номер провадження справи 4/112/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2014
Справа №908/3819/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Алчевський металургійний
комбінат", (94202, Луганська область, м.
Алчевськ, вул. Шмідта, буд. 4)

до відповідача Публічного
акціонерного товариства
"Пантелеймонівський вогнетривкий
завод", (84695, Донецька область, м.
Горлівка, вул. Карла Маркса, буд. 2)

про стягнення 5612,71 грн.

суддя Зінченко Н.Г.

За участю представників сторін:

Від позивача -не з'явився;

Від відповідача -не з'явився.

03.10.2014 р. до господарського суду
Запорізької області звернулося
Публічне акціонерне товариство
"Алчевський металургійний комбінат",
Луганська область, м.
Алчевськ з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
"Пантелеймонівський вогнетривкий
завод", Донецька область, м. Горлівка
про стягнення 5612,71 грн.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 03.10.2014 р., на
підставі Закону України "Про
здійснення правосудді та
кримінального провадження у зв'язку із
проведенням антитерористичної
операції" та Розпорядженням Вищого
господарського суду України № 28-р від
02.09.2014 р., порушено провадження у справі
№ 908/3819/14, справі присвоєно номер
провадження 4/112/14, розгляд справи
призначено на 12.11.2014р., у сторін
витребувані документи і докази,
необхідні для вирішення спору. Ухвалою
суду від 12.11.2014р., на підставі ст.77 ГПК
України, розгляд справи відкладався
24.11.2014р.

В судовому засіданні 24.11.2014 р. справу
розглянуто без участі представників
сторін і прийнято, на підставі ст. 85 ГПК
України, рішення.

За ініціативою суду розгляд справи
здійснювався без застосування
технічних засобів фіксації судового
процесу.

В судовому засіданні 24.11.2014р. судом
оголошено, що на електронну адресу
господарського суду Запорізької
області від позивача надійшли
додаткові пояснення по справі №908/3819/14.

Крім того, в матеріалах справи
міститься клопотання Публічного
акціонерного товариства "Алчевський
металургійний комбінат", Луганська
область, м. Алчевськ б/н від 03.11.2014р., я
якому останні просить розглядати
справу без участі уповноваженого
представника позивача.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються
на ст.ст,509, 526, 1212 ЦК України і полягають
в тому, що 22.08.2013р. між позивачем та
відповідачем був укладений договір
№349-АМК-1698-2013-усл здійснення послуг.
Відповідно до п.1.1. договору
відповідач(Виконавець) зобов'язався
власними силами, з використанням свого
обладнання або обладнання інших
організацій, надавати послуги з
напівсухого торкретування конвертерів
1 та 2 конвертерних цехів позивача, а
позивач (Замовник) зобов'язався
прийняти та сплатити ці послуги
відповідно до умов договору. Згідно до
п.п. 4.1, 4.2 договору вартість послуг з
напівсухого торкретування складає 432
000,00 грн. та включає: платежі за
використання обладнання; заробітну
плату працівників Виконавця з
нарахуваннями і витратами на
відрядження; витрати на експлуатацію
обладнання (ремонт, запчастини, ГСМ);
доставку обладнання на підприємство
Замовника;
адміністративно-управлінські витрати.
Відповідно до п. 4.3 договору оплата
наданих послуг напівсухого
торкретування агрегатів проводиться
на умовах 100% попередньої оплати
вартості послуг на підставі рахунку,
наданого Виконавцем. На виконання умов
договору, на підставі рахунку
відповідача № 122 від 28.08.2013р., позивач за
платіжним дорученням № 14307 від 29.08.13
зробив попередню оплату за послуги
торкретування у сумі 432 000,00 грн.
Відповідно до Податкового Кодексу,
«Інструкції про службові відрядження в
межах України та за кордон» від 13.03.1998 №
59, до складу витрат, що відшкодовуються
відрядженим працівникам, входять
витрати на проживання. Відповідно до п.
3.1.13 договору позивач зобов'язався
забезпечити проживання спеціалістів
відповідача. Позивач виконав це
зобов'язання: відряджений персонал
відповідача був поселений в
гуртожиток. За проживання спеціалістів
відповідачу були пред'явлені для
оплати рахунки-фактури № 76/1716 від 30.09.13
на суму 5 156,40 грн. та №76/1889 від 31.10.13 на
суму 456,31 грн. Тобто загальна вартість
проживання у гуртожитку склала 5 612,71
грн. Вказані рахунки-фактури
відповідач не оплатив. Таким чином,
відповідач, отримавши вартість послуг
за договором № 349-АМК-1698-2013-усл від 22.08.13
у розмірі 432 000,00 грн., у складі витрат на
відрядження отримав відшкодування
витрат на проживання відряджених
працівників, але не здійснив ці
витрати, не сплатив позивачу вартість
проживання у сумі 5 612,71 грн., а
безпідставно зберіг грошові кошти у
себе. Просить позов задовольнити та
стягнути з відповідача 5 612,71 грн. за
проживання його спеціалістів у
гуртожитку позивача.

Відповідач про визнання позову не
заявив, відзив на позовну заяву,
витребувані ухвалами суду по справі
від 03.10.2014 р. і від 12.11.2014 р. документи і
матеріали суду не надав, про поважність
причин неявки уповноваженого
представника суд жодного разу не
попереджав.

Ухвала суду від 03.10.2014 р. про порушення
провадження у справі № 908/3819/14 та ухвала
суду від 12.11.2014р. про відкладення
розгляду справи № 908/3819/14, які
направлялися на адресу відповідача,
станом на час вирішення справи судом на
адресу суду підприємством відділення
поштового зв'язку не поверталися.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. зазначено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

За таких обставин, суд вважає, що ним
були вжиті достатні заходи для
повідомлення відповідача про дату, час
та місце розгляду справи № 908/3819/14.

У відповідності до ст. 22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги,
що 03.12.2014 р. є останнім днем
процесуального строку, встановленого
ст. 69 ГПК України, для вирішення спору у
справі № 908/3819/14 і у суду не має
повноважень на його продовження з
власної ініціативи, суд визнав за
можливе розглянути справу по суті за
наявними в ній матеріалами, яких
достатньо для вирішення спору по суті,
за відсутністю представників сторін.

Розглянувши матеріали справи у їх
сукупності, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать надані до суду документи,
22.08.2013р. між Публічним акціонерним
товариством "Алчевський металургійний
комбінат" (позивачем у справі) та
Публічним акціонерним товариством
"Пантелеймонівський вогнетривкий
завод" (відповідачем у справі) був
укладений договір №349-АМК-1698-2013-усл
здійснення послуг (надалі за текстом -
Договір).

Відповідно до п.1.1. договору відповідач
(Виконавець) зобов'язався власними
силами, з використанням свого
обладнання або обладнання інших
організацій, надавати послуги з
напівсухого торкретування конвертерів
1 та 2 конвертерних цехів позивача, а
позивач (Замовник) зобов'язався
прийняти та сплатити ці послуги
відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 3.1.13 договору позивач
зобов'язався забезпечити проживання
спеціалістів відповідача в м. Алчевськ.

Згідно до п.п. 4.1, 4.2 договору вартість
послуг з напівсухого торкретування
складає 432 000,00 грн. та включає: платежі
за використання обладнання; заробітну
плату працівників Виконавця з
нарахуваннями і витратами на
відрядження; витрати на експлуатацію
обладнання (ремонт, запчастини, ГСМ);
доставку обладнання на підприємство
Замовника;
адміністративно-управлінські витрати.

Відповідно до п. 4.3 договору оплата
наданих послуг напівсухого
торкретування агрегатів проводиться
на умовах 100% попередньої оплати
вартості послуг на підставі рахунку,
наданого Виконавцем.

Згідно до п.5.1 Договору приймання
послуг за договором оформлюється
шляхом підписання сторонами акту
виконаних робіт.

Відповідно до п. 6.1 договору
встановлено строк дії договору до
31.12.2013р.

Вивчивши умови договору
№349-АМК-1698-2013-усл від 22.08.2013р., суд
приходить до висновку, що строк
договору сплинув 31.12.2013р.

Як встановлено судом в ході судового
вирішення спору, для попередньої
оплати товару відповідачем був
виставлений позивачу рахунок № 122 від
28.08.2013р. на загальну суму 432 000,00 грн.

Зазначений рахунок був сплачений
позивачем в загальній сумі 432 000,00 грн.,
про що свідчить платіжне доручення №
14307 від 29.08.13р.

Факт виконання відповідачем та їх
прийняття позивачем наданих послуг
підтверджується актом
приймання-передачі виконаних робіт від
04.10.2013р. на суму 432000,00 грн., який
узгоджений між виконавцем та
замовником та згідно якого послуги
прийняті без жодних зауважень та
претензій.

Таким чином, позивач зобов'язання
згідно умов Договору №349-АМК-1698-2013-усл
від 22.08.2013р. у повному обсязі та
належним чином виконав, перерхувавши
на розрахунковий рахунок відповідача
попередню оплату в розмірі 432 000,00 грн.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК
України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 901 ЦК України встановлено, що за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено Договором.
Зазначені положення можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Позивач звернувся до суду з даним
позовом про стягнення з відповідача
5612,71 грн. та в обґрунтування позовних
вимог посилається на те, що відповідач,
отримавши вартість послуг за договором
№ 349-АМК-1698-2013-усл від 22.08.2013р. у розмірі
432 000,00 грн., у складі витрат на
відрядження отримав відшкодування
витрат на проживання відряджених
працівників, але не здійснив ці
витрати, не сплатив позивачу вартість
проживання у сумі 5612,71 грн., а
безпідставно зберіг грошові кошти у
себе, які і просить стягнути на
підставі ст. 1212 ЦК України

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Правовою підставою позову є стаття 1212
ЦК України. За приписом ч., ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК
України особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставне набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Отже, вищевказана норма права
встановлює підстави виникнення
зобов'язання повернути безпідставно
придбане майно або відшкодувати його
вартість, якими є сукупність наступних
умов:

- є набуття або збереження майна, що
означає, що особа набуває нові
цінності, збільшує кількість та
вартість належного їй майна або
зберігає майно, яке неминуче мало б
вибути із її володіння;

- мало місце набуття або збереження
майна за рахунок іншої особи, тобто
збільшення або збереження майна у
особи є наслідком втрати або
недоотримання цього майна іншою
особою;

- обов'язково має бути відсутність
правової підстави для набуття або
збереження майна за рахунок іншої
особи, тобто мала місце помилка, обман,
випадковість або інші підстави набуття
або збереження майна, які не можна
віднести до підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків,
передбачених статтею 11 ЦК України.

Підставою виникнення зобов'язання із
безпідставного збагачення можуть бути
як дії набувача майна або потерпілого,
так і події. При цьому поведінка
набувача майна може бути як
правомірною (коли він набуває майно
внаслідок помилки, без умислу зі своєї
сторони), так і неправомірною
(здійснення будь-яких неправомірних
діянь з метою отримання безпідставного
збагачення).

Як вбачається з матеріалів справи,
оплата позивачем грошової суми у
розмірі 432000,00 грн. здійснювалась за
договором № 349-АМК-1698-2013-усл від 22.08.2013р.

Як свідчать фактичні обставини справи,
на виконання умов п. п. 3.1.13 договору
відряджений персонал відповідача був
поселений в гуртожиток, тобто позивач
виконав зобов'язання щодо забезпечення
проживання спеціалістів відповідача.

За проживання спеціалістів
відповідачу були виставлені для оплати
рахунки-фактури № 76/1716 від 30.09.2013р. на
суму 5 156,40 грн. та № 76/1889 від 31.10.2013р. на
суму 456,31 грн., а всього на загальну суму
5 612, 71 грн., в зазначених рахунках
міститься посилання на договір
№349-АМК-1698-2013-усл здійснення послуг від
22.08.2013р.

Відповідач вищеперелічені
рахунки-фактури на загальну суму 5 612, 71
грн. не оплатив.

Позивач 18.06.2011 р. направив відповідачу
претензію № 026-33пр щодо сплати 5 612,71 грн.
витрат на проживання відряджених
працівників на зазначений
розрахунковий рахунок.

Відповідачем претензія залишилася без
відповіді та задоволення.

Проте, відповідно до п.4.2 Договору
сторони визначили, що вартість послуг
включає: платежі за використання
обладнання; заробітну плату
працівників Виконавця з нарахуваннями
і витратами на відрядження; витрати на
експлуатацію обладнання (ремонт,
запчастини, ГСМ); доставку обладнання
на підприємство Замовника;
адміністративно-управлінські витрати.

Таким чином, позивач не довів суду, що
умовами Договору № 349-АМК-1698-2013-усл від
22.08.2013р., сторони узгодили обов'язок
відповідача відшкодовувати витрати на
проживання відряджених працівників, а
отже підстав для стягнення заявленої
суми в розмірі 5 612, 71 грн.

За таких обставин, досліджені судом
фактичні обставини справи у їх
сукупності дають підстави для
висновку, що в будь якому разі
правовідносини сторін врегульовані
договором № 349-АМК-1698-2013-усл від 22.08.2013р.
послуги за цими договором фактично
відповідачем були виконані та
позивачем прийняті, про що свідчать
матеріали справи, а тому позивачем не
доведено належними та допустимими, в
розумінні ст. 34 ГПК України, доказами
набуття або збереження відповідачем за
рахунок позивача грошових коштів в
сумі 5 612, 71 грн. без належних правових
підстав.

Згідно з ст., ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
обґрунтування своїх вимог та
заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Отже, позивач не довів суду обставин та
нормативних підстав, на яких
ґрунтуються заявлені ним позовні
вимоги.

У зв'язку з вищенаведеним позов є
необґрунтованим та таким, що не
відповідає фактичним обставинам
справи, а тому в задоволені позову
відмовляється повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
враховуючи міру та ступінь вини кожної
із сторін у доведені спору до суду,
судові витрати залишаються за
позивачем та до відшкодування не
присуджуються.

Керуючись ст., ст. 22, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства "Алчевський
металургійний комбінат", Луганська
область, м. Алчевськ до Публічного
акціонерного товариства
"Пантелеймонівський вогнетривкий
завод", Донецька область, м. Горлівка
відмовити повністю.

Повне рішення оформлено і підписано у
відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК
України "28" листопада 2014 р.

Суддя
Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.