються
матеріалами справи, не спростовують
законних і обгрунтованих висновків
судів попередніх інстанцій та
ґрунтуються на неправильному
тлумаченні скаржником норм
процесуального права.

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України приходить
до висновку, що при залишенні позову
без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81
Господарського процесуального кодексу
України судами попередніх інстанцій
було дотримано норми процесуального
права.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
рішення місцевого та постанова
апеляційного господарських судів
прийняті з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
з'ясуванням всіх обставин, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, які відповідають
матеріалам справи та чинному
законодавству, у зв'язку з чим підстав
для скасування чи зміни оскаржуваних
судових актів не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 року у
справі № 921/590/14-г/17 - залишити без змін.

Головуючий суддя В.С. Божок

Судді:
Т.Ф. Костенко

О.М. Сибіга