Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
Р І Ш Е Н Н Я

" 10 " грудня 2014 року
Справа №927/1745/14

За ПОЗОВОМ: Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

АДРЕСА_1, 14001

До ВІДПОВІДАЧА: Приватного
підприємства "Агропрогрес"

вул. Щорса, 15, с. Горбачі, Бобровицький
район, Чернігівська область, 17412

Про стягнення 7408,80 грн.

Суддя І.В.
Кушнір

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від Позивача: ОСОБА_1 - особисто, паспорт
(присутній у судовому засіданні 20.11.2014,
у судове засідання 10.12.2014 не з'явився).

Від Відповідача: Таран Ю.М. -
представник, довіреність № б/н від
03.11.2014.

СУТЬ СПОРУ:

Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 заявлено позов до Приватного
підприємства "Агропрогрес" про
стягнення 7408,80 грн. боргу за товар,
переданий згідно видаткової накладної
№В-00000003 від 30.06.2011.

У судовому засіданні 20.11.2014
Позивач підтримав позовні вимоги.

Представник Відповідача надав відзив
на позовну заяву, у якому Відповідач не
визнає позовні вимоги та просить суд
застосувати строк позовної давності.

У судовому засіданні 20.11.2014 була
оголошена перерва до 10.12.2014.

У судове засідання 10.12.2014 з'явився
повноважний представник Відповідача.

Позивач у судове засідання не з'явився,
хоча про дату, час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином.

Дослідивши матеріали справи та надані
докази, заслухавши пояснення Позивача
та представника Відповідача, суд,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1
зареєстрований в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців як Фізична
особа-підприємець 20.06.2011, номер запису
0028844.

Приватне підприємство "Агропрогрес"
зареєстроване в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців 28.09.2000, номер запису
0000310, свідоцтво про державну
реєстрацію юридичної особи серія А00
№483630.

Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1 (Позивач) було передано
Приватному підприємству "Агропрогрес"
(Відповідач) товар - пивну дробину на
загальну суму 7408,80 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№В-00000003 від 30.06.2011 та довіреністю
серія НБЙ №246 від 01.06.2011.

Відповідач за отриманий товар
оплату не здійснив.

18.09.2014 Позивачем цінним листом з
описом вкладення була направлена
Відповідачу вимога про сплату
заборгованості у розмірі 7408,80 грн.

Відповідач відповіді на
зазначену вимогу не надав, суми
заборгованості не сплатив.

На підставі викладеного, Позивач
звернувся з позовом до Відповідача про
стягнення 7408,80 грн. боргу.

При цьому, Позивач строк виконання
зобов'язання обґрунтовує нормами ч.2
ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідачем надано відзив на
позовну заяву, у якому останній не
визнає позовні вимоги та просить про
застосування позовної давності,
оскільки строк виконання грошового
зобов'язання, що випливає з
правовідносин купівлі-продажу та
поставки встановлений спеціальною
нормою статті 692 Цивільного кодексу
України та не може ставитися в
залежність від звернення кредитора до
боржника з вимогою в порядку частини
другої статті 530 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного
кодексу України:

"1. Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила."

Згідно зі ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно п.20 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
07.04.2008 за N01-8/211 "Про деякі питання
практики застосування норм Цивільного
та Господарського кодексів України":

"Правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
відповідає вимогам статті 207 ЦК
України. Зокрема, відповідно до
частини першої статті 207 ЦК України
правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Якщо правочин не відповідає вимогам
статті 207 ЦК України, то його не можна
вважати вчиненим у письмовій формі.
Разом з тим за загальним правилом
частини першої статті 218 ЦК України
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків,
встановлених законом, але рішення
суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків. В разі
недодержання сторонами письмової
форми правочину, для з'ясування факту
його вчинення та змісту слід
застосовувати за аналогією частину
другу статті 205 ЦК України. Поведінка
сторін, що засвідчує їхню волю до
настання відповідних правових
наслідків, може доводитись
письмовими та іншими доказами, крім
свідчень свідків."

Відповідно до ч.2 ст.205 Цивільного
кодексу України:

"Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків."

Аналіз правовідносин, які виникли
між сторонами з приводу передачі
товару та часткової її оплати свідчить,
що між сторонами фактично був
укладений усний договір
купівлі-продажу.

Доказів укладення саме
письмового договору, в якому, зокрема,
був би визначений строку оплати товару
Відповідачем, сторонами суду не
представлено.

Відповідно до ч.5 ст.261 даного Кодексу:

"За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

За зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання."

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України:

" 1.Якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін)
виконання якого визначений вказівкою
на подію, яка неминуче має настати,
підлягає виконанню з настанням цієї
події.

2. Якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства."

Згідно зі ст.655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Загальні положення частини другої
статті 530 Цивільного кодексу України не
можуть бути застосовані до спірних
правовідносин сторін, оскільки термін
виконання зобов'язання, що випливає з
правовідносин поставки
(купівлі-продажу), чітко встановлений
зазначеною спеціальною нормою права -
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 222 Цивільного кодексу України
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Наявність у Відповідача зобов'язання
щодо проведення платежів за отриманий
товар випливає безпосередньо зі змісту
частини першої статті 692 Цивільного
кодексу України, а не ставиться в
залежність від звернення до нього з
окремою вимогою в порядку частини
другої статті 530 Цивільного кодексу
України.

За таких обставин факт отримання
товару Відповідачем і видаткова
накладна, надана Позивачем на
підтвердження своїх вимог, є
самостійними підставами для
виникнення обов'язку у Відповідача
здійснити розрахунки за отриманий
товар.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України
від 30.09.2014 у справі №927/1232/13, Вищого
господарського суду України від 20.09.2012
у справі № 12/5026/556/2012 та оглядовому
листі Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" від
29.04.2013 № 01-06/767/2013.

Відповідно до п. 1.7. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань":

"Якщо у договорі або законі не
встановлено строку (терміну), у який
повинно бути виконано грошове
зобов'язання, судам необхідно виходити
з приписів частини другої статті 530 ЦК
України. Цією нормою передбачено, між
іншим, і можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу. При цьому
передбачена законом відповідальність
за невиконання грошового зобов'язання
підлягає застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 ЦК України."

Видаткова накладна №В-00000003 на
суму 7408,80 грн. датована 30.06.2011.

Тобто, Відповідач повинен був
оплатити товар саме 30.06.2011.

Таким чином, з врахуванням
положень абз.1 ч.5 ст.261 Цивільного
кодексу України, перебіг строку
позовної давності розпочався з 01.07.2011.

Згідно зі ст.256 Цивільного кодексу
України:

"Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу."

Відповідно до ст.257 Цивільного
кодексу України:

"Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки."

Таким чином, строк позовної
давності сплив 30.06.2014.

Позовна заява датована 15.10.2014, до
суду фактично надійшла 10.11.2014.

Згідно з ч.ч.3,4 ст.267 зазначеного
Кодексу:

"3.Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

4. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у
позові."

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів":

« 1.1. Позовна давність, за визначенням
статті 256 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Отже, позовна
давність є інститутом цивільного права
і може застосовуватися виключно до
вимог зі спорів, що виникають у
цивільних відносинах, визначених у
частині першій статті 1 ЦК України, та у
господарських відносинах (стаття 3
Господарського кодексу України, далі -
ГК України).

2.1. Частиною третьою статті 267 ЦК
України передбачена можливість
застосування позовної давності, у тому
числі й спеціальної, лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення судом.

2.2. За змістом частини першої статті 261
ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Висновок про застосування позовної
давності відображається у
мотивувальній частині рішення
господарського суду.

2.3. Якщо позовні вимоги господарським
судом визнано обґрунтованими, а
стороною у справі заявлено про сплив
позовної давності, то суд зобов'язаний
застосувати до спірних правовідносин
положення статті 267 ЦК України та
вирішити питання про наслідки такого
спливу (тобто або відмовити в позові у
зв'язку зі спливом позовної давності,
або, за наявності поважних причин її
пропущення, - захистити порушене право,
але в будь-якому разі вирішити спір з
посиланням на зазначену норму ЦК
України).

3.1. У ЦК України встановлено як
загальну, тривалістю у три роки (стаття
257), так і спеціальну позовну давність
(стаття 258), скорочену або більш тривалу
порівняно із загальною.»

Належних та допустимих письмових
доказів поважності причин пропущення
позовної давності Позивач суду не
представив.

На підставі викладеного, суд
доходить висновку, що позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.22,33,82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 10 грудня 2014
року.

Суддя
І.В. Кушнір