РІШЕННЯ

"25" листопада 2014 р.Справа №
921/956/14-г/9Господарський суд
Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л.

Розглянув справу

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2, АДРЕСА_1

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Буд М", вул.
Привокзальна, 12 А, смт. Гусятин,
Тернопільська область,48201

про стягнення заборгованості в сумі 21
823 грн. 60 коп., з яких: 16 339 грн. 59 коп. -
сума основного боргу, 842 грн. 30 коп. - 3%
річних, 4 641 грн. 71 коп. - сума інфляційних
втрат.

За участю представників сторін:

позивача: адвокат ОСОБА_4,
довіреність № 1086 від 05.09.14 р.

відповідача: Дубно Ірина Юріївна,
довіреність №1/3-17 від 15.07.2014р.

Представникам позивача та
відповідача в попередніх судових
засіданнях роз'яснено права та
обов'язки учасників судового процесу у
відповідності до приписів ст.ст. 20, 22, 78,
81-1 ГПК України.

Судом в порядку ст.81-1 ГПК України
фіксація (звукозапис) судового процесу
технічними засобами не здійснювалася
через відсутність відповідного
клопотання.

У судовому засіданні 25.11.2014р.
оголошено тільки вступну та
резолютивну частини рішення.

Суть справи: позивач Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_2,
АДРЕСА_1 - звернувся до господарського
суду з позовом до відповідача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Буд М", вул.
Привокзальна, 12 А, смт. Гусятин,
Тернопільська область,48201 про
стягнення заборгованості в сумі 62 906,48
грн., з яких: 54 889 грн. 59 коп. - сума
основного боргу, 1100 грн. 80 коп. - 3%
річних, 6916 грн. 09 коп. - сума інфляційних
втрат.

Позов обґрунтовується оглянутими
в судовому засіданні оригіналами та
належним чином завіреними копіями:
Договору про надання послуг №130401/1 від
01.04.2013р., Додатку №1 від 05.09.2014р. та
Додатку №2 від 05.09.2014р. до Договору про
надання послуг №130401/1 від 01.04.2013р., Акта
звірки взаєморозрахунків станом на
16.01.2014р., актів : №15 від 29.12.2012р., №16 від
31.01.2013р., №17 від 27.02.2013р., №20 від 30.04.2013р.,
№21 від 30.04.2013р., №23 від 31.05.2013р., №24 від
31.05.2013р., №25 від 31.05.2013р., №27 від 31.07.2013р.,
№28 від 02.09.2013р., №29 від 30.09.2013р., №30 від
31.10.2013р., №31 від 10.12.2013р., №38 від 20.09.2013р.,
№40 від 24.12.2013р., №41 від 05.11.2013р.,
банківської виписки по рахунку ОСОБА_2,
іншими матеріалами.

Ухвалою господарського суду від
10.09.2014р. порушено провадження у справі
та її розгляд призначено на 30.09.2014 р. о 14
год. 50 хв.

У відповідності до ст. 77 ГПК України
розгляд справи відкладався на 21.10.2014р. о
15 год. 20 хв., на 03.11.2014р. о 15 год. 20 хв., на
18.11.2014р. о 15 год. 40 хв. у зв'язку з неявкою
представника відповідача в судове
засідання та неподанням ним
витребуваних судом доказів, а також в
судовому засіданні оголошувалась
перерва до 24.11.2014р. о 15 год. 00 хв. та до
25.11.20104р. о 17 год. 00 хв.

У судовому засіданні 21.10.2014р. суд
перейшов до розгляду спору по суті
позовних вимог.

Згідно вимог ст. 69 ГПК України строк
вирішення спору у справі №921/956/14-г/9
встановлено по 08.11.2014р. Разом з тим,
08.11.2014р. являється вихідним днем, так як
випадає на суботу.

В силу ч.3 ст. 51 ГПК України, у випадках,
коли останній день строку припадає на
неробочий день, днем закінчення строку
вважається перший наступний за ним
робочий день.

А тому, останнім днем двохмісячного
строку розгляду справи є 10.11.2014р.

За клопотанням представників сторін
від 03.11.2014р., у зв'язку із закінченням
терміну розгляду справи, суд, у
відповідності до ст. 69 ГПК України,
ухвалою від 03.11.2014р. строк вирішення
спору продовжив на п'ятнадцять днів.

Повноважний представник позивача
в судове засідання прибув, позовні
вимоги підтримав, з підстав викладених
в позовній заяві та з врахуванням Заяви
про уточнення позовних вимог
(зменшення) від 25.11.2014р., в якій просить
задовольнити позовні вимоги та
стягнути з відповідача в користь
позивача 16 339 грн. 59 коп. - суми основного
боргу, 842 грн. 30 коп. - 3% річних, 4 641 грн. 71
коп. - сума інфляційних втрат.

Одночасно, представник позивача
відмовився від раніше поданих
уточнень, просить суд залишити їх без
розгляду та розглядати справу,
виходячи із останньої поданої заяви
про уточнення позовних вимог від
25.11.2014р.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення
по справі збільшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Із змісту п. 3.11. Постанови Пленуму ВГСУ
від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції". ГПК, зокрема
статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише
розмір вимог майнового характеру.

Передбачені частиною четвертою
статті 22 ГПК права позивача збільшити
або зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення. При цьому
питання щодо повернення зайво
сплаченої суми судового збору у зв'язку
із зменшенням позовних вимог
вирішується господарським судом на
загальних підставах і в порядку,
визначеному законодавством (п. 3.10.
Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

При цьому в разі зменшення позовних
вимог, якщо його прийнято
господарським судом, має місце нова
ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір. Факт зменшення ціни
позову обов'язково відображається
господарським судом, в описовій
частині рішення зі справи. При цьому
будь-які підстави для припинення
провадження у справі в частині
зменшення позовних вимог у
господарського суду відсутні (п. 6. інф.
л. ВГСУ від 13.08.2008 № 01-8/482. п. 17 інф. л. ВГСУ
від 20.10.2006р. №01-8/2351).

Враховуючи вищевикладене, розглянувши
зазначене клопотання позивача від
25.11.2014р., суд розцінює його як
клопотання, яким позивач фактично
зменшив розмір позовних вимог, в
заявленій до стягнення сумі основного
боргу, а тому суд приймає його до
розгляду, як таке, що подане в порядку
ст. 22 ГПК України.

Таким чином, суд розглядає справу,
предметом розгляду якої є: стягнення 16
339 грн. 59 коп. - сума основного боргу, 842
грн. 30 коп. - 3% річних, 4 641 грн. 71 коп. -
сума інфляційних втрат.

Також, за клопотанням позивача від
21.10.2014р. (вх.№18934 від 21.10.2014р.), усі
процесуальні документи по даній справі
надсилались позивачу - СПД ОСОБА_2 на
адресу представника позивача, а саме :
вул. Лесі Українки, 10/28 , м. Тернопіль,
46022.

Повноважний представник
відповідача в судове засідання
прибула, проти позовних вимог
заперечує частково, зокрема, у і
наданому суду відзиві на позовну заяву
погоджується із сумою основного боргу
в розмірі 16 339,59 грн., як такою, що
нарахована по заявлених актах
приймання-передачі послуг.

Разом з тим, згідно поданого відзиву на
заяву позивача про уточнення позовних
вимог б/н, від 17.11.2014р., (вих.№2014/1-24 від
24.11.2014р. (вх.№21570 від 24.11.2014р.)) відповідач
заперечує проти розрахунку позивачем
інфляційних втрат та 3% річних,
здійснених за більший період, ніж
первинно заявлено у позові.

Вважає, що первинно заявлені позовні
вимоги ґрунтувались на одних
обставинах, а згідно заяви про
уточнення позовних вимог, позивачем
такі обставини змінено (наявність суми
заборгованості обґрунтовано
невиконанням відповідачем обов'язку з
оплати двох актів №05/14-01 від 25.05.2014р. та
№07/14-01 від 08.07.2014р., про які мова у
позовній заяві не йшла), відтак на думку
відповідача позивачем здійснено зміну
підстав позову в частині обґрунтування
заборгованості в розмірі 34 150,00грн.

Одночасно, представником надано
власний розрахунок трьох процентів
річних та інфляційних втрат по
Договору про надання послуг №130401/1 від
01.04.2014р., в якому зазначено, що додатково
підставно нарахованими можуть бути
лише 3% річних у сумі 98,04 грн. за період з
06.09.2014р. по 17.11.2014р. та інфляційні втрати
у розмірі 877,37 грн. за аналогічний
період і на суму боргу у розмірі 16339,59
грн., що була заявлена позивачем до
уточнення позовних вимог, а тому
просить відмовити суд в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення 38
550,00 грн. основного боргу, 3% річних у
сумі більше ніж 842,30 грн. та інфляційних
втрат у сумі більше ніж 4 641,71 грн.

Також, просить заяву ФОП ОСОБА_2 в
частині стягнення з ТОВ "Буд М" 34 150,00
грн. основного боргу та нарахованих на
дану суму інфляційних втрат та 3% річних
повернути без розгляду.

При цьому, представник відповідача у
судовому засіданні 25.11.2014р. не
заперечує проти заяви про уточнення
позовних вимог поданої позивачем
25.11.2014р. та нарахованими згідно неї
позивачем до стягнення: 16 339 грн. 59 коп. -
основного боргу, 842 грн. 30 коп. - 3%
річних, 4 641 грн. 71 коп. - інфляційних
втрат.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доводи представника
позивача та заперечення представника
відповідача, оцінивши представлені
докази в сукупності, господарський суд
встановив наступне.

Відповідно до ст. 16 ЦК України та п. 2 ст.
20 ГК України кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів.

Згідно ст. 1,2 ГПК України право на
звернення до господарського суду за
захистом своїх порушених, оспорюваних
прав і охоронюваних законом інтересів
мають підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
і в установленому порядку набули
статусу суб'єкта підприємницької
діяльності.

За змістом положень вказаних норм,
правом на пред'явлення позову до
господарського суду наділені, зокрема,
юридичні особи, фізичні особи -
підприємці, а суд шляхом вчинення
провадження у справі здійснює захист
осіб, права та охоронювані законом
інтереси яких порушені або
оспорюються.

За загальними положеннями цивільного
законодавства зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 ЦК
України. За приписами частини 2 цієї
статті підставами виникнення
цивільних прав і обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини, інші
юридичні факти. Підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків є також
дії осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також дії,
що не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Із змістом зазначеної норми
кореспондуються і приписи частини 1
статті 174 ГК України, відповідно до якої
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до статті 628 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Як встановлено судом, 01 квітня 2013 року
між суб'єктом підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_2
(далі по тексту також - позивач, або СПД
ФО ОСОБА_2.) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Буд М" (далі по тексту
також - відповідач, або ТОВ "Буд М")
укладено Договір про надання послуг №
130401/1 від 01.04.2013р. (далі по тексту також -
Договір), за умовами якого позивач
зобов'язався надати відповідачу
послуги технікою, а відповідач
зобов'язувався прийняти та оплатити
надані послуги.

Номенклатура техніки і ціни за надання
послуг вказуються в додатках по
договорах. (п.1.2. договору).

Відповідно до п.3.1. угоди Виконавець
зобов'язується надавати послуги
Замовнику технічно справною технікою з
обслуговування персоналом.

Виконавець зобов'язаний надати
Замовнику наступні документи :

- рахунки,

- акти виконаних робіт,

- змінні рапорти (відомості).
(п.3.5. Договору).

У відповідності до п.3.12. зазначеного
договору, Замовник зобов'язується
оплатити вартість наданих послуг
згідно пункту 4.1. даного договору.

Істотними умовами цього Договору є те,
що вартість та обсяг наданих послуг
визначається згідно актів про надання
послуг за місяць які надаються
Виконавцем але не пізніше 10-го числа
місяця наступного за звітним. (п.п.4.1.
договору).

Розрахунок здійснюється Замовником
згідно актів про надані послуги на
протязі 5 робочих днів з моменту їх
підписання Замовником. (п.4.3. договору).

Оплата за надані послуги може
здійснюватись авансовими платежами.
(п.4.4. договору).

Форма оплати : безготівкова. (п.4.5.
договору).

Договір вступає в дію з моменту його
підписання і діє до 31.12.2013р.

Вказаний Договір підписаний
представниками сторін - ФОП ОСОБА_2 і
ТОВ "Буд М" та завірений їх печатками.

Як вбачається із матеріалів справи між
сторонами виникли правовідносини із
договору надання послуг.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Відповідно до вимог ст.526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Із змісту ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

При цьому, кожна із сторін, уклавши
вказаний вище договір про надання
послуг, взяла на себе зобов'язання, а
саме позивач надати послуги технікою, а
відповідач оплатити їх в порядку та на
умовах, визначених вказаним вище
договором.

Як стверджує позивач та зазначене
підтверджується матеріалами справи,
він свої обов'язки по Договору виконав
належним чином, що підтверджується
підписаними сторонами без зауважень
актами про надання послуг
(автокранами, екскаватором та
транспортування крана) №15 від 29.12.2012р.,
№16 від 31.01.2013р., №17 від 27.02.2013р., №20 від
30.04.2013р., №21 від 30.04.2013р., №23 від 31.05.2013р.,
№24 від 31.05.2013р., №25 від 31.05.2013р., №27 від
31.07.2013р., №28 від 02.09.2013р., №29 від 30.09.2013р.,
№30 від 31.10.2013р., №31 від 10.12.2013р., №38 від
20.09.2013р., №40 від 24.12.2013р., №41 від 05.11.2013р.
на загальну суму 430 500 грн. 00 коп.

За ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України,
якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк
(термін). Зобов'язання, строк (термін)
виконання якого визначений вказівкою
на подію, яка неминуче має настати,
підлягає виконанню з настанням цієї
події.

При цьому, як стверджує позивач та
зазначене підтверджується матеріалами
справи відповідач свої зобов'язання за
Договором про надання послуг виконав
не в повній мірі, а саме частково
оплатив їх вартість, що
підтверджується наданими позивачем
виписками з банку від 05 вересня 2014р. та
від 03.11.2014р., а також копіями платіжних
доручень №7 від 09.04.2014р., №66 від 07.05.2014р.,
№48 від 16.05.2014р., №6 від 22.05.2014р., №19 від
07.07.2014р.

Разом з тим, представлені позивачем в
процесі розгляду справи акти
виконаних робіт №05/14-01 від 25.05.2014р. на
суму 31 300 грн. та №07/14-01 від 08.07.2014р. на
суму 2850 грн., суд не може вважати
такими, що надані на виконання спірного
договору, так як, дія Договору №130401/1
від 01.04.2013р., згідно п.2.1., встановлена до
31.12.2013р.

В подальшому позивач, згідно уточнення
позовних вимог від 25.11.2014р. відмовився
від стягнення заборгованості за
вказаними актами від 2014р.

Беручи до уваги вищезазначене,
заборгованість відповідача перед
позивачем за Договором №130401/1 від
01.04.2013р., згідно поданої позивачем заяви
про уточнення позовних вимог від
25.11.2014р., станом на час розгляду справи,
складає 16 339,59 грн.

Із зазначеною сумою основного боргу
погоджується і представник
відповідача в судовому засіданні
25.11.2014р.

Також, зі сторони відповідача доказів
протилежного, які б спростовували
зазначене твердження позивача в
частині наявного розміру
заборгованості за Договором про
надання послуг суду не надано та судом
самостійно не здобуто.

Беручи до уваги наведене, розглянувши
та оцінивши докази, подані позивачем,
які підтверджують той факт, що на час
розгляду справи взяте на себе
зобов'язання за Договором про надання
послуг відповідач не виконав, суд
вважає заявлену позивачем до стягнення
суму основного боргу у розмірі 16 339,59
грн. правомірно та документально
обґрунтованою, та такою, що підлягає до
задоволення.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних
втрат, то судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Із змісту статті 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивачем належними доказами
підтверджено допущене відповідачем
прострочення виконання грошових
зобов'язань перед позивачем, що дає
правові підстави останньому
застосувати до відповідача
відповідальність, передбачену статтею
625 Цивільного кодексу України.

При цьому право кредитора вимагати
сплату боргу з урахуванням процентів
річних, встановлених ст. 625 ЦК України, є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові. Можливість
нарахування 3% річних законодавець
пов'язує з протиправною поведінкою
відповідача, з фактом порушення
грошового зобов'язання. Головним для
визначення правової природи даної міри
відповідальності є вказівка на
невиконання грошового зобов'язання.
При цьому, норми чинного законодавства
не вимагають обов'язкового
встановлення у договорі додаткового
застереження щодо можливості
застосування наслідків передбачених
частиною 2 статті 625 ЦК України.

У поданій суду заяві про уточнення
позовних вимог від 25.11.2014р. та
безпосередньо в судовому засіданні
25.11.2014р. позивач просить суд стягнути з
відповідача 3% річних в розмірі 842 грн. 30
коп.

У процесі розгляду спору відповідачем
надано суду письмовий відзив на позов
вих.№2014/11-24 від 24.11.2014р. (вх.№21570 від
24.11.2014р.), до якого, зокрема, долучено
розрахунок трьох процентів річних та
інфляційних втрат, нарахованих по
Договору №130401/1 від 01.04.2013р. З даного
розрахунку вбачається, що за період
прострочення, а саме з 03.01.2014р. по
17.11.2014р., 3% річних обчислено
відповідачем у розмірі 842 грн. 30 коп.

Таким чином, розглянувши та оцінивши
поданий позивачем розрахунок 3 % річних
суд погоджується з правомірністю
нарахування 3% річних в зазначеному
розмірі 842 грн. 30 коп.

Стосовно нарахування інфляційних
втрат за несвоєчасне виконання
відповідачем зобов'язання щодо сплати
за надані йому послуги, то суд має за
необхідне зазначити наступне.

Виходячи із положень ст.625 ЦК України,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання (Постанова Верховного
Суду України від 15.11.2010р. №4/720).

Згідно Рекомендації Верховного Суду
України відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ від 03.04.97р. №62-97, індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць, тому умовно
слід вважати, що сума, внесена за період
з 1 по 15 число відповідного місяця,
наприклад, травня, індексується за
період з урахуванням травня, а якщо з 16
по 31 число, то розрахунок починається з
наступного місяця - червня.

Відповідно до п.2 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
"Про практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права" № 01-06/928/2012 від 17.07.2012р. (із
змінами, внесеними згідно з Листом
Вищого господарського суду № 01-06/950/2012
від 20.07.2012) сума боргу з урахуванням
індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція) (постанова Вищого
господарського суду України від 05.04.2011
№ 23/466 та лист Верховного Суду України
"Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997 №
62-97р).

У поданій суду заяві про уточнення
позовних вимог від 25.11.2014р. та
безпосередньо в судовому засіданні
25.11.2014р. позивач просить суд стягнути з
відповідача інфляційних втрат в
розмірі 4 641 грн. 71 коп.

Як зазначено вище, у процесі розгляду
спору відповідачем надано суду
письмовий розрахунок інфляційних
втрат, нарахованих по Договору №130401/1
від 01.04.2013р. З даного розрахунку
вбачається, що інфляційні втрати в
розмірі 4 641 грн. 71 коп. обраховано
відповідачем на суму 16 339,59 грн.
заборгованості за період з січня 2014р.
по листопад 2014р.

Зважаючи на вказане, суд розглянувши та
оцінивши поданий позивачем розрахунок
позовних вимог в частині нарахування 3%
річних та інфляційних втрат, беручи до
уваги, що такий не заперечено
відповідачем, вважає нараховані 842 грн.
30 коп. - 3% річних та інфляційні втрати в
розмірі 4 641 грн. 71 коп. такими, що
обраховані позивачем із врахуванням
умов Договору, не запереченні
відповідачем, а тому заявлені до
стягнення правомірно і є підставними,
документально обґрунтованою та такими,
що підлягають до задоволення.

Враховуючи вище зазначене у
сукупності, розглянувши та оцінивши
матеріали справи, подані сторонами
пояснення та докази, суд позовні вимоги
позивача задовольняє повністю та
стягує з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Буд М", вул.
Привокзальна, 12 А, смт. Гусятин,
Тернопільська область, 48201 () в користь Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2,
АДРЕСА_1 (ін. номер НОМЕР_1) - 16 339
(шістнадцять тисяч триста тридцять
дев'ять) грн. 59 коп. - основного боргу, 842
(вісімсот сорок дві) грн. 30 коп. - 3%
річних, 4 641 (чотири тисячі шістсот сорок
одну) грн. 71 коп. - інфляційних втрат.

Згідно ч.1,2 статті 49 ГПК України судовий
збір покладається у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав,
- на сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Якщо спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Відповідно до ст. 1, 4, Закону України
"Про судовий збір", який набрав чинності
з 01.11.2011р., судовий збір за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру сплачується в
розмірі 2 відсотки ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати - 1827 грн. та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат -
73080 грн.

Позивачем за подання позову первинно
сплачено судовий збір у сумі 1827,00 грн.,
виходячи із первинно заявленої ним
суми позовних вимог у розмірі 62906,48 грн.

В подальшому позивачем зменшено розмір
позовних вимог до 38162,60грн., що було
пов'язано із помилково заявленою сумою
основного боргу та відповідно завищено
проведеним розрахунком 3% річних та
інфляційних втрат.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 7 Закону України
"Про судовий збір" сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі зменшення розміру позовних
вимог або внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом. Згідно ч. 2 ст. 7 Закону у
випадках, установлених пунктом 1
частини першої цієї статті, судовий
збір повертається в розмірі
переплаченої суми; в інших випадках,
установлених частиною першою цієї
статті, - повністю.

Разом з тим, суд бере до уваги той факт,
що позивачем сплачено судовий збір у
мінімальному розмірі в сумі 1827 грн. І
така сума була б сплачена ним і у
випадку подання позову у зменшеному
розмірі суми стягнення. А тому
відсутній факт переплаченої суми
судового збору зі сторони позивача у
даному випадку.

Враховуючи зазначене, суд покладає
судовий збір у розмірі 1827 грн. на
відповідача у справі та він підлягає
стягненню з нього в користь позивача.

Приймаючи до уваги викладене,
керуючись ст.ст. 43, 32-33, 49, 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Буд М", вул.
Привокзальна, 12 А, смт. Гусятин,
Тернопільська область,48201 () в користь Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2,
АДРЕСА_1 (ін. номер НОМЕР_1) - 16 339
(шістнадцять тисяч триста тридцять
дев'ять) грн. 59 коп. - основного боргу, 842
(вісімсот сорок дві) грн. 30 коп. - 3%
річних, 4 641 (чотири тисячі шістсот сорок
одну) грн. 71 коп. - інфляційних втрат, 1827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
судового збору.

3. Наказ видати після
набрання рішенням суду законної сили.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони у справі,
прокурор, треті особи, особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу, протягом
десяти днів з дня підписання повного
тексту рішення, через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 01.12.2014р.

Суддя
В.Л. Гевко