КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р. Справа№ 910/6863/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання
Марчуку О.Л.,

за участю представників сторін згідно
протоколу судового засідання від 10.11.2014
року,

розглянувши матеріали апеляційної
скарги

товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "ТехНова"

на рішення господарського суду міста
Києва від 04.08.2014 року

у справі №910/6863/13 (головуючий суддя:
Літвінова М.Є., судді: Босий В.П.,
Полякова К.В.)

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "ТехНова"

про стягнення 3 213 029,83 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 08.08.2013 року у справі №910/6863/13,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 24.12.2013 року,
позов задоволено частково. Вирішено
стягнути з ТОВ "Технова" на користь ПАТ
"НАК "Нафтогаз України" 1 845 533,00 грн.
боргу, 86 120,71 грн. збитків внаслідок
інфляції за час прострочення, 130 229,35
грн. 3% річних з простроченої суми, 651 146,76
грн. пені. У позові в іншій частині
відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 11.03.2014 року рішення суду
першої інстанції та постанову
апеляційної інстанції скасовано в
частині задоволення позовних вимог, а
справу в цій частині направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 04.08.2014 року у справі №910/6863/13
провадження в частині стягнення
основного боргу у розмірі 1 845 533,00 грн.
припинено. Вирішено стягнути з ТОВ
фірми "ТехНова" на користь ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" пеню 485 849,36 грн., 3%
річних 97 361,60 грн. та інфляційні збитки 44
642,27 грн. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач подав до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить змінити рішення
господарського суду міста Києва від
04.08.2014 року у справі №910/6863/13, позов
задовольнити частково, стягнувши 48 924,03
грн. 3% річних, 28 657,16 грн. інфляційних та
зменшити розмір стягнення пені до 10 000,00
грн.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 01.09.2014 року
апеляційну скаргу ТОВ фірма "ТехНова"
прийнято до провадження та призначено
до розгляду за участю уповноважених
представників сторін.

Представники відповідача у судовому
засіданні 10.11.2014 року надали пояснення,
якими підтримали доводи викладені в
апеляційній скарзі та просили скаргу
задовольнити. Представник позивача у
судовому засіданні 10.11.2014 року надав
пояснення, якими заперечив проти
доводів викладених в апеляційній
скарзі та просив скаргу залишити без
задоволення.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 03.08.2012 року між НАК
«Нафтогаз України» (далі - продавець) та
ТОВ фірма «ТехНова» (далі - покупець)
укладено договір №14/07-ТЕ
купівлі-продажу природного газу (далі -
договір), відповідно до умов якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю протягом
липня-грудня 2012 року природний газ в
обсязі до 53 200,0 тис.куб.м. згідно
наведеного графіку, а останній -
прийняти та оплатити вартість
одержаного газу та послуг з його
транспортування (п.п. 1.1., 2.1 договору).

У відповідності до умов договору,
позивачем протягом липня-грудня 2012
року було передано відповідачу 38 404 491 м3
природного газу вартістю 50 279 159,62 грн.
за актами приймання-передачі
природного газу від 31.07.2012 року, 31.08.2012
року, 30.11.2012 року, 31.12.2012 року, що
підтверджується випискою з рахунку
позивача за період з 01.10.2011 року - 28.02.2013
року (т. 1, а.с. 28-29), а відповідач здійснив
оплату частково за одержаний природний
газ у розмірі 47 933 626,62 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України встановлено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 5.2. договору сторонами
передбачено, що ціна природного газу з
урахуванням збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом становила 1 309,2 грн. з ПДВ.

Оплата за газ здійснюється покупцем
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок здійснюється до 14-го числа
наступного за місяцем поставки (п. 6.1.
договору).

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України та ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання не допускається, крім
випадку коли право такої відмови
встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011 року
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (п. 11 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України), зокрема, у випадку припинення
існування предмета спору (наприклад,
сплата суми боргу, знищення спірного
майна, скасування оспорюваного акта
державного чи іншого органу тощо), якщо
між сторонами у зв'язку з цим не
залишилося неврегульованих питань.
Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми
Господарського процесуального кодексу
України можливе в разі, коли предмет
спору існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи. Якщо ж він був
відсутній і до порушення провадження у
справі, то зазначена обставина тягне за
собою відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

Разом з тим, на виконання умов договору,
21.03.2013 року (до звернення з даним
позовом до суду) відповідач здійснив
часткову проплату у розмірі 500 000,00 грн.,
що підтверджується платіжним
дорученням №3 від 21.03.2013 року.

У зв'язку з чим, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку щодо відмови в
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення 500 000,00 грн., оскільки заявлена
сума відповідачем сплачена до моменту
звернення позивача із позовом до суду

Крім того, як слідує із матеріалів
справи, 11.03.2014 року, згідно договору
№78/30 про організацію
взаєморозрахунків (відповідно до п. 2
ст. 16 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік" від 12.02.2014
року), відповідач оплатив залишкову
суму заборгованості заявлену до
стягнення у розмірі 1 845 533,00 грн.,
(підтверджується платіжним дорученням
№5 від 11.03.2014 року) вже після звернення
із позовом до суду).

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Отже, враховуючи викладене вище,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для припинення
провадження у даній справі в частині
стягнення основного боргу в сумі 1 845
533,00 грн., оскільки зазначена сума боргу
була сплачена після подання позовної
заяви, що підтверджується платіжним
дорученням №5 від 11.03.2014 року (т. 1, а.с. 36).

При цьому, оскільки відповідач свої
зобов'язання щодо своєчасної сплати
вартості поставленого газу виконав з
простроченням встановленого договором
строку, позивачем заявлено також до
стягнення пеню в розмірі 651 146,76 грн.,
інфляційні в розмірі 86 120,71 грн. та 3%
річних у розмірі 130 229,35 грн.

Так, суд першої інстанції, здійснивши
власний перерахунок штрафних санкцій,
дійшов висновку про стягнення з
відповідача на користь позивача 86 120,71
грн. збитків внаслідок інфляції за час
прострочення, 130 229,35 грн. 3% річних з
простроченої суми та 651 146,76 грн. пені.

Проте, місцевим господарським судом не
було враховане наступне.

17.12.2012 року між Територіальним органом
Казначейства у Чернігівській області,
Головним фінансовим управлінням
Чернігівської облдержадміністрації,
Фінансовим управлінням Чернігівської
міської ради, Управлінням
житлово-комунального господарства
Чернігівської міської ради, позивачем
та відповідачем було укладено Договір
про організацію взаєморозрахунків з
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялась та постачалась населенню,
яка виникла у зв'язку з невідповідністю
фактичної вартості теплової енергії
тарифам, що затверджувались та/або
погоджувались органами державної
влади чи органами місцевого
самоврядування №1144/517з.

19.12.2012 року та 28.12.2012 року між Головним
управлінням Державної казначейської
служби України у Чернігівській
області, Головним фінансовим
управлінням Чернігівської
облдержадміністрації, Фінансовим
управлінням Чернігівської міської
ради, Управлінням житлово-комунального
господарства Чернігівської міської
ради, позивачем та відповідачем було
укладено Договір про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялась та
постачалась населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджувались та/або погоджувались
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування №1258/517з та
№1360/517з.

Крім того, між Головним управлінням
Державної казначейської служби
України у Чернігівській області,
Головним фінансовим управлінням
Чернігвської облдержадміністрації,
позивачем та відповідачем, були
підписані спільні протокольні рішення
про організацію взаєморозрахунків за
природний газ та теплопостачання №2345
від 15.08.2012 року, №2552 від 17.09.2012 року, №2762
від 17.10.2012 року, №2917 від 16.11.2012 року, №3170
від 17.12.2012 року, №10 від 15.01.2013 року.

Предметом вищезазначених договорів є
організація проведення сторонами
взаєморозрахунків щодо оплати
заборгованості по договору
купівлі-продажу природного газу
№14/07-ТЕ від 03.08.2012 року, що виникла
внаслідок невідповідності фактичної
вартості теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування.

Суд першої інстанції помилково дійшов
висновку, що дані договори про
організацію взаєморозрахунків не є
новацією у даних правовідносинах,
оскільки, на думку суду, зазначеними
договорами сторонами погоджено
організацію проведення
взаєморозрахунків, а не заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням.

В той же час, фактично між сторонами
виникли цивільно-правові відносини на
підставі укладеного первинного
договору, при цьому сторони не
передбачали у договорі залежність
оплати за отриманий газ від
надходження коштів щодо відшкодування
різниці в тарифах на теплову енергію,
чого не було враховано судом першої
інстанції.

Проте, за змістом п.п. 2, 3 п. 11 договорів
про організацію взаєморозрахунків
сторони зобов'язалися не вчиняти до
проведення взаєморозрахунків дій з
погашення заборгованості відповідно
до договору; перерахувати кошти
наступній стороні не пізніше
наступного дня після нарахування
коштів на їх рахунок, а сторона остання
(ПАТ "НАК "Нафтогаз України") - на сплату
податкових зобов'язань перед бюджетом
та на її поточний рахунок, відкритий у
публічному акціонерному товариству
«Ощадбанк», для подальшого спрямування
цих коштів на проведення розрахунків з
постачальником імпортованого
природного газу.

Згідно з ч. 2 ст. 604 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін про заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими ж сторонами
(новація).

Тобто характерним для новації є саме
укладення нового зобов'язання, а не
зміна його частини, що є підставою для
припинення попереднього зобов'язання,
при цьому нове зобов'язання
укладається між тими ж сторонами.
Договір про організацію
взаєморозрахунків таких ознак не
містить.

Уклавши договори про організацію
взаєморозрахунків, сторони тим самим
змінили первісне зобов'язання щодо
поряду і строків проведення
розрахунків за природний газ,
поставлений відповідно до договору
поставки природного газу.

Отже, для застосування санкцій,
передбачених п. 7.2 договору
купівлі-продажу природного газу, та
наслідків за порушення грошового
зобов'язання, передбачених ст. 625
Цивільного кодексу України, необхідно,
щоб оплата була здійснена поза межами
порядку і строків, встановлених
договором про організацію
взаєморозрахунків, який діяв на момент
розгляду справи і відповідно до п. 16
якого сторони засвідчили, що після
виконання договору вони не мають одна
до одної жодних претензій стосовно
предмета договору.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України у
справі №3-101гс14 від 09.09.2014 року.

З огляду на викладене, позовні вимоги
щодо стягнення штрафних санкцій
підлягають частковому задоволенню,
лише в частині прострочення
зобов'язань відповідача щодо яких
сторони не встановили інших умов їх
виконання договорами про організацію
взаєморозрахунків.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
від 13.08.2014 року №925/208/14.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Отже, здійснивши власний перерахунок 3%
річних та інфляційних, враховуючи
розрахунок відповідача, колегія суддів
дійшла висновку про наявність підстав
стягнення з відповідача на користь
позивача 48 924,03 грн. 3% річних та 28 657,16
грн. інфляційних.

Також, при прийнятті оскаржуваного
рішення, місцевий господарський суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню в частині пені
в сумі 485 849,36 грн.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі
невиконання покупцем п. 6.1 договору він
у безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

При цьому, судом першої інстанції
відмовлено в задоволенні заявленого
клопотання, оскільки заявник не довів
винятковості випадку для зменшення
судом розміру пені.

Проте, з даним висновком колегія суддів
не погоджується, виходячи з наступного.

У разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір стягуваних санкцій (ч. 1
ст. 233 Господарського кодексу України).
Схоже правило міститься в ч. 3 ст. 551
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Право господарського
суду зменшити у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання закріплено в п. 3
ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України (Постанова Верховного
суду України від 03.12.2013 року у справі
№908/43/13-г).

Як слідує із матеріалів справи,
предметом спірного договору є
постачання природного газу для
вироблення теплової енергії для
задоволення потреба населення. Тобто,
поставлений позивачем природний газ
споживався відповідачем не для
задоволення власних потреб, а виключно
для задоволення соціальних та
комунальних потреб споживачів.

При цьому, слід врахувати, що
заборгованість виникла внаслідок
невідповідності фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування. Разом з тим, основна
заборгованість відповідачем погашена
повністю.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів дійшла висновку про
наявність підстав для зменшення
розміру неустойки (на 50% від загальної
суми неустойки) до 242 924,68 грн.

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
скасувати рішення повністю або
частково та прийняти нове рішення.

Статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є, зокрема, неповне з'ясування обставин,
що мають значення для справи.

Отже, враховуючи наведене, колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення господарського
суду міста Києва від 04.08.2014 року у
справі №910/6863/13 підлягає частковому
скасуванню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України суд
апеляційної інстанції розподіляє
судові витрати. При цьому, колегія
суддів, здійснивши перерозподіл
судових витрат пропорційно
задоволених вимог по позову та
апеляційній скарзі, дійшла висновку
про стягнення з відповідача на користь
позивача 43 320,78 грн. та 3 205,06 грн.
судового збору.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю фірма
"ТехНова" на рішення господарського
суду міста Києва від 04.08.2014 року у
справі №910/6863/13 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 04.08.2014 року у справі
№910/6863/13 скасувати частково щодо
стягнення 3% річних в розмірі 97 361,60 грн.,
інфляційних в розмірі 44 642,27 грн. та пені
в розмірі 485 849,36 грн.

3. В цій частині прийняти нове
рішення, яким стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми
"ТехНова" (04071, м. Київ, вул. Оболонська, 38,
кв. 36, код 24100060) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул.Богдана Хмельницького,
6, код 20077720) 48 924,03 грн. 3% річних, 28 657,16 грн.
інфляційних та 242 924,68 грн. пені.»

4. В іншій частині рішення
господарського суду міста Києва від
04.08.2014 року у справі №910/6863/13 залишити
без змін.

5. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми
"ТехНова" (04071, м. Київ, вул. Оболонська, 38,
кв. 36, код 24100060) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул.Богдана Хмельницького,
6, код 20077720) 43 320,78 грн. судового збору.

6. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул.Богдана Хмельницького,
6, код 20077720) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми
"ТехНова" (04071, м. Київ, вул. Оболонська, 38,
кв. 36, код 24100060) 3 205,06 грн. судового збору.

7. Доручити господарському суду
міста Києва видати відповідні накази.

8. Справу №910/6863/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

9. Постанова апеляційного
господарського суду набирає законної
сили з дня її прийняття.

10. Постанову Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України у порядку,
передбаченому ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий суддя
Р.В. Федорчук

Судді
А.Г. Майданевич

А.І. Тищенко