ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р.
Справа № 908/3724/14

Колегія
суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя
Білоусова Я.О. , суддя Фоміна В. О.,

при секретарі Литвиновій К.О.,

за участю представників сторін:

позивача - представник Поляков В.О. за
довіреністю № 18-1 від 13.01.2014 року,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду у
місті Харкові апеляційну скаргу
відповідача - Приватного акціонерного
товариства «Азовелектросталь», м.
Моріуполь, Донецька область, (вх.№ 3850
З/2-7) на рішення господарського суду
Запорізької області від 116.10.2014 року у
справі № 908/3724/14,

за позовом - Публічного акціонерного
товариства «Запоріжвогнетрив»,
м. Запоріжжя,

до відповідача - Приватного
акціонерного товариства
«Азовелектросталь», м.
Моріуполь, Донецька область,

про стягнення 1 321 560,24 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 16.10.2014 року
(суддя Носівець В.В.) позов задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Азовелектросталь» на
користь Публічного акціонерного
товариства «Запоріжвогнетрив» 1 205 108,88
грн.- основного боргу, 86 161,20 грн. - пені,
30 290,16 грн. - 3% річних, 26 431,20 грн. -
судового збору.

Відповідач, не погоджуючись з
вказаним рішенням господарського суду,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить суд
скасувати рішення господарського суду
Запорізької області від 16.10.2014 року в
частині стягнення з ПрАТ
«Азовелектросталь» на користь ПАТ
«Запоріжогнетрив» пені у розмірі 86 161,20
грн. та прийняти в цій частині нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити, посилаючись на
порушення судом норм чинного
законодавства. Також, скаржник просить
стягнути з позивача судові витрати у
сумі 913,50 грн.

Апелянт вважає, що при винесенні
оскаржуваного рішення судом першої
інстанції порушено норми
процесуального права України, а саме,
статті 4-2, 4-3,22,33,53,77,82,84
Господарського процесуального кодексу
України, неправильно застосовані норми
матеріального права, а саме, статті
550,614,617 Цивільного кодексу України,
статті 218 та 233 Господарського кодексу
України.

Так, відповідач 14.10.2014 року факсом
направив у суд Запорізької області
клопотання про відкладення розгляду
даної справи у зв'язку з неможливістю
прибути у судове засідання його
представника з об'єктивних поважних
причин. Такими причинами відповідач
вказав: установлений на підприємстві
відповідача режим простою, пізнє
отримання ухвали суду про відкриття
провадження у даній справі (13.10.2014 року);
неможливість підготовки правової
позиції по справі з причини
неможливості збору документів щодо
господарських правовідносин сторін
внаслідок відсутності працівників на
робочих місцях тощо.

Проте, клопотання в порушення норм
процесуального права, а саме, статей
4-2,4-3 Господарського процесуального
кодексу України, судом невмотивовано
відхилено.

Окрім того, апелянт вважає, що,
задовольнивши позовні вимоги позивача
в частині стягнення пені у розмірі 86
161,20 грн. по договору № 120АЄСсн від
08.04.2013 року, суд виходив виключно із
інтересів позивача, застосувавши при
цьому норми статей 611 та 614 Цивільного
кодексу України, якими передбачено, що
оплата неустойки є правовим наслідком
порушення зобов'язання; особа особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність при наявності вини,
оскільки не встановив наявність вини
відповідача у простроченні оплати та
не застосував статтю 233 Господарського
кодексу України щодо зменшення розміру
санкцій.

Вимогу щодо скасування рішення суду в
частині стягнення пені у сумі
86161,20 грн. та відмову позивачу у
задоволенні в цій частині позовних
вимог відповідач обґрунтовує тим, що по
- перше, він систематично здійснював
оплату на користь позивача протягом
усього строку дії договору, а саме, у
період з січня по листопад 2013 року,
відповідачем на користь позивача були
перераховані грошові кошти у сумі 730
000,00 грн., що підтверджується реєстром
платежів від 27.10.2014 року. По -друге,
станом на теперішній час не здійснено
повернення бюджетної заборгованості
зайво сплаченого податку на прибуток
на користь Приватного акціонерного
товариства «Азовелектросталь» у
розмірі 221 351 478,73 грн.; починаючи з
жовтня 2013 року і по теперішній час
існують фінансово-економічні тяжкості
підприємства, зокрема, відбулися
істотні зміни кон*юктури ринку, які
потягли за собою зниження планованого
об'єму виробництва і скорочення
прибуткової частини бюджету; внаслідок
загострення ситуації в м. Маріуполі,
активізації незаконних формувань,
почастішавших обстрілів промислових
майданів призупинено діяльність
підприємства з 22.09.2014 року. Додатковим
підтвердженням наявності виключних
обставин, заслуговующих увагу суду, є
видача 16.06.2014 року Торгово - промисловою
палатою України Сертифікату про форс -
мажорні обставини.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить апеляційну
скаргу відповідача залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Запорізької області від 16.10.2014
року у даній справі - без змін. При
цьому, позивач вважає, що причини, з
яких відповідач не мав можливості
з*явитися у судове засідання, є
необґрунтованими, та такими, що не
можуть вважатися достатніми для
відкладення розгляду справи. Окрім
того, позивач посилається на те, що
відповідачем в апеляційній скарзі не
надано жодних нових доказів, які, на
його думку, могли б вплинути на розгляд
справи та винесення рішення судом
першої інстанції. Не погоджується
позивач і з твердженням відповідача
стосовно добросовісного виконання
останнім свого обов'язку щодо сплати
заборгованості за поставлену йому
вогнетриву продукцію, оскільки грошові
кошти у розмірі 730 000,00 грн., які
надходили різними частинами на
поточний рахунок позивача, були
зараховані на погашення
заборгованості, що виникла ще за минулі
поставки вогнетривої продукції на
адресу відповідача. Щодо посилання
відповідача на введений у нього режим
простою, який діє з січня місяця 2014 року
по сьогоднішній день, позивач вказує,
що строк оплати за першу партію
продукції на підставі рахунку -фактури
№ 4-39634 від 03.09.2013 року настав ще 23.09.2013
року, тобто задовго до введення у
відповідача режиму простою. Щодо
посилання відповідача на виданий
Торгово- промисловою палатою України
Сертифікат про форс - мажорні
обставини, об'єктивно існуючі, та які
знаходяться поза волі і контролю ПрАТ
«Азовелектросталь», позивач вважає, що
наведена обставина не може бути
прийнята судом до уваги, оскільки в
апеляційній скарзі відповідачем не
надано жодного доказу того, що
позивачем було отримане будь-яке
повідомлення про настання форс -
мажорних обставин, з урахуванням того,
що згідно п.9.2 договору сторона, яка
посилається на обставини форс - мажору
повинна у розумні строки після
виникнення подібних обставин
повідомити про них іншу сторону у
письмовому вигляді (телеграмою
рекомендованим листом, кур*єром, або
іншим способом, гарантуючим доставку
кореспонденції).

У судове засідання представник
відповідача не з*явився, про причину
неявки суд не повідомив, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином і в установлений
законом строк, про що свідчить
рекомендоване поштове повідомлення
про вручення останньому ухвали
апеляційного суду від 18.11.2014 року.
Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 18.11.2014 року
сторони попереджені, що у разі не
заявлення їх представників у судове
засідання та не надання витребуваних
судом документів, справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами та за відсутності їх
представників.

Представник позивач не заперечує проти
слухання справи у відсутності
представника відповідача.

озглянувши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
апелянта, заслухавши пояснення
представника позивача, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлених обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
колегія суддів встановила наступне.

30.09.2014 року до господарського суду
Запорізької області звернулося ПАТ
«Запоріжвогнетрив» з позовною заявою
до ПрАТ «Азовелектросталь» про
стягнення 1 321 560,24 грн. заборгованості
за договором № 120АЄСсн від 08.04.2013 року,
які складаються з: 1 205 108,88 грн.
основного боргу, 86 161,20 грн. пені та
30 290,16 грн. 3% річних.

Свої вимоги позивач обгрунтував
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань за договором № 120АЄСсн від
08.04.2013 року, а саме, порушенням строків
та порядку внесення оплати за отриману
продукцію, внаслідок чого утворилась
заборгованість. З урахуванням норм
чинного законодавства позивачем
нараховані до стягнення пеня і 3%
річних.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 01.10.2014 року
прийнято позовну заяву до провадження;
призначено її розгляд на 16.10.2014 року.
Зобов'язано позивача, зокрема, надати
суду: докази виконання умов договору
учасниками правовідносин (пунктів
3.1,3.4,5.2,5.4), листування з відповідачем по
суті спору; звірити розрахунки з
відповідачем станом на день розгляду
справи (з ініціативи позивача) ;
відповідача, зокрема надати суду:
оригінал договору з додатками, змінами,
доповненнями; докази належного
виконання умов договору; докази
часткового або повного погашення
заборгованості; листування з позивачем
по суті спору; відзив на позов;
підписати двосторонній акт звірки з
позивачем.

На виконання вимог ухвали
господарського суду від 01.10.2014 року
14.10.2014 року позивач надав суду докази
направлення відповідачу акта звірки
взаємних розрахунків від 07.10.2014 року та
оригінал витягу з ЄДРПОУ.

14.10.2014 року відповідач надіслав до
господарського суду факсограмою
клопотання ( вих. № 523/883 від 14.10.2014 року),
в якому просив суд продовжити строк
розгляду даної справи на 15 днів та
відкласти розгляд справи у зв'язку
неможливістю явки його представника у
судове засідання 16.10.2014 року з причини
отримання ухвали суду лише 13.10.2014 року
та не можливістю підготуватися до
судового зсідання, у зв'язку
відсутністю працівників служб на
робочих місцях, що ускладняє сбір
необхідної інформації і документів
щодо господарських правовідносин
сторін. До факсограми надав наказ № 8061
від 29.09.2014 щодо організації роботи з 01.
по 31 жовтня 2014 року, яким у зв'язку з
нестабільною ситуацією у країні та
проведенням антитерористичної
операції в регіоні об*явлено
тимчасовим простоєм період з 01.10.2014
року по 31.10.2014 року.

16.10.2014 року постановлено оскаржуване
рішення. При цьому, суд першої
інстанції відхилив клопотання
відповідача без вмотивування такого
рішення; позовні вимоги позивача
задовольнив повністю, мотивуючи своє
рішення неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань та
порушенням відповідачем строків
оплати отриманого товару.

В силу приписів статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, переглядаючи
повторно дану справу, будучи не
зв'язаною доводами апеляційної скарги,
перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі,
зазначає наступне.

Частиною 2 статті 124 Конституції
України передбачено, що юрисдикція
судів поширюється на усі
правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 2 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» визначено,
що суд, здійснюючи правосуддя на
засадах верховенства права, забезпечує
кожному право на справедливий суд та
повагу до інших прав і свобод,
гарантованих Конституцією і законами
України, а також міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.

Приписами статті 4-2 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що правосуддя у
господарських судах здійснюється на
засадах рівності всіх учасників
судового процесу перед законом і судом.

Приписами статті 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до приписів статті 22
Господарського процесуального кодексу
України сторони користуються рівними
процесуальними правами.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 69 Господарського
процесуального кодексу унормовано, що
спір має бути вирішено господарським
судом не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд відкладає в
межах строків, встановлених статтею 69
цього Кодексу, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні, зокрема
нез'явленням в засідання представників
сторін, інших учасників судового
процесу.

Як убачається з матеріалів справи,
провадження у даній справі порушено
01.10.2014 року, розгляд справи призначено
на 16.10.2014 року. В цей же день і
постановлено оскаржуване рішення,
тобто через 15 днів, відхиливши
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи, тоді як
строк вирішення спору за приписами ГПК
закінчується 30.11.2014 року.

З огляду на викладені норми права та
обставини справи, колегія суддів,
вважає, що місцевий господарський суд
необґрунтовано відхилив клопотання
відповідача щодо відкладення
розгляду даної справи, оскільки
причини неявки у судове засідання його
представника є поважними, а саме:
встановлений на підприємстві
відповідача режим простою, отримання
ухвали суду від 01.10.2014 року лише 13.10.2014
року та неможливість підготувати
правову позицію по справі, у зв'язку з
відсутністю працівників на
підприємстві, що підтверджується
наказом № 1061 від 29.09.2014 року. Окрім того,
неможливість оформити, направлений
позивачем на виконання ухвали суду, акт
звірки.

Отже, зазначене свідчить, що,
відхиливши клопотання відповідача,
місцевий господарський суд позбавив
можливості останнього надати суду
докази та пояснення по справі, чим
порушив конституційні права ПрАТ
«Азовелектросталь» на захист у
судовому порядку своїх законних
інтересів.

Щодо вимог позивача по суті спору
колегія суддів встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, і цього не спростовано в
апеляційній інстанції, між ПАП
«Запоріжвогнетрив» ( продавець,
позивач у справі) та ПрАТ
"Азовелектросталь" (пкупець, відповідач
у справі) 08.04.2013 р. укладено договір №
120АЭСсн (надалі - договір), за умовами
якого, продавець зобов'язується
поставити і передати у власність
покупця вогнетривку продукцію
(продукція), а покупець прийняти та
оплатити цю продукцію. Асортимент,
кількість, ціна продукції вказується у
специфікації № 1, оформленої у вигляді
додатку № 1 до договору, що є
невід'ємною його частиною.

Відповідно до п. 2.2 договору кількість
кожної партії продукції вказано у
сертифікаті якості, рахунку-фактурі і
товарно-транспортній (залізничній)
накладній на цю партію.

Вартість кожної партії продукції
вказано в рахунку-фактурі на цю партію
(п. 3.4. договору).

Згідно з п. 5.1. продавець зобов'язується
поставити покупцю продукцію
залізничним транспортом на умовах -
"Франко-перевізник" (FСА) станція
вантажовідправника, в редакції
Інкотермс-2010 р., або автомобільним
транспортом покупця на умовах -
"Франко-перевізник" (FСА) склад
вантажовідправника, в редакції
Інкотермс-2010 р.

Відповідно до п. 5.3. договору датою
поставки вважається дата (штемпель) на
товарно-транспортній накладній
(залізничній накладній) складу
(залізничної станції) продавця
(вантажовідправника).

Відповідно п. 6.1 договору покупець
оплачує продукцію шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок продавця по факту
поставки з відстрочкою 20 (двадцять)
календарних днів.

Договір вступає в силу з моменту його
підписання і діє до 31.12.2014 р. (п. 11.1.
договору).

На виконання умов договору ПАТ
"Запоріжвогнетрив" здійснило поставки
вогнетривої продукції покупцю на
загальну суму 1 214 547,10 грн., на оплату
якої виставлені наступні
рахунки-фактури:

- № 4-39634 від 03.09.2013 р. на суму 55194,92 грн.
(03.09.2013 року поставлено 12,906 т
вогнетривої продукції ШКУ-39-10, ШКУ-39-14,
ШСП-35-5 по товарно-транспортній
накладній № 1417 та довіреності № 3030 від
29.08.2013 р. в автомобілі № АН 9319 МН);

- № 4-39723 від 11.09.2013 р. на суму 60040,28 грн.
(11.09.2013 року поставлено 15,819 т
вогнетривої продукції ШКУ-39-11, ШКУ-39-14,
ШКУ-39-38, ШСП-35-5 по товарно-транспортній
накладній № 1496 та довіреності № 3121 від
10.09.2013 р. в автомобілі № АН 4617 НТ);

- № 4-39811 від 20.09.2013 р. на суму 98989,02 грн.
(20.09.2013 року поставлено 10,066 т
вогнетривої продукції ШКУ-39-14, ШКУ-39-38,
ШСП-35-5 по товарно-транспортній
накладній № 1568 та довіреності № 3227 від
19.09.2013 р. в автомобілі № АН 9319 МН; 8,497 т
вогнетривої продукції ПХСУ-11, ПХСУ-17 по
товарно-транспортній накладній № 912 та
довіреності № 3227 від 19.09.2013 р. в
автомобілі № АН 9319 МН);

- № 4-39832 від 24.09.2013 р. на суму 67962,95 грн.
(24.09.2013 року поставлено 2,820 т
вогнетривої продукції ХП-3-3 по
товарно-транспортній накладній № 920 та
довіреності № 3265 від 23.09.2013 р. в
автомобілі № АН 8262 НР; 10,384 т
вогнетривої продукції ШКУ-39-14, КУ-39-38,
ШСП-35-5 по товарно-транспортній
накладній № 1587 та довіреності № 3265
від 23.09.2013 р. в автомобілі № АН 8262 НР);

- № 4-39866 від 27.09.2013 року на суму 41 697,83
грн. ( 27.09.2013 року поставлено 13,430 т
вогнетривої продукції ШКУ -39-10,ШКУ -30-11,
ШКУ -39-38 по товарно - транспортній
накладній № 1604 та довіреності № 3339 від
27.09.2013 року в автомобілі № АН 3123 НК);

- № 4-399.14 від 02.10.2013 р. на суму 46321,99 грн.
(02.10.2013 року поставлено 9,855 т
вогнетривої продукції ШС-32-70-300, ШКУ-39-11,
ШСП 35-5 по товарно-транспортній
накладній № 1631 та довіреності № 3371 від
02.10.2013 р. в автомобілі № АН 4314 ЕЕ);

- № 4-39995 від 14.10.2013 р. на суму 77752,15 грн.
(14.10.2013 року поставлено 6,626 т
вогнетривої продукції ПХСУ-17, ПХСУ-22 по
товарно-транспортній накладній № 995 та
довіреності № 3514 від 14.10.2013 р. в
автомобілі № АН 4891 ІС; 9,377 т вогнетривої
продукції ШКУ-39-10, ШКУ-39-38 по
товарно-транспортній накладній №
1684 та довіреності № 3514 від 14.10.2013 р. в
автомобілі № АН 4891 ІС);

- № 4-40044 від 22.10.2013 р. на суму 51970,58 грн.
(22.10.2013 року поставлено 16,752 т
вогнетривої продукції ШКУ-39-11, ШКУ-39-38
по товарно-транспортній накладній № 1728
та довіреності № 3652 від 21.10.2013 р. в
автомобілі № АН 6176 НК);

- № 4-40046 від 23.10.2013 р. на суму 63643,64 грн.
(23.10.2013 року поставлено 13,668 т
вогнетривої продукції ШС-32-70-300, ШСП-35-5
по товарно-транспортній накладній
№ 1732 та довіреності № 3672 від 23.10.2013 р. в
автомобілі № АН 6246 НР);

- № 4-40104 від 30.10.2013 р. на суму 57119,77 грн.
(30.10.2013 року поставлено 13,997 т
вогнетривої продукції ШКУ-39-10, ШКУ-39-14,
ШСП-35-5 по товарно-транспортній
накладній № 1781 та довіреності № 3744 від
29.10.2013 р. в автомобілі № АН 2313 СХ);

- № 4-40188 від 07.11.2013 р. на суму 59797,12 грн.
(07.11.2013 року поставлено 15,739 т
вогнетривої продукції ШКУ-39-10, ШКУ-39-14,
ШКУ-39-38, ШСП-35-5 по товарно-транспортній
накладній № 1837 та довіреності № 3835 від
06.11.2013 р. в автомобілі № АН 8034 СР);

- № 4-40245 від 14.11.2013 р. на суму 77493,00 грн.
(14.11.2013 року поставлено 3,650 т
вогнетривої продукції ПХСУ-22 по
товарно-транспортній накладній № 1059 та
довіреності № 3912 від 14.11.2013 р. в
автомобілі № АН 4891 ІС; 12,817 т
вогнетривої продукції ШКУ-39-10, ШКУ-39-14,
ШКУ-39-38, ШСП-35-5 по товарно-транспортній
накладній № 1881 та довіреності № 3912 від
14.11.2013 р. в автомобілі № АН 4891 ІС);

- № 4-40305 від 21.11.2013 р. на суму 66204,06 грн.
(21.11.2013 року поставлено 13,817 т
вогнетривкої продукції ШС-32-70-300, ШСП-35-5
по товарно-транспортній накладній № 1921
та довіреності № 3964 від 20.11.2013 р. в
автомобілі № АН 4617 НТ);

- № 4-40327 від 24.11.2013 на суму 207699,41 грн.
(24.11.2013 поставлено 57,298 т вогнетривої
продукції ХП-3-3, ПХСУ-17, ШС-32-70-300, ШКУ-39-10,
ШКУ-39-11, ШКУ-39-14, ШКУ-39-38 по залізничній
накладній № 45-460005 в вагоні № 24450561);

- № 4-40386 від 29.11.2013 р. на суму 36608,40 грн.
(29.11.2013 року поставлено 5,760 т
вогнетривої продукції ШСП-35-5 по
товарно-транспортній накладній № 1980 та
довіреності № 4030 від 28.11.2013 р. в
автомобілі № АН 8033 СР);

- № 4-40434 від 05.12.2013 р. на суму 25707,60 грн.
(05.12.2013 року поставлено 4,040 т
вогнетривої продукції ШСП-35-5 по
товарно-транспортній накладній № 2016 та
довіреності № 4125 від 04.12.2013 р. в
автомобілі № АН 6839 СР);

- № 4-40534 від 13.12.2013 р. на суму 65270,74 грн.
(13.12.2013 року поставлено 11,722 т
вогнетривої продукції ШКУ-39-14, ШСП-35-5 по
товарно-транспортній накладній № 2072 та
довіреності № 4207 від 12.12.2013 р. в
автомобілі № АН 8034 СР);

- № 4-40851 від 28.01.2014 р. на суму 55073,64 грн.
(28.01.2014 року поставлено 2,900 т
вогнетривої продукції ШКУ-39-14 по
товарно-транспортній накладній № 0021 та
довіреності № 110 від 27.01.2014 р. в
автомобілі № АН 2985 ОС; 8,140 т
вогнетривкої продукції ШСП-35-5 по
товарно-транспортній накладній № 0144 та
довіреності № 110 від 27.01.2014 р. в
автомобілі № АН 2985 ОС).

Всього, на загальну суму 1 214 547,10 грн.

Позивач вказує, що відповідач свої
зобов'язання по оплаті отриманої
продукції у повному обсязі не виконав,
здійснивши 18.11.2013 року часткову оплату
на суму 40000,00 грн., а сааме, платіжним
дорученням № 17392. Частина цих коштів в
сумі 9438,22 грн. зарахована на погашення
заборгованості за рахунком-фактурою №
4-39634 від 03.09.2014 року, у зв'язку з чим
позивачем направлена претензія № 18-436
від 03.03.2014 р. з вимогою про сплату боргу
у місячний термін. Претензія отримана
відповідачем 11.03.2014 р., однак залишена
без відповіді і виконання.

Як убачається з матеріалів апеляційної
скарги та матеріалів справи,
відповідач не заперечує проти суми
основного боргу, нарахованої позивачем
у розмірі 1 205 108,88 грн.

Доказів сплати заборгованості в сумі 1
205 108,88 грн. відповідачем не надано ані
суду першої інстанції, ані
апеляційному суду.

Приписами ст. 6 Цивільного кодексу
України встановлено, що сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно частини 1 статті 193
Господарського кодексу України ,
статті 526 Цивьного кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України. Цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини (стаття 11
Цивільного кодексу України).

Згідно статті 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Відповідно до приписів частин 1, 2
статті 712 Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Приписами статті 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами статті 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на викладені норми права та
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду, що вимога позивача про стягнення
з відповідача на свою користь 1 205 108,88
грн. основного боргу підлягає
задоволенню.

Стосовно вимоги щодо стягнення з
відповідача на користь позивача 3%
річних та пені за порушення строків та
порядку внесення оплати за отриману
продукцію колегія суддів зазначає
наступне.

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України, зокрема,
щодо сплати неустойки. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Водночас, частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
визначено порядок застосування
штрафних санкцій та обмеження щодо
періоду їх нарахування. Зокрема,
вказаною нормою права передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
визначено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Виходячи із змісту зазначених норм
права, початком для нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання буде день,
наступний за днем, коли воно мало бути
виконано. Нарахування санкцій триває
протягом шести місяців. Проте законом
або договором можуть бути передбачені
інші умови нарахування.

Пунктом 8.3 договору передбачено, що
покупець при порушення строків оплати
виплачує продавцю пеню у розмірі 0,1% від
несплаченої суми за кожний день
прострочення платежу, але не більш
подвійної облікової ставки НБУ, діючої
у період нарахування.

Отже, стягнення пені у разі
неналежного виконання взятих на себе
зобов'язань покупця передбачено
умовами укладеного сторонами договору
та узгоджується з приписами чинного
законодавства.

Як убачається з матеріалів справи,
позивачем здійснено розрахунок пені за
шість місяців прострочення виконання
відповідачем грошового зобов'язання по
кожній поставці товару, відповідно до
якого належною до сплати сумою є
86 161,20 грн.

Судом першої інстанції оскаржуваним
рішенням вимога позивача щодо
стягнення з відповідача на свою
користь пені у сумі 86 161,20 грн.
задоволена.

Проте, колегія суддів, переглянувши
матеріали справи та додатково подані
відповідачем докази, які він не мав
можливості надати суду у судове
засідання 16.10.2014 року, через відхилення
його клопотання про відкладення
розгляду справи, дійшла висновку про
зменшення розміру пені на 50%, виходячи
із наступного.

Відповідно до пункту 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до приписів статті 233
Господарського процесуального кодексу
України у разі, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому, повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Відповідно до положень статті 3,
частини 3 статті 509 Цивільного кодексу
України загальними засадами
цивільного законодавства та, водночас,
засадами, на яких має ґрунтуватися
зобов'язання між сторонами, є
добросовісність, розумність і
справедливість.

Приписами частини 3 статті 551
Цивільного кодексу України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Як убачається з матеріалів справи,
відповідач - ПрАТ «Азовелектросталь»,
з жовтня 2013 року знаходиться у
скрутному фінансовому становищі.

Так, на ПрАТ «Азовелектросталь» з
січня 2014 року введено режим простою до
наступного часу включно, що
підтверджується відповідними наказами
по підприємству.

Станом на 01.10.2014 року заборгованість по
заробітній платі складає 16 224 480,93 грн.,
про що свідчить відповідна довідка.

Згідно даних бухгалтерсько -
фінансової звітності доходи
підприємства зменшились у п'ять разів у
2013 році у порівнянні з 2012 роком. Перший
квартал 2014 року завершено зі збитком у
розмірі 754 116 000 грн.

Згідно Сертифіката про форс - мажорні
обставини № 1514 від 16.06.2014 року в
регіоні розташування виробництва ПрАТ
«Азовелектросталь» - м. Мориупіль,
Донецька область Указом Президента
України від 14.04.2014 року № 405/2014
обумовлено проведення
антитерористичної операції.
Обставини, які склалися на Сході
України (зокрема Донецька область)
поволокли за собою призупинення
кредитування банківськими установами
підприємства реального сектора
економіки України і зупинили товарне
кредитування виробничих підприємств
України з боку торгових партнерів в
силу критичного росту фінансових
рисків, що призвело до значної втрати
портфеля замовлень на продукцію ПрАТ
«Азовелектросталь» і зупинці
виробництва продукції (змушений
простій підприємства). За таких
обставин, існує наявна неможливість
виконання фінансових зобов'язань.

Окрім того, станом на сьогоднішній
день, не здійснено повернення
бюджетної заборгованості зайво
сплаченого податку на прибуток на
користь ПрАТ «Азовелектросталь» у
розмірі 221 351 478,73 грн. У жовтні - березні
2014 року відбулися істотні зміни
кон*юктури ринку, які потягли за собою
зниження планованого об'єму
виробництва і скорочення прибуткової
частини бюджету.

Слід зазначити, що вирішуючи питання
про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
об*єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи із інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеня виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до приписів статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на наведені норми права та
обставини справи, колегія суддів, з
урахуванням прострочення оплати
товару з об'єктивних причин, дійшла
висновку про зменшення розміру пені,
яка підлягає стягненню з відповідача
на користь позивача на 50%, тобто
задоволенню підлягає стягнення з
відповідача суму пені у розмірі 43 080,60
грн.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Аналіз зазначеної норми права вказує
на те, що наслідки прострочення
боржником грошового зобов'язання у
вигляді інфляційного нарахування на
суму боргу та 3% річних не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, приймаючи до уваги, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання по оплаті у термін,
встановлений договором, вимога щодо
стягнення 3% річних у розмірі 30290,16 грн.
за період з 24.09.2013 р. по 22.09.2014 р.
підлягає задоволенню.

Відповідно до приписів статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається у
спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав , - на
сторони и пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 105
Господарського процесуального кодексу
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги апеляційний
господарський суд приймає постанову, в
якій у разі скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
має бути зазначено новий розподіл
судових витрат.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що при постановленні
оскаржуваного судового рішення,
місцевий господарський суд неповно
з*ясував обставини справи, що мають
значення для справи та порушив норми
процесуального та матеріального права,
у зв'язку з чим, рішення господарського
суду Запорізької області від 16.10.2014
року по справі № 908/3724/14 підлягає зміні,
а апеляційна скарга відповідача -
частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись,
ст. 99, ст. 101, п.2 ч1. ст. 103, п.1. п.4 ч.1 ст.104,
ст. 105, Господарського процесуального
кодексу України, Харківський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
«Азовелектросталь» задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 16.10.2014 року у
справі № 908/3724/14 в частині стягнення
пені та судового збору змінити.

В цій частині прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги в частині
стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Азовелектросталь» (87535,
Донецька область, м. Мориупіль, площа
Машинобудівників, буд.1, , п/р 2630 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851;
п/р 47 в АТ «Сбербанк Росії», МФО
320627) на користь Публічного
акціонерного товариства
«Запоріжвогнетрив» (69106, м. Запоріжжя,
Північне шосе/вул.. Теплична, буд.22»Б»/1,
, п/р 0001 в АКБ
«Індустріалбанк», МФО 313849) 43 080,60 грн. (
сорок три тисячі вісімдесят грн.. 60 коп.)
пені.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Азовелектросталь» (87535,
Донецька область, м. Мориупіль, площа
Машинобудівників, буд.1, , п/р 2630 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851;
п/р 47 в АТ «Сбербанк Росії», МФО
320627) на користь Публічного
акціонерного товариства
«Запоріжвогнетрив» (69106, м. Запоріжжя,
Північне шосе/вул. Теплична, буд.22»Б»/1,
, п/р 0001 в АКБ
«Індустріалбанк», МФО 313849) 25 629,59 грн. (
двадцять п'ять тисяч шістсот двадцять
дев'ять грн. 59 коп.) судового збору за
подання позовної заяви.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Запоріжвогнетрив» (69106,
м. Запоріжжя, Північне шосе/вул..
Теплична, буд.22»Б»/1, , п/р
0001 в АКБ «Індустріалбанк», МФО
313849) на користь Приватного
акціонерного товариства
«Азовелектросталь» (87535, Донецька
область, м. Мориупіль, площа
Машинобудівників, буд.1, , п/р 2630 в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851;
п/р 47 в АТ «Сбербанк Росії», МФО
320627) 424, 94 ( чотириста двадцять чотири
грн.. 94 коп.) - судового збору, сплаченого
за апеляційною скаргою.

В іншій частині рішення
господарського суду Запорізької
області від 16.10.2014 року по справі №
908/3724/14 залишити без змін.

Доручити господарському суду
Запорізької області видати відповідні
накази.

Повний текст постанови складено 11.
12.2014р.

Головуючий суддя
О.А. Пуль

суддя
Я.О.Білоусова

суддя
В. О. Фоміна