ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р.
Справа № 917/1312/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Здоровко Л.М., суддя
Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача - Романюк М.В. на підставі
довіреності №451 від 31.12.2013р.,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод", м.
Кременчук (вх. №3032П/2) на рішення
господарського суду Полтавської
області від 26.08.2014р. у справі
№ 917/1312/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автотехцентр-3000",
м. Лубни

до Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод",
м. Кременчук

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 26.08.2014р. у
справі №917/1312/14 (суддя Кульбако М.М.)
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автотехцентр-3000"
задоволено повністю; стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автотехцентр-3000" 17 494,
56грн. - основного боргу, 902, 34грн. - пені
та 1 827, 00грн. на повернення судового
збору.

Не погодившись з рішенням місцевого
господарського суду, відповідач
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржуване рішення скасувати
та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ТОВ
"Автотехцентр-3000" відмовити у повному
обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
під час поставки відповідач прийняв
товар, хоча достатніх правових підстав
для цього не мав, оскільки позивачем не
було надано документів підтверджуючих
якість товару, про що позивача було
повідомлено, але зі сторони позивача
дій щодо виконання зобов'язань в
частині надання документації вчинено
не було, отже, у відповідача не настав
строк оплати за отриманий товар.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 06.10.2014р. у
справі №917/1312/14 прийнято апеляційну
скаргу до провадження.

30.10.2014р. на адресу Харківського
апеляційного господарського суду від
позивача надійшов відзив на апеляційну
скаргу (вх.№9751), просить відмовити у
задоволенні апеляційної скарги,
рішення господарського суду
Полтавської області від 26.08.2014р.
залишити без змін.

У судовому засіданні Харківського
апеляційного господарського суду
03.12.2014р. представник позивача проти
апеляційної скарги заперечує, просить
оскаржуване рішення залишити без змін.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не сповістив.

Представник позивача у судовому
засіданні також надав копію
специфікації №2 до договору поставки
№0023-СН від 09.01.2014р. та оригінал для
огляду суду.

Враховуючи, що наявних у справі
матеріалів достатньо для розгляду
апеляційної скарги по суті, що
відповідач у справі належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
апеляційної скарги (а.с.91), зважаючи на
строки розгляду апеляційної скарги на
рішення суду відповідно до статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути скаргу в даному
судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені
в апеляційній скарзі доводи апелянта,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

09.01.2014р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Автотехцентр-3000"
(надалі - постачальник) та Публічним
акціонерним товариством
"Кременчуцький сталеливарний завод"
(надалі - покупець) був укладений
договір поставки товару №0023-СН (надалі
- договір), відповідно до пункту 1.1.
якого постачальник зобов'язався
поставити і передати у власність
покупцю визначений цим договором
товар, а покупець зобов'язався прийняти
цей товар та своєчасно здійснювати
його оплату.

Відповідно до пункту 1.2. договору
найменування, одиниця виміру, загальна
кількість товару, що підлягає поставці
за цим договором, ціна за одиницю
товару, його часткове співвідношення
(асортимент, номенклатура),
визначаються специфікацією, що є
додатками до цього договору.

Згідно з пунктом 1.4 договору, загальна
ціна товару становить 1 440,72 грн. (одна
тисяча чотириста сорок грн. 72 коп.), в
тому числі ПДВ.

Специфікацією №1 до договору, що
міститься у пункті 1.4. договору,
визначено найменування продукції,
кількість та ціну товару.

Відповідно до пункту 2.4. договору датою
поставки вважається дата підписання
видаткової накладної або дата на
товарно-транспортній накладній
перевізника, або дата календарного
штемпеля залізничної накладної чи
квитанції про приймання вантажу.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що
розрахунки за товар здійснюються
покупцем на протязі 30 календарних днів
з дати поставки.

Згідно пункту 9.2. договору товар
приймається покупцем згідно
видаткової накладної. Відвантаження
товару покупцю здійснюється після
пред'явлення довіреності на право
отримання товарно-матеріальних
цінностей.

Пункти 13.1., 13.2. визначають, що цей
договір вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та його скріплення печатками
сторін. Строк цього Договору починає
свій перебіг у момент, визначений у п.
13.1 цього Договору та закінчується 31
грудня 2014 року.

Як вбачається із наявних у матеріалах
справи копій видаткових накладних, що
підписані обома сторонами (а.с.15-32),
позивач поставив відповідачу
продукцію на загальну суму 17 494, 56грн.

У тому числі, за специфікаціями №1, 2 до
договору поставки позивачем була
поставлена відповідачу продукція на
загальну суму 3 195грн.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду зазначає, що у
видаткових накладних, підписаних
сторонами, є посилання на договір
поставки №0023-СН від 09.01.2014р., разом з
цим, пунктом 1.2. договору визначено, що
найменування, одиниця виміру, загальна
кількість товару, що підлягає поставці
за цим договором, ціна за одиницю
товару, його часткове співвідношення
(асортимент, номенклатура),
визначаються специфікацією, що є
додатками до цього договору.

Проте, інших специфікацій або
додаткових угод до договору поставки
позивач не надав.

У судовому засіданні Харківського
апеляційного господарського суду
03.12.2014р. представник позивача надав
пояснення, що двічі товар був
поставлений за специфікаціями №№1, 2. В
подальшому позивачем були направлені
специфікації відповідачу для
підписання, проте, відповідач їх не
підписав, хоча поставлений товар
отримав.

Враховуючи вищенаведене, судова
колегія приходить до висновку, що
частина товару була поставлена
позивачем згідно договору поставки, що
зазначений у специфікаціях №№1, 2,
поставка іншої частини товару є
бездоговірною, оскільки у матеріалах
справи відсутні інші підписані
сторонами специфікації або додаткові
угоди до договору.

Поставлену продукцію отримали
уповноважені особи відповідача, про що
стоять їх підписи на видаткових
накладних. Копії довіреностей на
отримання цими особами поставленої
продукції містяться у матеріалах
справи (а.с.17, 26).

Проте, відповідач свої зобов'язання з
оплати отриманого товару не виконав.

Стаття 193 Господарського кодексу
України визначає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. Реалізація суб'єктами
господарювання товарів
негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статті 691, 692 Цивільного кодексу України
встановлюють, що покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу. Покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до приписів статей 525, 526
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Стаття 530 Цивільного кодексу України
визначає, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Згідно положень статей 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Стаття 612 цього Кодексу закріплює, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

11.04.2014р. позивач направив на адресу
відповідача претензію з вимогою на
протязі семи днів з моменту отримання
претензії перерахувати на користь
позивача 17 494, 56 грн. заборгованості по
оплаті за отриманий товар (а.с.33-34).

Згідно відмітки на поштовому
повідомленні, відповідач отримав
претензію 17.04.2014р. Проте, відповіді не
надав, заборгованість у 7-денний строк
за отриманий товар не оплатив.

Враховуючи вищенаведене та з
урахуванням вимог чинного
законодавства України, колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що позивач поставив товар
відповідачу, факт отримання товару
покупцем підтверджується матеріалами
справи, зокрема наявними у видаткових
накладних підписами уповноважених
осіб відповідача за довіреністю, та
відповідачем не спростовується. Докази
направлення претензії щодо якості або
кількості поставленого товару
відповідачем на адресу позивача у
матеріалах справи відсутні.

Таким чином, вимога позивача щодо
стягнення з покупця грошових коштів за
поставлений товар на загальну суму 17
494, 56грн. є правомірною, відповідає
вимогам чинного законодавства та
такою, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів відхиляє доводи
відповідача, що під час здійснення
поставки товару позивач не передав
відповідачу документів,
підтверджуючих якість товару,
внаслідок чого у відповідача не настав
строк оплати, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанції, наявні у
матеріалах справи видаткові накладні
підписані представниками обох сторін,
відповідають вимогам статті 32
Господарського процесуального кодексу
України, отже, підтверджують факт
отримання відповідачем обумовленого в
специфікаціях та видаткових накладних
товару.

Відповідач не відмовився від прийняття
товару, отже, фактично своїми діями
підтвердив, що поставку позивачем було
здійснено належним чином.

Доказів на підтвердження своїх доводів
в силу статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
апелянтом до судів першої та
апеляційної інстанції не надано, після
отримання товару з вимогою передати
документи, підтверджуючих якість
товару, відповідач до позивача не
звертався.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
заперечення відповідача стосовно
відсутності у нього зобов'язання з
оплати товару є безпідставними,
оскільки у відповідності до пункту 6.2
договору розрахунок повинен бути
проведений на протязі 30 календарних
днів з дати поставки, якою у
відповідності до пункту 2.4 договору є
дата підписання видаткової накладної і
відповідачем не надано жодного доказу
поставки позивачем товару неналежної
якості. Умовами договору не
передбачено відстрочення оплати
товару в зв'язку з ненаданням
постачальником сертифікатів якості
або паспортів на товар.

Крім того, позивачем на адресу
відповідача була направлена претензія
з вимогою оплатити поставлений товар у
7-денний строк, проте, відповідачем
відповіді на отриману претензію надано
не було.

Разом з тим, судова колегія вважає
необґрунтованими вимоги позивача про
стягнення з відповідача пені у розмірі
902, 34грн., виходячи з наступного.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

Як встановлено судом, між сторонами до
договору поставки були укладені
специфікації №1, 2.

За специфікаціями №1, 2 до договору
поставки позивачем була поставлена
відповідачу продукція на загальну суму
3 195грн. Поставка іншої частини товару
є бездоговірною.

За таких обставин, стягнення пені
можливо лише в частині несвоєчасної
оплати відповідачем за отриманий
товар, передбачений у специфікаціях до
договору поставки.

У пункті 10.5 договору сторони
передбачили, що у випадку порушення
покупцем строку розрахунку за
поставлений товар останній сплачує на
користь постачальника неустойку у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла під час порушення
грошового зобов'язання від суми
заборгованості за кожен день
прострочення.

Здійснивши розрахунок пені,
апеляційний господарський суд
приходить до висновку про часткове
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача пені у розмірі
341, 24грн.

З огляду на викладене, враховуючи, що
місцевий господарський суд не
забезпечив дотримання вимог чинного
законодавства щодо всебічного та
повного дослідження усіх фактичних
обставин справи та не надав належну
правову оцінку наявним у матеріалах
справи доказам, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення
господарського суду Харківської
області від 26.08.2014р. у справі № 917/1312/14
скасуванню в частині стягнення пені у
розмірі 561, 10грн.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103,
п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод"
задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 26.08.2014р. у
справі № 917/1312/14 скасувати в
частині стягнення з Публічного
акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автотехцентр-3000" 561,
10грн. пені та прийняти в цій частині
нове рішення, яким відмовити
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Автотехцентр-3000" у
задоволенні стягнення з Публічного
акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод" 561,
10грн. пені.

В іншій частині рішення господарського
суду Полтавської області від 26.08.2014р. у
справі № 917/1312/14 залишити без змін.

Доручити господарському суду
Полтавської області видати
відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 08.12.2014
року.

Головуючий суддя
Здоровко Л.М.

Суддя
Плахов О.В.

Суддя
Шутенко І.А.