КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2014 р. Справа№ 925/1444/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання:
Білецькому Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Заяць І.І. (дов. №3481/09-03
від 11.06.2014 року);

від відповідача - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства
"Черкасиобленерго"

на рішення господарського суду
Черкаської області від 09.09.2014 року у
справі №925/1444/14 (суддя О.В. Чевгуз)

за позовом публічного акціонерного
товариства "Черкасиобленерго", м.
Черкаси

до комунального підприємства
"Водоканал" Тальнівської міської ради,
м. Тальне, Тальнівський район,
Черкаська обл.,

про стягнення 110 109,74 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року публічне акціонерне
товариство "Черкасиобленерго" подало
до господарського суду Черкаської
області позов до комунального
підприємства "Водоканал" Тальнівської
міської ради про стягнення боргу за
перетікання реактивної електроенергії
в розмірі 110 109,74 грн.

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 09.09.2014 року у
справі №925/1444/14 позовні вимоги
публічного акціонерного товариства
"Черкасиобленерго" задоволено
частково. Присуджено до стягнення з
комунального підприємства "Водоканал"
Тальнівської міської ради на користь
публічного акціонерного товариства
"Черкасиобленерго" 25 808,42 грн. основного
боргу, 759,23 грн. судового збору. В решті
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 12.09.2014 року
виправлено допущену в резолютивній
частині рішення господарського суду
Черкаської області від 09.09.2014 року
описку. В абзаці другому резолютивної
частини рішення від 09.09.2014 року цифри та
слова "25 808 грн. 42 коп. основного боргу"
замінено словами " 37 961 грн. 39 коп.
основного боргу".

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що позивачем доведено,
а відповідачем не спростовано
неналежне виконання останнім умов
договорів про постачання електричної
енергії. Враховуючи клопотання
відповідача про застосування строків
позовної давності, судом першої
інстанції частково задоволено позовні
вимоги з урахуванням п. 9 додатку №3 до
договору, у відповідності до якого
термін позовної давності по
розрахунках за використану електричну
енергію складає п'ять років.

Не погодившись із вказаним рішенням,
публічне акціонерне товариство
"Черкасиобленерго" подало до
Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить рішення господарського суду
Черкаської області від 09.09.2014 року у
справі №925/1444/14 скасувати частково - в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог в сумі 72 148, 35 грн. В іншій частині
рішення господарського суду
Черкаської області від 09.09.2014 року у
справі №925/1444/14 залишити без змін.

В обгрунтування вимог апеляційної
скарги скаржник посилається на
переривання перебігу позовної
давності у зв'язку із вчиненням
боржником дій, що свідчать про визнання
боргу у відповідності до ч. 1 ст. 264
Цивільного кодексу України. З огляду на
викладене, позивач вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 року
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Черкасиобленерго" на рішення
господарського суду Черкаської
області від 09.09.2014 року у справі №925/1444/14
з доданими до неї документами
повернуто скаржнику на підставі п. 2 ч. 1
ст. 97 Господарського процесуального
кодексу України.

Не погодившись із вказаною ухвалою,
публічне акціонерне товариство
"Черкасиобленерго" подало до Вищого
господарського суду України касаційну
скаргу, в якій просило ухвалу
Київського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 року по
справі №925/1444/14 скасувати та направити
справу до Київського апеляційного
господарського суду для розгляду по
суті апеляційної скарги.

Постановою Вищого господарського суду
України від 19.11.2014 року у справі №925/1444/14
касаційну скаргу задоволено, ухвалу
Київського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 року у
справі №925/1444/14 скасовано, справу
передано до Київського апеляційного
господарського суду.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Агриковій О.В.

На підставі ст.ст.4-6, 69 Господарського
процесуального кодексу України, згідно
п. 2.1 рішення зборів суддів Київського
апеляційного господарського суду від
03.06.2014 року (із змінами та доповненням
згідно з рішенням зборів суддів
Київського апеляційного
господарського суду від 26.06.2014 року),
сформовано для розгляду даної
апеляційної скарги колегію суддів у
складі Агрикова О.В. (головуюча),
Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.11.2014 року
прийнято апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Черкасиобленерго" на рішення
господарського суду Черкаської
області від 09.09.2014 року у справі №925/1444/14
до провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя Агрикова О.В., судді
Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г. та
призначено розгляд справи №925/1444/14 на
10.12.2014 року.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 10.12.2014 року, у
зв'язку із перебуванням судді Рудченка
С.Г. на лікарняному, для розгляду справи
сформовано колегію у складі:
головуючий по справі суддя - Агрикова
О.В., судді: Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.12.2014 року
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Черкасиобленерго" на рішення
господарського суду Черкаської
області від 09.09.2014 року у справі №925/1444/14
прийнято до провадження у складі
колегії суддів: головуюча суддя
Агрикова О.В., судді Мальченко А.О.,
Чорногуз М.Г. та призначено розгляд
справи на 10.12.2014 року.

Представник відповідача у судове
засідання 10.12.2014 року не з'явився,
причин неявки суд не повідомив, був
належним чином повідомлений про час та
дату судового засідання, що
підтверджується повідомлення про
вручення поштового відправлення №04 3 від 28.11.2014 року.

У судове засідання, призначене на 10.12.2014
року, з'явився представник позивача, не
заперечував щодо розгляду апеляційної
скарги за відсутністю відповідача,
надав усні пояснення по суті спору.
Вимоги апеляційної скарги підтримав у
повному обсязі.

У зв'язку зі належним повідомлення
відповідача, колегія суддів вирішила
розглядати справу за наявними
матеріалами.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційних скарг, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 28.04.2009 року між Тальнівським
РЕМ (постачальник) та комунальним
підприємством "Водоканал" (споживач)
було укладено договір №26 про
постачання електричної енергії (надалі
- договір №1) (а.с. 48-53).

01.03.2013 року між публічним акціонерним
товариством "Черкасиобленерго" від
імені якого діє Тальнівський район
електричних мереж (постачальник) в
особі директора Остапенка В.О. та
комунальним підприємством "Водоканал"
(споживач), в особі начальника Росола
В.І. було укладено договір №26 про
постачання електричної енергії (надалі
- договір №2) (а.с. 36-40).

У відповідності до умов вказаних
договорів постачальник продає
електричну енергію споживачу для
забезпечення потреб електроустановок
споживача, а споживач оплачує
постачальнику вартість використаної
(купленої) електричної енергії та
здійснює інші платежі згідно з умовами
договору.

Пунктом 2.2.2. договорів передбачено, що
постачальник зобов'язався постачати
споживачу електроенергію, як різновид
товару, в обсягах, визначених
відповідно до розділу 5, та з
урахуванням умов розділу 6 договору
(додаток "Обсяги постачання
електричної енергії споживачу та
субспоживачу").

У відповідності до п.2.3.3. договорів
споживач зобов'язався оплачувати
постачальнику вартість використаної
електричної енергії згідно з умовами
додатків "Порядок розрахунків" та
"Графік зняття показів засобів обліку
електричної енергії".

Відповідно до додатку №3 до договору №1
"Порядок розрахунків" розрахунковим
періодом за активну і реактивну
електричну енергію та інші платежі
вважається період часу з 20 числа
минулого місяця по 20 число поточного
місяця за який визначається обсяг
спожитої електроенергії.

Згідно з додатком №3 до договору №2
"Порядок розрахунків" розрахунковим
періодом для визначення обсягу
спожитої електричної енергії та інші
платежі вважається період часу з 20
числа попереднього місяця до такого ж
числа розрахункового місяця.

Споживач протягом перших п'яти днів
поточного календарного місяця
здійснює, на підставі самостійно
отриманих у постачальника рахунків,
повну попередню оплату вартості
договірної величини споживання
електричної енергії, заявленої на
розрахунковий період, згідно з
додатком до договору "Обсяги
постачання електричної енергії
споживачу та субспоживачу" одним
платежем за діючими тарифами.

Остаточний розрахунок споживач
здійснює на підставі виставлених
постачальником рахунків відповідно
даних про фактичне споживання
електричної енергії, визначеного за
показами розрахункових засобів обліку,
які фіксуються у терміни, передбачені
договором, та/або розрахунковим шляхом,
у випадках передбачених ПКЕЕ на
протязі п'яти операційних днів після
розрахункового періоду.

Відповідно до п. 9.4 договорів, ті
набирають чинності з дня підписання та
вважаються продовженими на кожен
наступний календарний рік, якщо за
місяць до закінчення терміну дії
договору жодна із сторін не заявить про
припинення його дії або перегляд його
умов.

Спір у справі виник, на думку позивача,
у зв'язку з неналежним виконанням
комунальним підприємством "Водоканал"
зобов'язань за договорами щодо сплати
за спожиту електричну енергії,
внаслідок чого утворилась
заборгованість у розмірі 110 109,74 грн. за
період з січня 2001 року по серпень 2014
року.

Позивачем на підтвердження позовних
вимог за вказаний період надані
рахунки-фактури, акти та звіти
використання електричної енергії,
розрахунок суми боргу, акт звірки
розрахунків за надані послуги
постачання електричної енергії станом
на 04.07.2014 року (а.с. 7), підписаний
Тальнівським РЕМ та КП "Водоканал".

Місцевий господарський суд правомірно,
посилаючись на норми ст.ст. 174, 193
Господарського кодексу України, ст. ст.
11, 509, 526, 626, 629 Цивільного кодексу
України зазначив, що підставою
виникнення зобов'язання є договір
укладений між сторонами, зобов'язання
мають виконуватися належним чином
відповідно до вимог закону, умов
договору. Статтею 525 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Колегією судді встановлено, що за своєю
правовою природою вказані договори є
договорами енергопостачання.

Статтею 275 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору
енергопостачання є договір про
постачання електричної енергії
споживачу. Особливості постачання
електричної енергії споживачам та
вимоги до договору про постачання
електричної енергії встановлюються
законами України "Про засади
функціонування ринку електричної
енергії України" та "Про
електроенергетику".

Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається.

Предметом договору енергопостачання є
окремі види енергії з найменуванням,
передбаченим у державних стандартах
або технічних умовах.

Відповідно до ст. 276 Господарського
кодексу України оплата енергії, що
відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору. Договір
може передбачати попередню оплату,
планові платежі з наступним
перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

У відповідності до ст. 202
Господарського кодексу України, ст. 599
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

З матеріалів справи слідує, що
відповідач з січня 2001 року не виконав
свої зобов'язання, а саме не
перерахував в повному обсязі позивачу
кошти за електричну енергію.

Відповідач заявив клопотання про
застосування позовної давності (а.с.
215-216) до вимог за період з січня 2001 року
до серпня 2011 року, що встановлена
тривалістю у три роки.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для задоволення
вказаного клопотання з огляду на
наступне.

Позовна давність, за визначенням
статті 256 Цивільного кодексу України, -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу
України передбачена можливість
застосування позовної давності, у тому
числі й спеціальної, лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення судом.

У постанові пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
року №10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
зазначено, що за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої статті 267
ЦК України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
поважними причин пропуску позовної
давності.

Якщо позовні вимоги господарським
судом визнано обґрунтованими, а
стороною у справі заявлено про сплив
позовної давності, то суд зобов'язаний
застосувати до спірних правовідносин
положення статті 267 ЦК України та
вирішити питання про наслідки такого
спливу (тобто або відмовити в позові у
зв'язку зі спливом позовної давності,
або, за наявності поважних причин її
пропущення, - захистити порушене право,
але в будь-якому разі вирішити спір з
посиланням на зазначену норму ЦК
України).

За правилами частини 1 статті 259
Цивільного кодексу України сторонам
дозволено за домовленістю збільшувати
встановлену законом як загальну, так і
спеціальну позовну давність.

Умова про збільшення позовної давності
може бути вміщена як в укладеному
сторонами договорі купівлі-продажу,
поставки, надання послуг тощо, так і в
окремому документі або в листах,
телеграмах, телефонограмах та інших
документах, якими обмінювалися сторони
і які повинні однозначно свідчити про
досягнення згоди сторін щодо
збільшення строку позовної давності.

Колегією суддів встановлено, що
відповідно до п.9 додатку №3 (а.с. 54) до
договору №1 "Порядок розрахунків",
сторони домовилися, що термін позовної
давнини по розрахунках за використану
електричну енергію складає п'ять років.

З огляду на викладене, враховуючи
домовленість сторін про збільшення
встановленої законом позовної
давності до п'яти років, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду про відмову в позові в частині
стягнення 72 148,35 грн. у зв'язку зі
спливом позовної давності, та про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення грошових коштів у сумі 37 961
грн. 39 коп.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі не спростовують висновків суду
першої інстанції, є безпідставними та
необґрунтованими.

Враховуючи викладене, та те, що позивач
звернувся за захистом свого порушеного
права з пропущенням без поважних
причин строку позовної давності, про
застосування якої було заявлено
відповідачем, з огляду на
недоведеність позивачем наявності
суми заборгованості відповідача перед
позивачем за договором за пред'явлений
до стягнення період, суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог щодо
стягнення з відповідача 72 148,35 грн. за
перетікання реактивної
електроенергії.

Доводи апеляційної скарги про те, що
оскільки відповідач частково
сплачував грошові кошти за договором,
то перебіг строку позовної давності
переривався, а отже строк позовної
давності позивачем не пропущено, не
приймаються судом апеляційної
інстанції до уваги з огляду на п.4.4.1
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів».

Так, пунктом 4.4.1. Постанови Пленуму ВГСУ
від 29 травня 2013 року N 10 «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» встановлено, що
у дослідженні обставин, пов'язаних із
вчиненням зобов'язаною особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку (частина перша
статті 264 ЦК України), господарському
суду необхідно у кожному випадку
встановлювати, коли конкретно вчинені
боржником відповідні дії, маючи на
увазі, що переривання перебігу
позовної давності може мати місце лише
в межах строку давності, а не після його
спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, можуть, з
урахуванням конкретних обставин
справи, належати, зокрема, часткова
сплата боржником або з його згоди іншою
особою основного боргу та/або сум
санкцій. При цьому якщо виконання
зобов'язання передбачалося частинами
або у вигляді періодичних платежів і
боржник вчинив дії, що свідчать про
визнання лише певної частини (чи
періодичного платежу), то такі дії не
можуть бути підставою для переривання
перебігу позовної давності стосовно
інших (невизнаних) частин платежу.

З наявних матеріалів справи
вбачається, що відповідач здійснював
оплату періодично, окремо за кожен
наданий рахунок, а отже такі дії не
можна кваліфікувати як визнання всього
заявленого позивачем боргу.

Акт звірки розрахунків, складений між
Тальнівським РЕМ та КП «Водоканал»
станом на 04.07.2014 року (а.с. 7) не
приймається колегією суддів як
належний доказ переривання строку
позовної давності. Оскільки, за
вказаним Актом неможливо встановити
період, за який нараховано суму
заборгованості, а також відсутні
посилання на підставі яких саме
договорів нараховано грошові кошти у
сумі 110 109,74 грн.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази, які свідчили б про наявність
договірних відносин щодо постачання
електричної енергії між позивачем та
відповідачем за період січня 2001 року до
28.04.2009 року.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
місцевий господарський суд, виконавши
всі вимоги процесуального закону і
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішив спір у відповідності з нормами
матеріального права, в рішенні
місцевого господарського суду повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
скаржник, не можуть бути підставою для
зміни або скасування рішення
господарського суду Черкаської
області від 09.09.2014 року у справі
№925/1444/14.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
"Черкасиобленерго" на рішення
господарського суду Черкаської
області від 09.09.2014 року у справі №925/1444/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Черкаської області від 09.09.2014 року у
справі №925/1444/14 залишити без змін.

3. Справу №925/1444/14 повернути до
господарського суду Черкаської
області.

Головуючий суддя
О.В. Агрикова

Судді
А.О. Мальченко

М.Г. Чорногуз