КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2014 р. Справа№ 910/13643/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Новікова М.М.

секретар:
Фільманович М.Є.

за участю представників (за первісним
позовом):

позивача: Карандашов Я.О.;

відповідача: Братушка Р.С.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Науково-

виробничий проектний
інститут "Київпроект"

на рішення Господарського
суду міста Києва

від 29.09.2014р.

у справі №910/13643/14 (суддя
Бондарчук В.В.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Київпроект"

до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Науково-

виробничий проектний
інститут "Київпроект"

про визнання договору
недійсним

та за зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю

"Науково-виробничий
проектний інститут "Київпроект"

до Публічного
акціонерного товариства "Київпроект"

про усунення перешкод
у користуванні і володінні

орендованими
нежитловими приміщеннями

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Київпроект" (далі - позивач за
первісним позовом) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробничий
проектний інститут "Київпроект" (далі -
відповідач за первісним позовом) про
визнання недійсним договору оренди
нежитлових приміщень №280-О/14 від
01.06.2014р., обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що оспорюваний договір був укладений
особою, яка не мала для цього
необхідних повноважень (том справи - 1,
аркуші справи - 5-7).

Відповідач за первісним позовом подав
до Господарського суду міста Києва
зустрічний позов, в якому просив суд
усунути перешкоди в користуванні і
володінні орендованими нежитловими
приміщеннями №201, №202, №203/2 кладова, №203
коридор, №204, №1040, №106/1-2-3, №206/4, коридор
№201-№205, загальною площею 709,9 кв. м., які
розташовані на 2-му поверсі
адміністративного будинку корпусу "Б"
по вул. Б. Хмельницького, 16-22 в міста
Києві, згідно договору оренди
нежитлових приміщень №280-О/14 від
01.06.2014р., шляхом надання працівникам
відповідача за первісним позовом
безперешкодного доступу в будь-який
час до вказаних приміщень, надання
ключів від орендованих приміщень, а
також надання електронних перепусток.
Окрім того, відповідач за первісним
позовом просив стягнути з позивача за
первісним позовом 71 557,85 грн. штрафних
санкцій за невиконання умов договору
оренди нежитлових приміщень №280-О/14 від
01.06.2014р. (том справи - 1, аркуші справи -
101-108).

Вимоги зустрічного позову
обґрунтовані тим, що з 18.06.2014р. позивач
за первісним позовом не допускає
працівників позивача до орендованих
приміщень, а також позбавляє його
можливості користуватися орендованим
приміщенням та майном, яке є власністю
відповідача за первісним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.07.2014р. зустрічну позовну
заяву було прийнято до спільного
розгляду з первісним позовом (том
справи - 1, аркуші справи - 153-154).

В процесі судового розгляду відповідач
за первісним позовом подав заяву про
збільшення розміру вимог зустрічної
позовної заяви, в якій просив суд
стягнути з відповідача 139 026,68 грн.
штрафних санкцій за невиконання умов
договору оренди нежитлових приміщень
№280-О/14 від 01.06.2014р. (том справи - 1, аркуші
справи - 183-185).

Рішенням Господарського суду міста
Києва у справі №910/13643/14 від 29.09.2014р.
первісний позов було задоволено,
визнано недійсним договір оренди
нежитлових приміщень №280-О/14 від
01.06.2014р., укладений між позивачем та
відповідачем за первісним позовом, а
також присуджено до стягнення з
відповідача за первісним позовом на
користь позивача 1 218,00 грн. судового
збору. В задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, відповідач за первісним позовом
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва у справі №910/13643/14 від 29.09.2014р. та
прийняти нове рішення, яким в
первісному позові відмовити повністю,
а зустрічний позов - задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що місцевим
господарським судом було неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права. Зокрема, відповідач за первісним
позовом звертав увагу суду апеляційної
інстанції на наступні обставини:

- судом не враховано, що на момент
укладення спірного договору оренди
позивач за первісним позовом не
реалізував процедуру поновлення
Підгайного Я.М. на роботі;

- згідно з відомостями, розміщеними в
друкованому виданні «Відомості
Національної комісії з цінних паперів
та фондового ринку» від 24.06.2014р. №117, до
виконання обов'язків голови Правління
позивача за первісним позовом
Підгайний Я.М. приступив з 18.06.2014р.
відповідно до наказу №66-к від 18.06.2014р.
При цьому, Пермяков А.Б. перебував на
посаді голови Правління з 27.02.2014р. по
18.06.2014р. Тобто, у вказаний період
Пермяков А.Б. володів достатнім обсягом
цивільної дієздатності;

- позивачем не надано доказів на
підтвердження проінформованості
відповідача за первісним позовом про
поновлення Підгайного Я.М. на посаді
голови Правління позивача за первісним
позовом;

- судом не було надано належної оцінки
тій обставині, що з 18.06.2014р. позивач за
первісним позовом не допускає
співробітників відповідача до
орендованих приміщень, чим позбавляє
відповідача можливості користуватися
як орендованими приміщеннями, так і
майном відповідача, яке розміщено у
вказаних приміщеннях;

- поза увагою суду залишився Акт про не
допуск до приміщень від 03.07.2014р. та
заява про вчинення неправомірних дій
позивачем за первісним позовом, яка
була зареєстрована в правоохоронних
органах.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.10.2014р.
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 24.11.2014р.

24.11.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача за
первісним позовом надійшов відзив на
апеляційну скаргу, в якому він
заперечував проти апеляційної скарги,
посилаючись на її необґрунтованість,
просив суд залишити скаргу без
задоволення.

В судовому засіданні 24.11.2014р.
представник відповідача за первісним
позовом надав суду пояснення, в яких
зазначив про те, що він підтримує
апеляційну скаргу з викладених у ній
підстав, просив суд скаргу
задовольнити, рішення Господарського
суду міста Києва у справі №910/13643/14 від
29.09.2014р. скасувати та прийняти нове
рішення, яким в первісному позові
відмовити повністю, а зустрічний позов
- задовольнити.

В судовому засіданні 24.11.2014р.
представник позивача за первісним
позовом заперечував проти доводів
апеляційної скарги з підстав,
наведених у відзиві на апеляційну
скаргу, просив суд в задоволенні скарги
відмовити та залишити оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
без змін як таке, що було прийнято з
повним, всебічним і об'єктивним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

В судовому засіданні 24.11.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Позивач заснований наказом Управління
комунального майна міста Києва
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації) від
28.12.1993р. №176 шляхом перетворення
державного підприємства - Державного
комунального проектного комплексу
«Київпроект» у відкрите акціонерне
товариство «Київпроект», відповідно до
розпоряджень представника Президента
України в м. Києві від 13.08.1993р. №862 «Про
порядок корпоратизації підприємств
комунальної власності» та від 23.09.1993р.
№1018 «Про затвердження переліку
підприємств комунальної власності, що
підлягають корпоратизації, та графіку
її проведення». Рішенням Загальних
зборів акціонерів від 02.11.2010р., протокол
№19, повне найменування товариства
змінено та затверджено нове: Публічне
акціонерне товариство «Київпроект»
(п.1.1 Статуту позивача - том справи - 1,
аркуші справи - 15-44).

Органами управління товариства є:
Загальні збори товариства - вищий орган
товариства; Наглядова рада товариства -
орган контролю та регулювання
діяльності виконавчого органу
товариства; Правління - виконавчий
орган товариства; Ревізійна комісія -
орган контролю товариства (п.8.1 Статуту
позивача).

01.06.2014р. між позивачем за первісним
позовом, в особі голови правління
Пермякова А.Б., як орендодавцем, та
відповідачем за первісним позовом, в
особі директора Грабовської О.М., як
орендарем, було укладено договір
оренди нежитлових приміщень №280-О/14
(далі - Договір оренди), за умовами якого
(п.п.1.1, 2.1) орендодавець надає в оренду, а
орендар приймає в строкове платне
користування нежитлове приміщення
загальною площею 709,9 кв. м.
адміністративного будинку
орендодавця, що знаходиться в місті
Києві по вул. Б. Хмельницького, 16-22 (далі
- предмет оренди), згідно плану (додаток
1 до цього договору), а саме: на 2-му
поверсі корпусу "Б": кімната 201 площею 47,6
кв. м.; кімната 202 площею 37,9 кв. м.;
кімната 203/1 площею 36,9 кв. м.; кімната 203/2
кладова площею 10,8 кв. м.; кімната 203
коридор площею 15,8 кв. м.; кімната 204
площею 22,6 кв. м.; кімната 205 площею 152,2 кв.
м.; кімната 206/1-2-3 площею 205,2 кв. м.;
кімната 206/4 площею 26,9 кв. м.; коридор 201-205
площею 154,0 кв. м., всього 709,9 кв. м. за
ціною оренди 1 кв. м. 96,00 грн. Предмет
оренди передається орендарю виключно
для розміщення офісу (цільове
призначення) (том справи - 1, аркуші
справи - 10-12).

Розмір орендної плати, інші платежі та
порядок їх розрахунків погоджені в
розділі 4 Договору оренди, згідно з
п.п.4.1, 4.5 якого орендар сплачує
орендодавцю орендну плату та
відшкодування витрат за спожиті
орендарем комунальні послуги. Платежі,
вказані в п.4.1, сплачуються
орендодавцем в безготівковій формі
шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок орендодавця не
пізніше 15 числа наступного місяця за
місяцем користування предметом оренди.

На виконання умов Договору оренди
орендодавець передав, а орендар
прийняв об'єкт оренди, про що було
складено та підписано акт
№1 приймання-передачі нежитлових
приміщень (том справи - 1, аркуш справи -
14).

Вимоги первісного позову обґрунтовані
тим, що Пермяков А.Б., який укладав
Договір оренди від імені позивача за
первісним позовом, не мав на це
повноважень, оскільки рішенням
Дарницького районного суду м. Києва від
01.04.2014р. у справі №753/18760/13-ц його
повноваження, як голови правління
Публічного акціонерного товариства
"Київпроект" були припинені.

Відповідач за первісним позовом у
зустрічній позовній заяві просив суд
усунути перешкоди в користуванні і
володінні нежитловими приміщеннями
загальною площею 709,9 кв. м., які
розташовані на 2-му поверсі
адміністративного будинку корпусу "Б"
по вул. Б. Хмельницького, 16-22 в місті
Києві, та орендовані на підставі
спірного Договору оренди, шляхом
надання працівникам відповідача за
первісним позовом безперешкодного
доступу в будь-який час до вказаних
приміщень, надання ключів від
орендованих приміщень, а також надання
електронних перепусток. Окрім того,
відповідач за первісним позовом просив
стягнути з позивача за первісним
позовом 139 026,68 грн. штрафних санкцій за
невиконання умов Договору оренди.

Вимоги зустрічного позову
обґрунтовані тим, що позивач за
первісним позовом не допускає
працівників відповідача ані до
орендованих ним приміщень, ані до
належного відповідачу майна, яке
знаходиться у вказаних приміщеннях,
чим порушуються права та охоронювані
законом інтереси відповідача за
первісним позовом.

Місцевий господарський суд вимоги
первісного позову задовольнив
повністю, визнавши їх нормативно
обґрунтованими та документально
підтвердженими. В зустрічному позові
суд відмовив у зв'язку з його
безпідставністю та недоведеністю.

Апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх такими, що відповідають
фактичним обставинам справи, з
наступних підстав.

По первісному позову:

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1, п.2 ч.2 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способом захисту
цивільних прав та інтересів, зокрема,
може бути визнання правочину
недійсним.

В ст. 204 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Згідно з нормами ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу, а саме:
зміст правочину не може суперечити
цьому кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відносно посилання позивача за
первісним позовом на те, що спірний
Договір оренди було укладено
Пермяковим А.Б. за відсутності
відповідних повноважень, судом було
встановлено наступне.

У господарських відносинах правочин
(договір), як правило, вчиняється шляхом
складання документа (документів), що
визначає (визначають) його зміст і
підписується безпосередньо особою, від
імені якої він вчинений, або іншою
особою, яка діє в силу повноважень,
заснованих, зокрема, на законі,
довіреності, установчих документах.
Для вчинення правочинів органи
юридичної особи не потребують
довіреності, якщо вони діють у межах
повноважень, наданих їм законом, іншим
нормативно-правовим актом або
установчими документами. Вирішуючи
спори, пов'язані з представництвом
юридичної особи у вчиненні правочинів,
необхідно враховувати, що письмовий
правочин може бути вчинений від імені
юридичної особи її представником на
підставі довіреності, закону або
адміністративного акта. Особа,
призначена уповноваженим органом
виконуючим обов'язки керівника
підприємства, установи чи організації,
під час вчинення правочинів діє у межах
своєї компетенції без довіреності.

Згідно з положеннями ст. 92 Цивільного
кодексу України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону. Порядок створення органів
юридичної особи встановлюється
установчими документами та законом.

Відповідно до ст. 51 Закону України „Про
господарські товариства" установчі
документи товариства повинні містити
відомості, зокрема предмет і цілі
діяльності товариства, склад
засновників та учасників, розмір та
порядок утворення статутного
(складеного) капіталу, порядок
розподілу прибутків та збитків, склад
та компетенцію органів товариства та
порядок прийняття ними рішень.

В ст. 58 Закону України „Про акціонерні
товариства" передбачено, що виконавчий
орган акціонерного товариства
здійснює управління поточною
діяльністю товариства. До компетенції
виконавчого органу належить вирішення
всіх питань, пов'язаних з керівництвом
поточною діяльністю товариства, крім
питань, що належать до виключної
компетенції загальних зборів та
наглядової ради. Виконавчий орган
акціонерного товариства підзвітний
загальним зборам і наглядовій раді,
організовує виконання їх рішень.
Виконавчий орган діє від імені
акціонерного товариства у межах,
встановлених статутом акціонерного
товариства і законом.

Як уже зазначалося вище, відповідно до
п.п.8.1.3, 8.4.1 Статуту позивача за
первісним позовом виконавчим органом
товариства є Правління. Правління є
колегіальним виконавчим органом
товариства, що здійснює керівництво
його поточною діяльністю. Правління
діє від імені товариства в межах,
передбачених чинним законодавством
України та цим Статутом.

Голова Правління, зокрема, організовує
роботу Правління, як колегіального
виконавчого органу, скликає засідання,
забезпечує ведення протоколів
засідань; має право без довіреності
діяти від імені товариства відповідно
до рішень Правління, в тому числі
представляти інтереси товариства,
вчиняти правочини від імені
товариства, видавати накази та давати
розпорядження, обов'язкові для
виконання всіма працівниками
товариства (п.8.4.11 Статуту позивача за
первісним позовом).

До виключної компетенції Наглядової
ради належить обрання та відкликання
повноважень Голови та членів Правління
(пп.8 п.8.3.2 Статуту позивача за первісним
позовом).

В процесі судового розгляду було
встановлено, що рішенням Наглядової
ради позивача за первісним позовом від
26.02.2014р. головою правління товариства з
27.02.2014р. було обрано Пермякова Аркадія
Борисовича.

Однак, рішенням Дарницького районного
суду м. Києва від 01.04.2014р. у справі
№753/18760/13-ц за позовом Підгайного
Ярослава Михайловича до Публічного
акціонерного товариства "Київпроект"
про визнання незаконним та скасування
рішення про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди, позов
було задоволено частково. Поновлено
Підгайного Ярослава Михайловича на
посаді голови правління Публічного
акціонерного товариства "Київпроект" з
06.09.2013р. (том справи - 1, аркуші справи -
47-50).

Додатковим рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 04.04.2014р. у
справі №753/18760/13-ц допущено негайне
виконання вищевказаного рішення від
01.04.2014р. у даній справі в частині
поновлення Підгайного Ярослава
Михайловича на посаді голови правління
Публічного акціонерного товариства
"Київпроект" з 06.09.2013р. (том справи - 1,
аркуш справи - 51).

Судові рішення у цивільній справі
№753/18760/13-ц набрали законної сили.
Доказів на підтвердження протилежного
ані місцевому господарському суду, ані
суду апеляційної інстанції не надано.

Згідно з ч.3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

В своїй апеляційній скарзі відповідач
за первісним позовом зазначав про те,
що на момент укладення спірного
Договору оренди позивач не реалізував
процедуру поновлення Підгайного Я.М. на
роботі. До того ж, в рішенні Дарницького
районного суду м. Києва від 01.04.2014р. у
справі №753/18760/13-ц не згадується
Пермяков А.Б., мова йде виключно про
Підгайного Я.М.

Колегією суддів враховано доводи
відповідача за первісним позовом,
однак, як уже зазначалося вище,
додатковим рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 04.04.2014р. у
справі №753/18760/13-ц було допущено негайне
виконання судового рішення від 01.04.2014р.
у вказаній справі в частині поновлення
Підгайного Я.М. на посаді голови
правління позивача за первісним
позовом з 06.09.2013р.

Згідно зі ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Окрім того, поза увагою відповідача за
первісним позовом залишилося те, що
положення ч.3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
пов'язує преюдиційність фактів,
встановлених рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, зі складом осіб (особи),
відносно яких встановлено певні
обставини. Тобто, відповідні обставини
не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини. Натомість Пермяков А.Б. не
приймав участі ані у цивільній справі,
ані у господарській справі №910/13643/14.

Відповідно до ст. ст. 202, 203, 207 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
яка спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

В ч.3 ст. 92 Цивільного кодексу України
передбачено, що орган або особа, яка
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступає від
її імені, зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

З наявних у справі матеріалів
вбачається, що на дату укладення
спірного Договору оренди, тобто
01.06.2014р., законним головою Правління
позивача за первісним позовом був
Підгайний Я.М., про поновлення якого на
вказаній посаді з 06.09.2013р. Дарницьким
районним судом м. Києва було прийнято
рішення у цивільній справі №753/18760/13-ц
ще 01.04.2014р. - за два місці до укладання
Договору оренди.

Відтак, колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що Договір оренди було
укладено від імені позивача за
первісним позовом Пермяковим А.Б.
незаконно, оскільки він не мав
необхідного обсягу цивільної
дієздатності.

Відносно доводів відповідача за
первісним позовом в апеляційній скарзі
про те, що він не знав та не міг знати
про відсутність у Пермякова А.Б.
повноважень на підписання спірного
договору оренди, адже відомості про
перебування останнього на посаді
голови позивача за первісним позовом
на момент укладання Договору оренди
були зазначені в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно з поясненнями представників
сторін позивач за первісним позовом є
одним з двох засновників відповідача, у
зв'язку з чим останній не міг не знати
про корпоративні спори в Публічному
акціонерному товаристві "Київпроект"
та поновлення на посаді голови
Правління товариства Підгайного Я.М.

04.09.2014р. відбулося засідання Наглядової
ради позивача за первісним позовом, на
якому, зокрема, було прийнято рішення
про визнання неправомірною передачу в
оренду відповідачу нежитлових
приміщень за спірним Договором оренди
та несхвалення вказаного договору.

Наведене свідчить про те, що дії
Пермякова А.Б. під час укладання
спірного Договору оренди суперечили
інтересам позивача за первісним
позовом.

У відповідності до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В процесі судового розгляду було
встановлено, що Договір оренди був
укладений особою, яка не мала будь-яких
повноважень на вчинення таких дій від
імені позивача за первісним позовом, що
є підставою для визнання його
недійсним.

З урахуванням наведених обставин
справи в їх сукупності, колегія суддів
дійшла висновку про обґрунтованість та
підтвердженість вимог первісного
позову належними доказами, у зв'язку з
чим первісний позов підлягає
задоволенню.

По зустрічному позову:

Відповідач за первісним позовом просив
суд усунути перешкоди в користуванні і
володінні об'єктом оренди за спірним
Договором оренди, шляхом надання
працівникам відповідача за первісним
позовом безперешкодного доступу в
будь-який час до вказаних приміщень,
надання ключів від орендованих
приміщень та електронних перепусток, а
також стягнути з позивача за первісним
позовом 139 026,68 грн. штрафних санкцій за
невиконання умов Договору оренди. На
думку відповідача за зустрічним
позовом, позивач (орендодавець)
протиправно не допускає працівників
відповідача ані до орендованих ним
приміщень, ані до належного
відповідачу майна, яке знаходиться у
вказаних приміщеннях.

В ст. 11 Цивільного кодексу України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договір є підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.
ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, де
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу
України).

В процесі судового розгляду було
встановлено, що Договір оренди було
укладено з порушення вимог
законодавства, зокрема, ст. 203
Цивільного кодексу України (без
необхідного обсягу цивільної
дієздатності), у зв'язку з чим вказаний
правочин визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 236 Цивільного кодексу
України нікчемний правочин або
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Відтак, відповідач за первісним
позовом не набув у встановленому
законом порядку речові права на
орендоване майно за Договором оренди, у
зв'язку з чим відсутні підстави
зобов'язувати позивача усунути
перешкоди у користуванні майном.

Колегією суддів враховано посилання
відповідача за первісним позовом про
не допуск позивачем співробітників
відповідача до орендованих приміщень,
про що було складено Акт від 03.07.2014р., а
також про звернення відповідача за
первісним позовом до правоохоронних
органів із заявою про вчинення
неправомірних дій позивачем за
первісним позовом.

Однак, в матеріалах справи відсутні
рішення компетентних органів, в яких би
було встановлено протиправність дій
позивача за первісним позовом та
притягнення його до встановленої
діючим законодавством
відповідальності за заявами
відповідача.

Окрім того, як уже зазначалося вище,
Договір оренди є недійсним з моменту
його вчинення.

Правові наслідки недійсності
правочину визначені в ст. 216 Цивільного
кодексу України, згідно з частиною 1
якої недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Тобто, позивач за первісним позовом не
порушував жодних договірних
зобов'язань по відношенню до
відповідача, у зв'язка з чим до позивача
за первісним позовом не підлягає
застосуванню відповідальність за
порушення зобов'язань у вигляді
нарахування та стягнення штрафних
санкцій.

За результатами перегляду справи
колегія суддів дійшла висновку про
необґрунтованість та
непідтвердженість вимог зустрічного
позову належними доказами, у зв'язку з
чим зустрічна позовна заява не
підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний
з процесуальною рівністю сторін і
забезпечує повноту фактичного й
доказового матеріалу, наявність якого
є важливою умовою з'ясування обставин
справи. Відповідно до вказаного
принципу, особи, зацікавлені в
результаті справи, вправі відстоювати
свою правоту у спорі шляхом подання
доказів; участі в дослідженні доказів,
наданих іншими особами шляхом
висловлення своєї думки з усіх питань,
що підлягають розгляду у судовому
засіданні. Змагальність є різновидом
активності зацікавленої особи
(сторони). Особи, які беруть участь у
справі, вправі вільно розпоряджатися
своїми матеріальними і процесуальними
правами й активно впливати на процес з
метою захисту прав і охоронюваних
законом інтересів.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідачем за первісним позовом не
надано належних та допустимих доказів
на спростування обставин, викладених у
позові.

Доводи апеляційної скарги відповідача
також не знайшли свого підтвердження
під час розгляду даної справи.

Натомість місцевим господарським
судом було надано належну оцінку
поданим доказам, у повному обсязі
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, а також вірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права, у зв'язку з чим підстави для
зміни чи скасування рішення відсутні і
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати за подання
скарги покладаються на відповідача за
первісним позовом (апелянта).

Враховуючи вмщенаведені обставини,
керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-35, 43, 49, 77, 99, 102-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробничий проектний інститут
"Київпроект" залишити без задоволення,
а рішення Господарського суду міста
Києва у справі №910/13643/14 від 29.09.2014р. - без
змін.

2. Матеріали справи №910/13643/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
Л.П. Зубець

Судді
А.І. Мартюк

М.М. Новіков