номер провадження справи 14/114/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014
Справа № 908/4314/14

Суддя господарського суду Запорізької
області Сушко Л.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Український графіт»
(адреса - 69600 м. Запоріжжя, вул.
Північне шосе, 20)

до відповідача Публічного
акціонерного товариства
«Великоанадольський вогнетривкий
комбінат» (адреса - 85721 смт.
Володимирівка Волноваського району
Донецької області, вул. Заводська, 1)

про стягнення заборгованості

За участю уповноважених представників
сторін:

від позивача: Базилевич В.О.,
довіреність №15/16 від 01.01.2014р.

від відповідача: не з'явився

Суть спору:

24 жовтня 2014 року Позивач - Публічне
акціонерне товариство «Український
графіт» (далі за текстом ПАТ
«Укрграфіт») звернувся до
господарського суду Запорізької
області з позовом до Відповідача -
Публічного акціонерного товариства
«Великоанадольський вогнетривкий
комбінат» (далі за текстом ПАТ «ВАВК»)
про стягнення заборгованості.

Системою документообігу
господарського суду здійснено
автоматичний розподіл справи для
розгляду між суддями та справу
призначено до розгляду головуючому
судді Сушко Л.М.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 28.10.2014р.
порушено провадження у справі №908/4314/14,
розгляд справи призначено в судовому
засіданні 13.11.2014р.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 13.11.2014р.
розгляд справи відкладено до 02.12.2014р.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 02.12.2014р.
розгляд справи відкладено до 03.12.2014р.

В судовому засіданні 03.12.2014р. справу
розглянуто, на підставі ст.ст. 82-85 ГПК
України, за згодою представника
Позивача, оголошено вступну та
резолютивну частини рішення,
повідомлено про час складання повного
рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог Позивач
зазначив, що на підставі Договору
№804/35005/06 на поставку вогнетривкої
продукції, укладеного 18.01.2013р. між ПАТ
«Укрграфіт» та ПАТ «ВАВК», Позивачем
перераховано Відповідачеві 161 347,20 грн.
передоплати за 16 тон продукції.
Відповідач здійснив поставку
продукції лише в кількості 15,2 тони на
суму 153 555,84 грн. Таким чином,
Відповідачем недопоставлено товар в
кількості 0,8 тон на суму 7 791,36 грн.

Оскільки Відповідачем порушено строки
повернення коштів, крім основної
заборгованості, відповідно до діючого
законодавства України та умов Договору
у Позивача виникає право на стягнення з
Відповідача пені, 3% річних та
інфляційних збитків.

З урахуванням зазначених обставин,
Позивач просив стягнути з ПАТ «ВАВК» на
користь ПАТ «Укрграфіт» 7 791,36 грн.
основного боргу, 2 727,20 грн. пені, 35,84 грн.
3% річних, 171,41 грн. інфляційних збитків, 1
827,00 грн. судового збору.

02.12.2014р. від Позивача надійшла заява, в
якій останній просить у зв'язку зі
сплатою Відповідачем суми основного
боргу провадження у справі в частині
стягнення 7 791,36 грн. припинити та
стягнути з Відповідача 2 727,20 грн. пені,
35,84 грн. 3% річних, 171,41 грн. інфляційних
збитків, 1 827,00 грн. судового збору.

Заява не суперечить ст. 22 ГПК України,
судом приймається.

Представник Відповідача в судові
засідання 13.11.2014р., 02.12.2014р. та 03.12.2014р. за
викликом суду не з'явився.

02.12.2014р. на адресу господарського суду
Запорізької області від ПАТ «ВАВК»
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому Відповідач зазначив, що проти
позовних вимог ПАТ «Укрграфіт»
заперечує з тих підстав, що за умовами
Договору постачання продукції
здійснюється на умовах «самовивозу».
За технічними можливостями
завантажити весь об'єм продукції в
автомобіль Позивача виявилося
неможливим, а для вивозу остаточної
кількості продукції Позивач
автомобіль не надав, а натомість
вимагає повернення грошових коштів.
Також, Відповідач зауважив, що до
позову не додано жодного документу,
який би свідчив про відмову
Відповідача від відвантаження залишку
замовленої продукції Позивачеві на
спірну суму. За таких обставин
Відповідач вважає вимоги Позивача про
стягнення заборгованості за
недопоставлену продукцію та
нарахування штрафних санкцій є
необґрунтованими, неправомірними та
такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними матеріалами,
які суд визнав достатніми для
вирішення спору по суті.

За клопотанням представника Позивача
розгляд справи здійснювався без
застосування технічних засобів
фіксування судового процесу.

Судом у відповідності з вимогами
статті 81-1 Господарського
процесуального кодексу України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, заслухавши пояснення
представника Позивача, суд встановив
наступне.

18.01.2013р. між ПАТ «Укрграфіт» - Покупець
та ПАТ «ВАВК» - Продавець укладено
Договір №804/06-юр112/13 (№804/35005/06) (далі зав
текстом Договір).

За умовами п. 1.1. Договору, Продавець
зобов'язався поставити, а Покупець
прийняти та оплатити вогнетривку
продукцію (далі - Товар), найменування,
асортимент, ціни, кількість та строки
поставки якого зазначені в
специфікаціях, що є невід'ємними
частинами Договору.

Згідно п. 2.1. Договору, Товар
поставляється Продавцем на умовах
самовивозу згідно Інкотермс-2000, в
строки, зазначені в Специфікаціях.

Ціни на Товар зазначаються в
Специфікаціях (п. 3.1. Договору).
Розрахунки за поставлений Товар
здійснюються шляхом попередньої 100%
оплати (п. 3.2. Договору).

Строк дії Договору встановлено з
моменту підписання та до 31.12.2013р. (п. 8.1.
Договору).

Відповідно до Специфікації №1 від
18.01.2013р., вартість Товару складає 160 627,20
грн. Строк поставки Товару - протягом 15
днів від дати перерахування
попередньої оплати Продавцю. Виробнича
необхідність ПАТ «Укрграфіт» в Товарі -
травень 2013р.

Для оплати Відповідачем було
виставлено платіжну вимогу-доручення
від 16.05.2013р. на суму 161 347,20 грн.

Платіжним дорученням №20838 від 22.05.2013р.
Позивач сплатив на користь Відповідача
попередню оплату Товару по Договору в
сумі 161 347,20 грн.

Відповідно до видаткової накладної
№607сб від 28.05.2014р., яка підписана
представниками Сторін та скріплена
печатками Підприємств, ПАТ
«Укрграфіт» отримав Товар на загальну
суму 153 555,84 грн.

За умовами п. 5.3. Договору, у разі
прострочення поставки Товару більше
ніж на 15-днів, Продавець повертає
грошові кошти, отримані від Покупця
протягом 7 днів з моменту вимоги, а
також відшкодовує понесені Покупцем
збитки.

ПАТ «Укрграфіт» направлено на адресу
ПАТ «ВАВК» Лист №06/154 від 17.01.2014р.,
відповідно до якого у зв'язку з
невикористаним залишком суми
передоплати, яку ПАТ «Укрграфіт»
здійснив по грошовому дорученню №42 від
16.05.2013р., Позивач просив повернути
грошові кошти розмірі 7 791,36 грн.

Крім того, Позивач направив
Відповідачеві Претензією №16/1277 від
21.03.2014р. в якій у зв'язку з невиконанням
зобов'язання щодо своєчасної поставки
Товару Позивач вимагав від Відповідача
повернення 7 791,36 грн., які були
перераховані в якості передоплати.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, у силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо) або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 193
Господарського кодексу України та ст.
526 Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом, ст. 525 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин, що порушили
майнові права або законні інтереси
інших суб'єктів, зобов'язані поновити
їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

В процесі розгляду справи, ПАТ «ВАВК»
перерахував ПАТ «Укрграфіт» суму
заборгованості за Договором в розмірі 7
791,36 грн., що підтверджено Платіжним
дорученням №880 від 18.11.2014р.

За приписами п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

За таких обставин, провадження у справі
в частині стягнення з ПАТ «ВАВК» на
користь ПАТ «Укрграфіт» 7 791,36 грн.
основного боргу підлягає припиненню.

Крім того, Позивач, посилаючись на
прострочення виконання Відповідачем
зобов'язання за Договором, просить
стягнути з ПАТ «ВАВК» на свою користь 2
727,20 грн. пені за період з 07.06.2013р. по
15.08.2013р., 35,84 грн. 3% річних за період з
18.03.2014р. по 12.05.2014р. та 171,41 грн.
інфляційних збитків за березень 2014
року. При цьому, обґрунтовуючи позовні
вимоги, Позивач послався на положення
ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України, ст.ст. 24, 193, 231
ГК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який построчив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, статтею 625 ЦК України
передбачено можливість стягнення суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3 % річних від
простроченої суми за прострочення саме
грошового зобов'язання.

Разом із тим, стягнення з Відповідача
суми попередньої оплати за Договором
не є наслідком порушення ним грошового
зобов'язання, оскільки відповідні дії
вчиняються не на виконання взятих на
себе грошових зобов'язань, а з інших
підстав - повернення сплаченого авансу
за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо
повернення грошових коштів, отриманих
як передоплата, не можна розцінювати як
грошове зобов'язання в розумінні ст. 625
ЦК України.

На суму попередньої оплати
нараховуються проценти відповідно до
ст. 536 ЦК України від дня, коли товар мав
бути переданий, до дня фактичного
передання товару покупцеві або
повернення йому суми попередньої
оплати. Договором може бути
встановлений обов'язок продавця
сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Отже, до спірних правовідносин не
можуть бути застосовані положення ч. 2
ст. 625 ЦК України зі стягненням з
Відповідача інфляційних витрат та 3 %
річних, оскільки повернення суми
попередньої оплати є поверненням суми
авансу (а не грошовим зобов'язанням), на
який можуть нараховуватися лише
проценти, передбачені статтею 536 ЦК
України.

Пунктом 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 № 6 "Про судове рішення"
роз'яснено, що з огляду на вимоги ч. 1 ст.
4 ГПК України господарський суд у
прийнятті судового рішення керується
(та відповідно зазначає у ньому) не лише
тими законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі (якщо це не змінює
матеріально-правових підстав позову).

Згідно зі ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

За приписами ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів віднесено на сторони. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Так, в обґрунтування позовних вимог про
стягнення з Відповідача пені, 3% річних
та інфляційних витрат, Позивач виходив
з того, що відповідач здійснив поставку
обумовленого Договором Товару, в
кількості 15,2 тони на суму 153 555,84 грн.,
тобто Відповідачем недопоставлено
Товар в кількості 0,8 тон на суму 7791,36
грн. Протягом встановленого п. 5.3
Договору семиденного терміну (до
17.03.2014р.) Відповідач грошові кошти не
повернув.

Разом з цим, з матеріалів справи
вбачається, що згідно п. 2.1. Договору,
Товар поставляється Продавцем на
умовах самовивозу згідно Інкотермс-2000,
в строки, зазначені в Специфікаціях (на
протязі 15-ти днів від дати
перерахування попередньої Продавцеві).
22.05.2013р. Позивач сплатив на користь
Відповідача попередню оплату по
Договору в сумі 161 347,20 грн. (платіжне
дорученням №20838).

28.05.2013р. Позивач отримав Товар на умовах
самовивозу в кількості 15,2 тони, що
підтверджено товарно-транспортною
накладною №780120 від 28.05.2013р., та
сертифікатом якості №78.

Разом з тим, Позивачем не доведено, в
порядку ст.ст. 32, 33 ГПК України та не
підтверджено належними засобами
доказування що Товар недопоставлено з
вини саме Відповідача. В матеріалах
справи відсутні докази які б свідчили,
що Позивач не забрав Товар у повному
обсязі з причини його відсутності на
складі Відповідача, або з інших причин,
які б свідчили про порушення
Відповідачем умов Договору, як-то
зазначено в позовній заяві.

З урахуванням викладених обставини,
враховуючи приписи ст. 43 ГПК України,
керуючись законом та ч. 1 ст. 47 ГПК
України, якою визначено, що судове
рішення приймається суддею за
результатами обговорення усіх
обставин справив, в задоволенні вимог
ПАТ «Укрграфіт» в частині стягнення з
Відповідача пені, відсотків річних та
інфляційних збитків відмовляється, в
частині стягнення основного боргу в
розмірі 7 791,36 грн. провадження у справі
підлягає припиненню.

У відповідності до ст. 49 ГПК України
судові витрати покладаються на Сторони
пропорційно.

Керуючись ст. ст. 49, 75, п. 1-1 ч. 1 ст. 80,
ст.ст. 82-84 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд Запорізької області,
-

ВИРІШИВ:

Провадження у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Український графіт до Публічного
акціонерного товариства
«Великоанадольський вогнетривкий
комбінат» про стягнення
заборгованості в частині стягнення
основного боргу в розмірі 7 791,36 грн.
припини.

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Український графіт» до Публічного
акціонерного товариства
«Великоанадольський вогнетривкий
комбінат» про стягнення
заборгованості в частині стягнення 171,41
грн. інфляційних втрат, 35,84 грн. 3% річних
та 2 727,20 грн. пені відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Великоанадольський
вогнетривкий комбінат» (85721 смт.
Володимирівка Волноваського району
Донецької області, вул. Заводська, 1, ) на користь Публічного
акціонерного товариства «Український
графіт» (69600 м. Запоріжжя, вул. Північне
шосе, 20, ) 1 327 (одну тисячу
триста двадцять сім) грн. 16 коп.
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Л.М. Сушко

Рішення оформлено та підписано
відповідно до вимог ст. 84
Господарського процесуального кодексу
України 05.12.2014р.