ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"04" грудня 2014 р.Справа № 922/5300/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Кубах
І.М.

розглянувши справу

за позовом 1. ОСОБА_2, м. Харків , 2.
ОСОБА_3, м. Харків до Акціонерної
компанії "Харківобленерго" Південного
РВЕ Харківенергозбут, м. Харків про
визнання недійсним акту за участю
представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача - Мовчан О.О., довіреність
№01-42юр/8711 від 01.10.2014 р.,

Антипова С.Л., довіреність
№01-42юр/8612 від 26.09.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (1-й позивач) та ОСОБА_3 (2-й
позивач) звернулися до господарського
суду Харківської області із позовною
заявою до Акціонерної компанії
"Харківобленерго" Південне РВЕ
Харківенергозбут (відповідача) про
визнання недійсним ненормативного
Акту про порушення №100763 від 31.01.2014 р.

У позові зазначають про те, що 31.01.2014 р.
уповноваженими представниками сторін
було складено Акт про порушення №100763
від 31.01.2014 р. Позивачі вважають даний
акт таким, що суперечить вимогам
чинного законодавства та умовам
договору на постачання електричної
енергії №4-2323С від 31.01.2014 р., укладеного
між ОСОБА_3 та відповідачем, у зв'язку з
чим позивачі просять суд визнати
ненормативний Акт про порушення №100763
від 31.01.2014 р. недійсним.

Представники відповідача у судовому
засіданні та у відзиві на позов (вх.№43465
від 04.12.2014 р.) просять суд в позові
відмовити, посилаючись на те, що Акт про
порушення № 1000763 від 31.01.2014 р. є актом
ненормативного характеру в розумінні
чинного законодавства, оскільки не має
обов'язкового характеру. Даний Акт є
лише фіксацією порушення, яке було
виявлено при проведенні перевірки
дотримання Правил користування
електричною енергією. За таких
обставин, представники відповідача
просять суд припинити провадження у
справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 80 ГПК
України, оскільки спори такої
категорії не підлягають вирішенню в
господарських судах України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, дослідивши
матеріали справи, вислухавши пояснення
представників сторін, всебічно та
повно оцінивши надані сторонами докази
у їх сукупності, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
04.11.2011 р. між АК "Харківобленерго"
(постачальником) та Фізичною особою
ОСОБА_3 (споживач) укладено договір на
постачання електричної енергії №4-2323С.

Відповідно до пункту 1 даного договору
постачальник продає електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
дозволеною потужністю, зазначеною у
додатку № 3.1. "Перелік місць
встановлення розрахункових приладів
обліку та тарифів, що застосовуються
при проведенні розрахунків за спожиту
електричну енергію" до цього договору
(АДРЕСА_1), а споживач оплачує
постачальнику вартість використаної
(купленої) електричної енергії та
здійснює інші платежі згідно з умовами
цього договору та додатками до
договору, що є його невід'ємними
частинами.

З тексту договору вбачається, що він
підписаний уповноваженим
представником позивача - начальником
Південного РВЕ ОСОБА_5 та представником
споживача - фізичною особою ОСОБА_2 (за
довіреністю).

31.01.2014 р. уповноваженими представниками
позивача було здійснено перевірку
дотримання Правил користування
електричною енергією при користуванні
електричною енергією за адресою:
АДРЕСА_1. Власником нежитлового
приміщення за даною адресою є фізична
особа ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі-продажу від 07.10.2010 р.

За результатами перевірки
представниками позивача у присутності
представника споживача ОСОБА_2 було
складено Акт №100763 від 31.01.2014 р. про
порушення пункту 6.40. Правил
користування електричною енергією.

Даний акт підписаний уповноваженими
представниками позивача та
представником фізичної особи ОСОБА_3 -
фізичною особою ОСОБА_2

Проаналізувавши зміст договору на
постачання електричної енергії №4-2323С
від 31.01.2014 р. та Акту про порушення №100763
від 31.01.2014 р., суд дійшов висновку про те,
що 2-й позивач - ОСОБА_3 виступає у даних
спірних правовідносинах виключно як
фізична особа.

При цьому на вимогу суду ОСОБА_3 не
надав доказів того, що він має або мав
на момент складення оспорюваного акту
статус суб'єкта підприємницької
діяльності.

За приписами ч. 1 ст. 21 ГПК України
сторонами у судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися фізичні
особи, що не є суб'єктами
підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1
ГПК України).

Статтею 12 ГПК України визначено справи,
підвідомчі господарським судам.

Виходячи із положень статей 1, 21, 12 ГПК
України господарські суди розглядають
справи в порядку позовного
провадження, коли склад учасників
спору відповідає приписам статті 1 ГПК
України, а правовідносини, з яких виник
спір, мають господарський характер.

Оскільки позивач ОСОБА_3 бере участь у
даному спорі як фізична особа, яка в
установленому порядку не набула
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності, цей спір не підлягає
вирішенню в господарських судах
України.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо, зокрема, не
підлягає вирішенню в господарських
судах.

Крім того, слід зазначити, що в силу ч. 1
ст. 20 ЦК України право на захист особа
здійснює на свій розсуд.

При цьому розпорядження своїм правом
на захист є диспозитивною нормою
цивільного законодавства, яке полягає
у наданні особі, яка вважає свої права
порушеними, невизнаними або
оспорюваними, можливості застосувати
способи захисту, визначені законом або
договором.

За змістом статті 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів судом передбачені у статті 16
ЦК України. Одним із таких способів, як
указано у пункті 10 частини 1 названої
вище статті, є визнання незаконними
рішення, дій чи бездіяльності органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб. Цією нормою
також встановлено, що суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Частина 2 статті 20 ГК України серед
актів, визнання незаконними яких
передбачено статтею 16 ЦК України, як
спосіб захисту прав і законних
інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів, встановлює, що права та
законні інтереси зазначених суб'єктів
захищаються, зокрема, шляхом визнання
повністю або частково недійсними актів
інших суб'єктів, що суперечать
законодавству, ущемляють права та
законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживача. Тобто за
змістом вказаної норми господарські
суди розглядають на загальних
підставах справи у спорах про визнання
недійсними актів, прийнятих іншими
органами, у тому числі, актів
господарських товариств, які
відповідно до закону чи установчих
документів мають обов'язковий характер
для учасників правовідносин, що
виникають чи припиняються з прийняттям
такого акту.

В розумінні чинного законодавства акт
ненормативного характеру - це юридична
форма рішень державного чи іншого
органу, тобто офіційний письмовий
документ, який породжує певні правові
наслідки, спрямований на регулювання
тих чи інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Акт про порушення №100763 від 31.01.2014 р. за
своїми ознаками до таких актів не
відноситься, оскільки не носить
характеру обов'язкового до виконання
ненормативного акту, а є лише фіксацією
порушення, яке було виявлено при
проведенні перевірки дотримання
Правил користування електричною
енергією. Тому спори такої категорії не
підлягають вирішенню в господарських
судах України.

За таких обставин, спори такої
категорії не підлягають вирішенню в
господарських судах України.

Дана правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
29.11.2010 р. у справі № 2-15/1783-2009, Вищого
господарського суду України від 29.06.2010
р. у справі № 2-2/4818-2009).

Підсумовуючи викладені вище обставини
та норми закону, суд вважає за
необхідне припинити провадження у
справі в частині позовних вимог
фізичної особи ОСОБА_3 до АК
"Харківобленерго" Південне РВЕ
Харківенергозбут про визнання
недійсним ненормативного Акту про
порушення №100763 від 31.01.2014 р. у
відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК
України, оскільки даний спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

З приводу позовних вимог ОСОБА_2 до АК
"Харківобленерго" Південне РВЕ
Харківенергозбут про визнання
недійсним ненормативного Акту про
порушення №100763 від 31.01.2014 р. суд дійшов
таких висновків.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
обов'язок доказування та надання
доказів покладений на сторони.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

При цьому згідно зі ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 має статус суб'єкта
підприємницької діяльності
(реєстраційний номер НОМЕР_1).

Проте, ані договір на постачання
електричної енергії №4-2323С від 31.01.2014р.,
ані Акт про порушення №100763 від 31.01.2014 р.
не стосуються жодних прав та обов'язків
самої ОСОБА_2

Враховуючи те, що ОСОБА_2 належними
засобами доказування не довела суду
факту порушення відповідачем її прав
та охоронюваних законом інтересів у
зв'язку із винесенням Акту про
порушення №100763 від 31.01.2014 р., суд дійшов
висновку про те, що у ОСОБА_2 відсутні
правові підстави для звернення до
господарського суду з даним позовом.

Крім того, зі змісту договору на
постачання електричної енергії №4-2323С
від 31.01.2014 р. та Акту про
порушення №100763 від 31.01.2014 р. суд
встановив, що ОСОБА_2 є лише
представником фізичної особи ОСОБА_3

При цьому ОСОБА_2 як і ОСОБА_3 виступала
в спірних правовідносинах як фізична
особа, а не як фізична
особа-підприємець.

За таких обставин суд вважає, що
провадження у справі в частині
позовних вимог фізичної особи ОСОБА_2
до АК "Харківобленерго" Південне РВЕ
Харківенергозбут про визнання
недійсним Акту про порушення №100763 від
31.01.2014 р. також підлягає припиненню у
відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК
України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
зі сплати судового збору слід покласти
на позивачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 15, 16, 20 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 1, 4, 12, 21, 32-34, 43, 49, п. 1 ч. 1 ст. 80, 86
Господарського процесуального кодексу
України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №922/5300/14припинити.

Суддя О.В. Макаренко