ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 рокуСправа № 912/3283/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Вавренюк Л.С.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/3283/14

за позовом: фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Світловодськ
Кіровоградської області

до відповідача: відділу державної
виконавчої служби Світловодського
міськрайонного управління юстиції, м.
Світловодськ Кіровоградської області

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Державної
казначейської служби України, в особі
Світловодського управління Державної
казначейської служби України
Кіровоградської області, м.
Світловодськ Кіровоградської області

про стягнення 34 480,96 грн.

Представники :

від позивача - участі не брали;

від відповідача - участі не брали;

від 3-ї особи - Дудка Л.А., довіреність б/н
від 01.12.14 р.

фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Кіровоградської області з позовною
заявою до відділу державної виконавчої
служби Світловодського міськрайонного
управління юстиції про відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 17480,96 грн.
та компенсацію моральної шкоди в
розмірі 17000,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Кіровоградської області від 22.10.14 р. до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача,
залучено Державну казначейську службу
України, в особі Світловодського
управління Державної казначейської
служби України Кіровоградської
області; зобов'язано учасників
судового процесу надати необхідні для
вирішення спору матеріали (а.с. 24).

Представники сторін у справі в
судовому засіданні 01.12.14 р. участі не
брали, однак належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання.

13.10.14 р. та 24.11.14 р. до суду від позивача
надійшли заява та відзив, в яких
позивач підтримує позовні вимоги та
просить розглянути справу без участі
позивача та його представника (а.с. 19, 38).

07.11.14 р. від відповідача у справі -
відділу державної виконавчої служби
Світловодського міськрайонного
управління юстиції (далі - ВДВС
Світловодського МУЮ) надійшли письмові
заперечення на позовну заяву, у
відповідності до яких ВДВС
Світловодського МУЮ просить відмовити
позивачу в задоволенні позовної заяви
з підстав, викладених у запереченнях
(а.с. 31-32).

Залучена у справі третя особа -
Державна казначейська служба України в
особі Світловодського управління
Державної казначейської служби
України Кіровоградської області 01.12.14
р. подала до суду письмові заперечення
та додані до них докази, відповідно зо
змісту яких просить відмовити в
повному обсязі в задоволенні позовної
заяви про відшкодування матеріальної
шкоди в розмірі 17 480,96 грн. та
компенсацію моральної шкоди в розмірі
17000,00 грн.

Представник третьої особи в судовому
засіданні 01.12.14 р. підтримав наданні у
справі заперечення в повному обсязі.

Предметом позову у даній справі є,
зокрема, вимоги позивача про
відшкодування збитків в сумі 17480,96 грн.,
що на думку позивача, завданні
останньому відділом ДВС
Світловодського МУЮ (далі - Відділ), що
полягають у не проведенні останнім дій
з примусового виконання наказу
господарського суду Кіровоградської
області, виданого 27.11.12р. у справі
№5013/1318/12 щодо стягнення з ПП "ФЛ і К" на
користь ФОП ОСОБА_1 заборгованості, що
складається із суми основного боргу,
пені, 3% пічних та витрат по сплаті
судового збору (15 610,00 грн. - основний
борг, 217,94 грн. - пеня, 43,52 грн. - 3% річних,
1609,50 грн. - судовий збір).

Дослідивши обставини на які вказує
позивач, перевіривши їх наданими у
справі доказами, господарський суд
дійшов висновку про безпідставність
заявлених вимог, враховуючи наступне.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ст.ст. 15 і 16
Цивільного кодексу України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу у разі
їх порушення, невизнання чи
оспорювання.

Одним з способів захисту цивільних
прав та інтересів є відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди.

Згідно ст. 56 Конституція України
кожному гарантовано право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України
"Про державну виконавчу службу", шкода,
заподіяна державним виконавцем
юридичним особам під час виконання
рішення, підлягає відшкодуванню у
порядку, передбаченому законом, за
рахунок держави.

Частиною 2 ст. 87 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що
збитки, завдані державним виконавцем
юридичним особам під час проведення
виконавчого провадження, підлягають
відшкодуванню в порядку, встановленому
законом.

За своєю правовою природою,
відшкодування майнової шкоди є
відшкодування позадоговірної шкоди,
тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про
цивільно-правову відповідальність за
завдання позадоговірної майнової
шкоди визначено ст. 1166 Цивільного
кодексу України, відповідно до змісту
якої майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам юридичної особи, а також шкода,
завдана її майну, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до змісту ст. 1173 Цивільного
кодексу України шкода, завдана
юридичній особі незаконними рішеннями,
дією чи бездіяльністю органу державної
влади при здійсненні ним своїх
повноважень, відшкодовується державою
незалежно від вини цього органу.

На відміну від загальної норми ст. 1166
Цивільного кодексу України, яка
вимагає встановлення усіх чотирьох
елементів цивільного правопорушення
(протиправна поведінка, наявність
шкоди, причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та завданою
шкодою, вина заподіювача шкоди),
спеціальні норми ст. 1173 Цивільного
кодексу України допускають можливість
відшкодування шкоди незалежно від вини
органу державної влади та його
посадової або службової особи.

За таких обставин, необхідною
підставою для притягнення органу
державної влади до відповідальності у
вигляді стягнення шкоди мають бути
встановлені факти неправомірних дій
(бездіяльності) цього органу чи його
посадових або службових осіб,
наявність шкоди та причинний зв'язок
між неправомірними діями і заподіяною
шкодою. При цьому неправомірність
рішення, дій або бездіяльності органу
державної влади має підтверджуватись
відповідним рішенням суду, яке буде
мати преюдиціальне значення для справи
про відшкодування шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих
елементів виключає відповідальність
за заподіяну шкоду.

У спірних деліктних правовідносинах
саме на позивача покладається
обов'язок довести наявність шкоди (її
розмір), протиправність (незаконність)
поведінки органу державної влади та
причинний зв'язок такої поведінки із
заподіяною шкодою.

За змістом ст. 1173 Цивільного кодексу
України відшкодовуванню підлягає
шкода, яка фактично завдана
матеріальним благам особи незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органу державної влади. У разі
наявності лише незаконної
бездіяльності державного органу без
настання наслідків у вигляді шкоди,
відсутні правові підстави для її
відшкодування.

У вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок
невиконання рішення суду, слід
враховувати, що для висновку про
наявність безпосереднього причинного
зв'язку між невиконанням судового
рішення, яке набрало законної сили, та
заподіяною шкодою недостатньо
встановити тільки факт невиконання
судового рішення та неотримання
кредитором присудженого судом.

Крім того, до органу державної
виконавчої служби не переходять
зобов'язання боржника за виконавчим
документом, який підлягає примусовому
виконанню.

Зазначена правова позиція викладене в
абзаці другому пункту 9 Роз'яснення
Президії Вищого арбітражного суду
України від 01.04.1994 № 02-5/215 "Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з відшкодуванням шкоди", з
наступними до них змінами, внесеними
Роз'ясненням Президії Вищого
господарського суду України від 29.12.2007
№ 04-5/239, зі змісту яких вбачається, що у
розгляді позовів про відшкодування
шкоди, завданої внаслідок
неправомірних дій державних
виконавців при виконанні судового
рішення, слід враховувати, що згідно з
ст. 85 Закону України "Про виконавче
провадження" на дії (бездіяльність)
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби або відмову від вчинення ними
дій може бути подано скаргу до
начальника відповідного органу
державної виконавчої служби або до
відповідного суду; отже, факт
неправомірності дій державного
виконавця або інших посадових осіб
державної виконавчої служби на момент
розгляду господарським судом спору про
відшкодування шкоди повинен вже бути
встановлений відповідними засобами
доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно до положеннями ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У справі відсутні докази того, що факт
неправомірності чи незаконної
бездіяльності ВДВС Світловодського
МУЮ щодо примусового виконання наказу
господарського суду від 27.11.12 р. у
справі №5013/1318/12 був встановлений
відповідними засобами доказування,
зокрема, у ході розгляду скарги на дії
чи бездіяльність державного виконавця
в порядку ст. 121-2 ГПК України. А тому,
твердження позивача щодо незаконної
бездіяльності ВДВС Світловодського
МУЮ не доведено суду належними та
допустимими доказами, у зв'язку з чим
вимоги позивача в цій частині є
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до змісту пункту
12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" № 9 від 17.10.2012 р. , у розгляді
позовів про відшкодування шкоди
(збитків), заподіяної діями
(бездіяльністю) державного виконавця,
суди повинні виходити з положень
статті 11 Закону України "Про державну
виконавчу службу", статті 87 Закону
України "Про виконавче провадження",
статті 1174 Цивільного кодексу України,
маючи на увазі, що в таких випадках
відповідачами можуть бути відповідні
органи Державної виконавчої служби, в
яких працюють державні виконавці, та
відповідні територіальні органи
Державної казначейської служби
України, і враховуючи викладене в
роз'ясненні президії Вищого
арбітражного суду України від 01.04.94 №
02-5/215 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" (в редакції
роз'яснення президії Вищого
господарського суду України від 29.12.2007
№ 04-5/239), зокрема в пункті 9 цього
роз'яснення". Відповідно до цього
пункту у вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок невиконання рішення суду,
господарським судам слід враховувати,
що для висновку про наявність
безпосереднього причинного зв'язку між
невиконанням судового рішення, яке
набрало законної сили, та заподіяною
шкодою недостатньо встановити тільки
факт невиконання судового рішення та
неотримання кредитором присудженого
судом. Під час розгляду справи суду
необхідно встановити, чи могло бути
таке судове рішення фактично виконане
в момент пред'явлення його до
виконання, зокрема, чи мав боржник
майно, достатнє для виконання судового
рішення в порядку та у спосіб,
зазначений в ньому, чи не було це майно
обтяжене іншими зобов'язаннями, які
перешкоджали б виконанню рішення, чи
були заявлені в цей час вимоги інших
стягувачів на майно боржника тощо.

З матеріалів даної справи вбачається,
що 06.12.12 р. господарським судом
Кіровоградської області винесено
рішення від 08.11.12 р. у справі № 5013/1318/12
про задоволення позову про стягнення
ПП "ФЛ і К" на користь ФОП ОСОБА_1
заборгованості в сумі 15 871,46 грн. та
судового збору в сумі 1609,50 грн. (а.с. 6-7)

06.12.12 р. ФОП ОСОБА_1 звернувся до ВДВС
Світловодського МУЮ із заявою про
відкриття виконавчого провадження,
додавши до заяви оригінал відповідного
наказу від 27.11.12 р. № 5013/1318/12 (а.с. 8).

В цей час у відділі ДВС Світловодського
МУЮ на підставі постанови про
об'єднання виконавчого провадження від
07.05.12 р. вже знаходилось на виконанні
зведене виконавче провадження про
стягнення з ПП "ФЛ і К" боргу на користь
УПФУ в м. Світловодську та
Світловодському районі та
Світловодської ОДПІ.

За доводами відповідача, викладених у
запереченнях, з метою перевірки
майнового стану боржника державним
виконавцем 01.06.12 р. направлено було
запити до реєстраційних органів, а
саме: ВДАІ, інспекції сільського
господарства, відділ держкомзему, БТІ.

Згідно довідок за боржником не
зареєстровані транспортні засоби та
сільськогосподарська техніка (а.с. 42).

Згідно довідки Світловодської ОДПІ за
боржником зареєстровані розрахункові
рахунки в банківських установах, на які
постановами про арешт коштів боржника
від 30.07.12 р. та 08.11.12 р. накладено арешт
(а.с. 42 - зворотній бік, а.с. 44).

15.11.12 р. з метою виявлення у боржника
майна, на яке, відповідно до закону,
може бути звернено стягнення,
державним виконавцем здійснено вихід
за місцем знаходження боржника. На час
виходу державного виконавця, двері в
приміщення зачинені, про що складено
відповідний акт.

14.02.13 р. та 17.07.13 р. складено акти опису й
арешту рухомого майна боржника, а саме:
промислових швейних машинок, які були
передані на зберігання засновнику ПП
"ФЛіК" ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
48-49, 50-51).

16.04.13 р. здійснено повторний вихід за
місцем знаходження майна та
встановлено, що згідно акта опису та
арешту від 14.02.13 р. у зберігача майна
представника боржника ОСОБА_3 відсутні
дві одиниці описаного рухомого майна, а
саме: петельна машина NECCHI та оверлок.

Також встановлено, що зі слів керівника
боржника - юридичної особи, ОСОБА_3,
книга обліку балансу підприємства та
будь-які документи, що стосуються
діяльності ПП "ФЛіК", знаходяться у
бухгалтера, але вищезазначене не
підтверджено жодними доказами.

За умисне перешкоджання виконанню
рішення суду державним виконавцем 21.05.13
р. направлено подання до органів
прокуратури про притягнення ОСОБА_3 до
кримінальної відповідальності.

03.07.13 р. надійшло повідомлення
банківської установи про відсутність
коштів на рахунках боржника.

Постановою від 16.07.13 р. призначено
експерта для оцінки арештованого майна
(а.с. 55).

18.07.13 р. направлено запит до
Світловодського МВ УМВС України в
Кіровоградській області про
результати розгляду подання.

Згідно наданої відповіді засновник
боржника до кримінальної
відповідальності, передбаченою ч. 1 ст.
382 КК України не притягувалась,
кримінальна справа закрита.

За доводами заступника начальника ВДВС
Світловодського МУЮ здійснювались
неодноразові виходи за місцем
знаходження боржника та залишались
виклики до ВДВС, але ОСОБА_3 ніяким
чином не реагувала, до ВДВС не
з'являлась.

Протягом червня 2014 р. Світловодською
міжрайонною прокуратурою проведено
перевірку, якою виявлено умисне
невиконання рішення суду боржником,
керуючись чим була порушена
кримінальна справа та внесено
відомості до ЄРДР (а.с. 57).

03.09.14 р. Світловодським міськрайонним
судом винесено вирок, яким ОСОБА_3 -
керівника ПП "ФЛіК" притягнуто до
кримінальної відповідальності (а.с.
58-59).

29.09.14 р. повторно винесено постанову про
призначення експерта для визначення
вартості арештованого рухомого майна
боржник (а.с. 60 - зворотній бік).

Як стверджує в наданих до суду
письмових запереченнях представник
ВДВС Світловодського МУЮ, на даний час
триває перевірка майнового стану
боржника, оцінка рухомого майна
боржника в подальшому його примусова
реалізація.

Крім того, посилаючись на те, що боржник
є приватним підприємством, а також те,
що факти наявності підстав для
повернення виконавчого документа
стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 ч. 1
ст. 47 Закону України "Про виконавче
провадження" не встановлено, правові
підстави для застосування державним
виконавцем п. 3 ст. 4 Закону України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень" відсутні (а.с. 40-41).

За таких обставин, матеріалами справи
не підтверджено належними доказами
доводи позивача щодо протиправності
чи-то бездіяльності ВДВС
Світловодського МУЮ при виконанні
наказу господарського суду
Кіровоградської області № 5013/1318/12 від
27.11.12 р., а отже відсутній причинний
зв'язок між діями державного виконавця
та шкодою, яку заявлено позивачем до
стягнення.

Оскільки позивач, в супереч вимог ст.ст.
33-34 Господарського процесуального
кодексу України, не довів
обґрунтованості пред'явленого позову
щодо заподіяння йому відповідачем
матеріальної шкоди, вимоги позивача
щодо компенсації позивачу моральної
шкоди, що спричинена позивачу, у зв'язку
із незаконними діями відповідача,
господарський суд також визнає
недоведеними та безпідставними, а отже
такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, у задоволенні позову слід
відмовити повністю.

Згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про
судовий збір" позивач звільнений від
сплати судового збору за подання
даного позову.

Керуючись ст. ст. 33-34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частини рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання повного
рішення.

Копію рішення направити учасникам
судового процесу, зокрема,

позивачу за адресою: 27500,
Кіровоградська область, м.
Світловодськ, вул. Урицького, 85;

відповідачу за адресою: 27500,
Кіровоградська область, м.
Світловодськ, вул. Куйбишева, 13 а.

Повне рішення складено 08.12.2014 р.

Суддя
Л.С. Вавренюк