КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р. Справа№ 910/9414/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Обухов В. В. -
представник за довіреністю № 0113-377 від
27.12.2013 та наказом № 15-к від 03.11.2014

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»

на рішення Господарського
суду міста Києва від 06.10.2014

у справі № 910/9414/14
(головуючий суддя Бондарчук В. В., судді
Нечай О. В., Спичак О. М.)

за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»

до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Клейпром»

про відшкодування
шкоди в порядку регресу у розмірі 51 381,68
грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з
відповідача страхового відшкодування
в сумі 51 381,68 грн., яке позивачем як
страховиком за договором
добровільного страхування
відповідальності експедитора
№24-2802-13-00001 від 08.01.2013 було виплачено
своєму страхувальнику Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Стеллар-Логістік», який оплатив
претензію Товариству з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Кімберлі-Кларк Україна»,
заявлену в зв'язку з втратою вантажу,
який за умовами укладеного з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Стеллар-Логістік»
договору-доручення про надання
транспортно-експедиційних послуг №
22/04/13 від 22.04.2013 перевозив відповідач.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 06.10.2014, повний текст якого
підписаний 09.10.2014, у справі № 910/9414/14 у
задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки предметом договору
добровільного страхування
відповідальності експедитора
№24-2802-13-00001 від 08.01.2013 є страхування
відповідальності, вказаний договір за
своєю правовою природою не є договором
майнового страхування, а відтак, на
підставі ст. 993 Цивільного кодексу
України та ст. 27 Закону України «Про
страхування» до позивача не перейшло
право до особи, відповідальної за
заподіяний збиток, оскільки вказані
норм надають таке право лише особам, що
виплатили страхову відшкодування за
договором майнового страхування.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Українська
страхова група» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 по справі № 910/9414/14 та
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
відповідача 51 381,68 грн.

В апеляційній скарзі позивач
посилається на те, що висновок суду
першої інстанції про те, що договір
добровільного страхування
відповідальності експедитора
№24-2802-13-00001 від 08.01.2013 не є договором
майнового страхування, не відповідає
дійсним обставинам справи, оскільки за
неналежне виконання умов
договору-доручення про надання
транспортно-експедиційних послуг №
22/04/13 від 22.04.2013 між сторонами виникають
відносини матеріальної
відповідальності.

Крім того, позивач зазначив про те, що в
оспорюваному рішення суд першої
інстанції ототожнив поняття регресу та
суброгації, що позбавило позивача
можливості захистити свої порушені
права. Так, позивач зазначив про те, що
суду першої інстанції, приймаючи
оспорюване рішення, фактично
встановив, що в порядку регресу у
спірних правовідносинах позивач не має
права на відшкодування майнової шкоди.

Водночас апелянт погодився з правовою
позицією суду про відсутність у
спірних правовідносинах, в силу
приписів ст. 27 Закону України «Про
страхування», регресу та визнав свою
помилковість у посиланні на регресні
правовідносини, проте вказав на те, що у
даному випадку, фактично, наявні
правовідносини суброгації, тобто
перехід до страховика на підставі
відповідного акту права вимоги, яке
страхувальник має щодо особи, винної у
збитках.

Ухвалою від 29.10.2014 колегією суддів
Київського апеляційного
господарського суду в складі:
головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді
Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну
скаргу Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група» прийнято
до розгляду та порушене апеляційне
провадження.

Відповідач в жодне судове засідання
представників не направив, про причини
неявки представників у судове
засідання суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх
учасників про час і місце судового
розгляду апеляційної скарги, а також
те, що явка представників сторін в
судове засідання не визнана
обов'язковою, колегія суддів дійшла
висновку про розгляд апеляційної
скарги у відсутність представників
відповідача за наявними матеріалами
апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник
позивача апеляційну скаргу підтримав у
повному обсязі.

Дослідивши матеріали апеляційної
скарги, матеріали справи, заслухавши
пояснення представника позивача, з
урахуванням правил ст. ст. 99, 101
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з якими апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі,
колегія суддів встановила наступне.

08.01.2013 ТОВ «Стеллар-Логістик» як
Cтрахувальник та позивач як Cтраховик
уклали договір добровільного
страхування відповідальності
експедитора № 24-280-13-00001 (далі Договір
страхування), об'єктом страхування за
яким є майнові інтереси ТОВ
«Стеллар-Логістик», що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням ТОВ «Стеллар-Логістик»
заподіяної ним шкоди здоров'ю, життю та
майну третіх осіб, а також шкоди,
заподіяної вантажу під час експедиції
(перевезення).

Стаття 980 Цивільного кодексу України
встановлює, що предметом договору
страхування можуть бути майнові
інтереси, які не суперечать закону і
пов'язані з відшкодуванням шкоди,
завданої страхувальником (страхування
відповідальності).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
страхування», предметом договору
страхування можуть бути майнові
інтереси, що не суперечать закону і
пов'язані, в тому числі, з
відшкодуванням страхувальником
заподіяної ним шкоди особі або її
майну, а також шкоди, заподіяної
юридичній особі (страхування
відповідальності).

Враховуючи предмет Договору
страхування, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що цей договір слід віднести до
договорів страхування
відповідальності страхувальника, в
зв'язку з чим посилання позивача, в
обґрунтування правомірності заявлених
позовних вимог, на ст. 27 ЗУ «Про
страхування» є помилковими, адже у
вказаній статті йдеться про перехід до
страховика права вимоги до особи,
відповідальної за заподіяний збиток, у
випадку, якщо він виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, до яких укладений
позивачем із своїм Страхувальником
Договір страхування не відноситься.

Як вбачається з матеріалів справи, на
дату укладення з позивачем Договору
страхування ТОВ «Стеллар-Логістик» мав
договірні відносини з ТОВ з іноземними
інвестиціями «Кімберлі-Кларк Україна»,
оформлені Генеральним договором
транспортного експедирування № 1/28/12/2012
від 28.12.2012 (а.с.20-34) (далі Генеральний
договір), за умовами якого ТОВ
«Стеллар-Логістик» як Експедитор
зобов'язався надавати ТОВ з іноземними
інвестиціями «Кімберлі-Кларк Україна»
як Клієнту транспортно-експедиційні
послуги, пов'язані з організацією та
забезпеченням перевезень імпортного,
експортного або іншого вантажу.

22.04.2013 ТОВ «Стеллар-Логістик» як
Довіритель уклав з ТОВ «Клейпром»
(відповідач) як Повіреним
договір-доручення № 22/04/13 про надання
транспортно-експедиційних послуг на
здійснення перевезень вантажив
автомобільним транспортом у
міжнародному та міжміському
сполученні (а.с.17-19) (далі
Договір-доручення).

Згідно з п. 2.2 Договору-доручення,
конкретні умови по кожному замовленню
обумовлюються в Заявці, яка є
невід'ємною частиною даного договору.

На виконання вимог ухвали суду від
12.11.2014 позивачем долучено до матеріалів
справи копію заявки на транспортування
вантажів в міжнародному сполученні №
276 від 22.04.2013 (далі Заявка № 276), зі змісту
якої слідує, що ТОВ «Стеллар-Логістик»
доручив, а відповідач прийняв на себе
зобов'язання здійснити перевезення за
маршрутом Польща - Україна вантажу
підгузників вагою до 12 т, 38 палет; дата
подачі під завантаження 23.04.2013; дата
доставки 26.04.2013; адреса завантаження:
Kimberly-Clark S. A. Klucze Mill 32-310 Klucze Osada 3; митний
перехід: Краковець; адреса
розвантаження: Київська область, 08300, м.
Бориспіль, вул. Запорізька, складський
комплекс «Фигс»; автомобіль АА 2073
МС/АА0177НР, водій Ковальчік Ладіслав.

За твердженням позивача, за Заявкою №
276 мав бути перевезений належний ТОВ з
іноземними інвестиціями
«Кімберлі-Кларк Україна» товар,
вказаний в інвойсі № 95396542 від 23.04.2013,
загальною вагою нетто 4 712,948 кг
загальною вартістю 6 898,90 Євро.

29.04.2013 Пасічний Андрій Анатолійович
(вказаний як директор ТОВ
«Стеллар-Логістик» у Генеральному
договорі, Договорі страхування і
Договорі-дорученні - прим. суду)
звернувся до Дніпровського РУ ГУ МВС
України з заявою про те, що 26.04.2013 за
адресою: м. Київ, вул. М. Раскової,2-А ТОВ
«Клейпром» не виконало умови договору
при перевезенні вантажу.

29.04.2013 ТОВ «Стеллар-Логістик» звернувся
до позивача з Заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування, де повідомив
про викрадення 23.04.2013 вантажу та про те,
що автомобіль, завантажений товаром
згідно з інвойсом № 95396542, зник, і
подальшу долю вантажу не відомо.

У вказаній Заяві ТОВ
«Стеллар-Логістик» визначив
попередньо збиток в сумі 72 500 грн.,
зазначив ТОВ з іноземними інвестиціями
«Кімберлі-Кларк Україна» як
постраждалу особу, якій завдано
збитків, і просив перерахувати
страхове відшкодування вказаній особі.

В подальшому, 20.05.2013, ТОВ
«Стеллар-Логістик» письмово повідомив
ТОВ з іноземними інвестиціями
«Кімберлі-Кларк Україна» стосовно
зникнення автомобіля АА2073МС/АА0177НР з
вантажем, який тому належав.

Про факт такого повідомлення йдеться у
претензії № 249-05 від 30.05.2013 ТОВ з
іноземними інвестиціями
«Кімберлі-Кларк Україна», з якою той
звернувся до ТОВ «Стеллар-Логістик»,
вимагаючи погасити борг за втрачений
товар, вартість якого згідно з інвойсом
на відвантаження № 95396542 становить 6 898,90
Євро.

В період з 27.06.2013 по 22.08.2013 ТОВ
«Стеллар-Логістик» перерахував ТОВ з
іноземними інвестиціями
«Кімберлі-Кларк Україна» в оплату
претензії 71 421,09 грн., про що він
повідомив позивача листом № 758 від
28.08.2013 (а.с.15), в якому просив
відшкодувати йому зазначену суму за
вказаними у листі реквізитами.

Як на підставу відшкодувати йому
перераховані на користь ТОВ з
іноземними інвестиціями
«Кімберлі-Кларк Україна» 71 421,09 грн. ТОВ
«Стеллар-Логістик» у листі № 758
послався на те, що 20.05.2013 стався
страховий випадок - зник автомобіль
АА2073МС/АА0177НР з вантажем, який належав
ТОВ з іноземними інвестиціями
«Кімберлі-Кларк Україна».

Згідно зі складеним позивачем
Страховим актом № ДКЦВ-6392 від 29.08.2013
(а.с.13), з урахуванням Розрахунку
остаточної суми страхового
відшкодування (а.с.14) та того, що
безумовна франшиза за Договором
страхування щодо спірного випадку
становить 20 039,41 грн., до виплати в
якості страхового відшкодування
призначено 51 381,68 грн. (71 421,09-20 039,41).

Платіжним дорученням № 15174 від 29.08.2013
позивач перерахував ТОВ
«Стеллар-Логістик» за вказаним ним у
листі № 758 від 28.08.2013 реквізитами 51 381,68
грн. страхового відшкодування.

З відмітки банку на вказаному
платіжному документі слідує, що він
банком проведений, а отже, страхове
відшкодування позивачем виплачене в
повному обсязі.

19.05.2014 позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з ТОВ «Клейпром»
в порядку регресу матеріальної шкоди в
сумі 51 381,68 грн.

Суд першої інстанції відмовив у
задоволенні вимог позивача, з чим
колегія суддів погоджується з огляду
на таке.

Позивач звертається з майновими
вимогами до ТОВ «Клейпром» виходячи з
того, що внаслідок дій вказаної особи
Страхувальник позивача за Договором
страхування зазнав збитків в сумі 71 421,09
грн., які він виплатив за претензією ТОВ
з іноземними інвестиціями
«Кімберлі-Кларк Україна» як Клієнту за
Генеральним договором, 51 381,68 грн. з
яких позивач перерахував йому як
страхове відшкодування за Договором
страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Зі змісту вказаних правових норм
випливає, що підставою виникнення у
особи, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, права зворотної вимоги
(регресу) до винної особи є факт
завдання шкоди, підтверджений розмір
шкоди, протиправність дій особи, яка
завдала шкоди, причинний зв'язок між
ними та наявність вини особи, яка
завдала шкоди.

За відсутності хоча б одної з
зазначених умов, у суду відсутні
правові підстави для задоволення
майнових вимог позивача за рахунок
відповідача.

Зі змісту Заявки № 276 слідує, що
перевезення спірного вантажу мало
відбуватися за маршрутом Польща -
Україна, а отже, правовідносини сторін,
пов'язані з перевезенням, регулюються
Конвенцією про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів (КДПВ),
дата приєднання України: 01.08.2006 (далі
Конвенція), частина 1 статті 1 якої
встановлює, що ця Конвенція
застосовується до будь-якого договору
автомобільного перевезення вантажів
транспортними засобами за винагороду,
коли зазначені в договорі місце
прийняття вантажу для перевезення і
місце, передбачене для доставки,
знаходяться у двох різних країнах, з
яких принаймні одна є договірною
країною, незважаючи на місце
проживання і громадянство сторін.

Стаття 4 Конвенції встановлює, що
договір перевезення підтверджується
складанням вантажної накладної.
Відсутність, неправильність чи утрата
вантажної накладної не впливають на
існування та чинність договору
перевезення, до якого й у цьому випадку
застосовуються положення цієї
Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Конвенції
вантажна накладна складається в трьох
оригінальних примірниках, підписаних
відправником і перевізником. Ці
підписи можуть бути надруковані чи
замінені печатками відправника і
перевізника, якщо це допускається
законодавством країни, в якій складена
вантажна накладна. Перший примірник
передається відправнику, другий
супроводжує вантаж, а третій
залишається у перевізника.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конвенції вантажна
накладна є первинним доказом укладання
договору перевезення, умов цього
договору і прийняття вантажу
перевізником.

Частина 2 ст. 34 ГПК України встановлює,
що обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, відповідно до приписів Конвенції
документом, який підтверджує прийняття
особою вантажу до перевезення, є
виключно вантажна накладна, а відтак,
на підтвердження факту прийняття
відповідачем до перевезення вантажу
позивач має надати відповідну вантажну
накладну, яку позивачем, незважаючи на
вимоги ухвали суду від 12.11.2014, надано не
було, а відтак, матеріали справи не
містять належних доказів на
підтвердження факту прийняття
відповідачем до перевезення вантажу.

Надана позивачем Заявка № 276, в
будь-якому випадку, не може вважатися
належним доказом прийняття
відповідачем вантажу до перевезення,
оскільки вона фактично лише встановлює
домовленість сторін щодо організації
певного перевезення та умови, на яких
таке перевезення має бути проведене,
проте не є доказом на підтвердження
самого факту надання відповідних
послуг.

Ухвалою від 12.11.2014 позивача зобов'язано
надати суду належні докази на
підтвердження того факту, що
автомобіль, який прийняв до
перевезення спірний вантаж, при
здійсненні такого перевезення зник
(довідка компетентних органів,
відомості щодо порушення кримінальної
справи тощо).

На підтвердження того, що вантаж зник і
що винним в цьому є саме відповідач,
позивачем до матеріалів справи
долучено:

- витяг з кримінального провадження №
0007348 (а.с.16), копію якого додано
позивачем до позовної заяви, в якому
йдеться про те, що 29.04.2013 Пасічний
Андрій Анатолійович (вказаний як
директор ТОВ «Стеллар-Логістик» у
Генеральному договорі, Договорі
страхування і Договорі-дорученні -
прим. суду) звернувся до Дніпровського
РУ ГУ МВС України з заявою про те, що
26.04.2013 за адресою: м. Київ, вул. М.
Раскової,2-А ТОВ «Клейпром» не виконало
умови договору при перевезенні
вантажу;

- довідку Дніпровського РУ ГУ МВС
України в м. Києві, в якій йдеться про
те, що вона видана Пасічному Андрію
Анатолійовичу про те, що він дійсно
29.04.2013 звертався до Дніпровського РУ ГУ
МВС України в м. Києві з заявою про те,
що 26.04.2013 по вул. М. Раскової 2-А ТОВ
«Клейпром» на виконало умови договору
про перевезенні вантажу, що вказана
заява зареєстрована до ЄО за № 16823 від
29.04.2013, і дані внесено до реєстру
досудових розслідувань за № 0007348
від 30.04.2013 за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190
КК України;

- лист Дніпровського РУ ГУ МВС України в
м. Києві, з якого слідує, що кримінальне
провадження № 0007348 20.05.2013 було
передане до прокуратури Дніпровського
району для подальшого спрямування
матеріалів кримінального провадження
за територіальною підсудністю,
оскільки кримінальне правопорушення
вчинене на території Дарницького
району міста Києва;

- лист Дарницького РУ ГУ МВС України в м.
Києві № 4718598 від 03.11.2014, з якого слідує,
що в провадженні слідчого відділу
Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві
перебувають матеріали кримінального
провадження, внесені до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0007348 від 30.04.2013, проте на даний час
встановити особу, яка винна у зникненні
вантажу, не представилось можливим, і
що на даний час проводяться всі
необхідні слідчі дії, направлені на
встановлення істини по даному
кримінальному провадженню.

Проте, вказані документи, на думку
колегії суддів, свідчать лише про те, що
директор ТОВ «Стеллар-Логістик»
Пасічний Андрій Анатолійович
звернувся до Дніпровського РУ ГУ МВС
України з заявою про те, що 26.04.2013 за
адресою: м. Київ, вул. М. Раскової, 2-А ТОВ
«Клейпром» не виконало умови договору
при перевезенні вантажу.

Враховуючи, що особу, винну у зникненні
вантажу слідчими органами не
встановлено, вказані документи не
можуть бути належними доказами на
підтвердження прийняття спірного
вантажу до перевезення відповідачем
та, відповідно, вини відповідача у
втраті спірного вантажу та
протиправності його дій.

Окрім вищевказаної заяви директора ТОВ
«Стеллар-Логістик» до Дніпровського РУ
ГУ МВС України, жодного належного
документального доказу на
підтвердження факту зникнення вантажу
матеріали справи не містять.

Отже, жодного належного
документального доказу, який би
свідчив про те, що вантаж 23.04.2013
завантажувався в автомобіль
АА2073МС/АА0177НР в місці завантаження у
Польщі, що він не був доставлений 26.04.2013
в місце розвантаження в Україні, що
вказаний в Заявці № 276 автомобіль
АА2073МС/АА0177НР (водій Ковальчік
Ладіслав) разом з вантажем зник і, якщо
зник, то де саме і за яких обставин,
позивачем суду не надано.

Відсутні й докази того, що перевезення
вантажу, який, за твердженням позивача,
зник, відбувалося за заявкою ТОВ з
іноземними інвестиціями
«Кімберлі-Кларк Україна», претензію
якого на суму 71 421,09 грн. сплатив ТОВ
«Стеллар-Логістик».

Так, згідно з п. 2.1 укладеного вказаними
особами Генерального договору,
перевезення вантажив та організація
транспортно-експедиційного
обслуговування проводиться на
підставі завчасно поданих Клієнтом
Заявок, що після затвердження їх
Сторонами стають невід'ємними
частинами даного договору. Заявки
мають бути підготовлені, відповідно до
типової форми, узгодженої Сторонами у
Додатку № 2 до даного Договору.

Докази оформлення ТОВ з іноземними
інвестиціями «Кімберлі-Кларк Україна»
і ТОВ «Стеллар-Логістик» будь-яких
Заявок на здійснення перевезення в
рамках Генерального договору, в тому
числі щодо товару, зазначеного в
інвойсі № 95396542 від 23.04.2013, в матеріалах
справи відсутні.

Слід також зазначити про те, що в
інвойсі № 95396542, копію якого позивачем
долучено до матеріалів справи на
підтвердження вартості спірного
вантажу, зазначено про вартість таких
товарів: гігієнічні паперові вироби
(hygiene paper articles) та косметичні серветки
(facial tissues), в той час як зі змісту Заявки
№ 276 слідує, що відповідач мав
здійснити перевезення вантажу
підгузників, а відтак, вказані
документи містять суперечності щодо
найменування вантажів, які, за
твердженням позивача, мав перевезти
відповідач.

До того ж, є суперечливою інформація
щодо дати страхового випадку, через
який позивач перерахував ТОВ
«Стеллар-Логістик» страхове
відшкодування в сумі 51 381,68 грн.

Так, позивач, звертаючись до суду з цим
позовом, стверджує, що страховий
випадок стався 20 травня 2013 року.

Про те, що страховий випадок стався
саме 20 травня 2013 року, йдеться у
вищезгаданих претензії № 249-05 від 30.05.2013
ТОВ з іноземними інвестиціями
«Кімберлі-Кларк Україна» до ТОВ
«Стеллар-Логістик» та листа останнього
на адресу позивача № 758 від 28.08.2013.

Водночас у складених позивачем
Страховому акті та Розрахунку
остаточної суми страхового
відшкодування, а також у Заяві ТОВ
«Стеллар-Логістик» про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування від 29.04.2013
йдеться про страховий випадок, який
стався 23.04.2013.

При цьому, в обох випадках ТОВ
«Стеллар-Логістик» стверджує, що зник
товар, зазначений інвойсі № 95396542 від
23.04.2013.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що позивачем не
доведено наявність всіх умов для
виникнення у позивача права зворотної
вимоги (регресу) до відповідача.

Водночас колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу позивача на
те, що згідно з п. 9.1.2 Договору
страхування підтвердження факту та
обставин настання страхового випадку
та визначення розміру збитку Страховик
здійснює на підстави комплекту
претензійних документів, до якого
входить документ, що підтверджує факт
оплати претензії Страхувальником.

Про факт перерахування ТОВ
«Стеллар-Логістик» на задоволення
претензії ТОВ з іноземними
інвестиціями «Кімберлі-Кларк Україна»
71 421,09 грн. йдеться лише у його листі № 758
від 28.08.2013 позивачу, проте в матеріалах
справи відсутні документальні докази
на підтвердження такого перерахування.

Згідно з п. 10.4.2 Договору страхування,
якщо відповідальність Страхувальника
виникає з вини інших осіб,
Страхувальник зобов'язаний вжити всіх
необхідних заходів для
документального закріплення свого
права вимоги до цих осіб з метою
відшкодування завданих йому збитків
цими особами чи подальшої передачі
Страховику своїх прав для одержання
відшкодування від винної особи шляхом
висунення регресного позову після
виплати Страховиком страхового
відшкодування.

Згідно з розділом 7 Договору
страхування, Страховик має право:

- запрошувати і одержувати від
Страхувальника необхідну інформацію і
документи, що відносяться до
страхового випадку (п. 7.2.1);

- розпочати розслідування та проводити
оцінку завданої шкоди за власною
ініціативою та за свої кошти (п. 7.2.3);

- у разі необхідності надсилати запит у
компетентні органи для надання ними
відповідних документів та інформації,
що підтверджують факт і причину
настання страхового випідку (п. 7.2.6).

Позивач наявними в нього договірними
правами не скористався.

Відповідно до ст. 42 ГК України
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 44 ГК України
підприємництво здійснюється на основі,
зокрема, комерційного розрахунку та
власного комерційного ризику.

Позивач, перерахувавши страхове
відшкодування своєму Страхувальнику,
не маючи в своєму розпорядженні
достатніх доказів в розумінні Договору
страхування на підтвердження того, що
той фактично зазнав збитків, діяв на
власний комерційний ризик.

Крім того, слід зазначити про таке.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про
страхування» встановлено, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Частина 1 ст. 979 ЦК України встановлює,
що за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Отже, зобов'язання страховика
здійснити страхову виплату
страхувальнику виникає у разі настання
страхового випадку, обумовленого
укладеним договором страхування, за
умови вчасної сплати останнім
страхових платежів.

Згідно з п. 6.1 Договору страхування
термін його дії складає один рік: з
15.01.2013 до 14.01.2014, але не раніше дати
надходження першого страхового
платежу на рахунок позивача.

Відповідно до п. 15.2 Договору
страхування загальний страховий
платіж складає 22 500 грн. Першу частину в
розмірі 11 250 грн. Страхувальник мав
сплатити до 15.01.2013, другу - в розмірі 11 250
грн. - до 15.07.2013.

Ухвалою від 12.11.2014 колегія суддів
зобов'язала позивача надати суду
докази оплати ТОВ «Стеллар-Логістик»
страхового платежу за Договором
страхування (платіжні доручення,
виписки з банківського рахунку,
меморіальні ордери, прибуткові ордери
тощо).

У письмових поясненнях, наданих суду на
виконання вказаної ухвали, як на доказ
сплати Страхувальником страхового
платежу позивач послався на
вищезгаданий Розрахунок остаточної
суми страхового відшкодування від
29.08.2013, виконаний начальником відділу
врегулювання збитків з майнових видів
страхування (а.с.14), де зазначено, що
загальний страховий платіж в сумі 22 500
грн. сплачений.

Проте, згідно з ч. 2 ст. 43 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Розрахунок остаточної суми страхового
відшкодування від 29.08.2013, на який
посилається позивач, не може бути
прийнятий як належний доказ
надходження першого страхового
платежу на рахунок позивача, а відтак,
не є доведеним, що станом на 20.05.2013, яке
позивач визначає як день настання
страхового випадку, а також на день
виплати позивачем Страхувальнику 51 381,61
грн. страхового відшкодування, 29.08.2013,
Договір страхування розпочав свою дію,
що ставить під сумнів право позивача
звертатися до суду з позовом про
стягнення в порядку регресу
виплаченого страхового відшкодування
виходячи з умов цього договору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог.

Позивачем не доведено обставин, на які
він послався в обґрунтування своїх
майнових вимог, в зв'язку з чим у позові
слід відмовити.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є вірним по суті і, незалежно
від підстав відмови у позові,
скасуванню не підлягає.

Апеляційна скарга Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
залишається без задоволення.

Судові витрати на подачу апеляційної
скарги, відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК
України, покладаються на Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Українська страхова група».

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
на рішення Господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 у справі № 910/9414/14
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 у справі № 910/9414/14
залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду
міста Києва матеріали справи № 910/9414/14.

Повний текст постанови складено:
08.12.2014

Головуючий суддя
Н.Ф. Калатай

Судді
Л.М. Ропій

В.І. Рябуха