ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року Справа № 909/219/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючий суддяХодаківська
І.П.,суддіФролова Г.М., Яценко
О.В.розглянувши матеріали касаційної
скарги Івано-Франківської міської
радина постановуЛьвівської
апеляційного господарського суду
від 29.09.2014 рокуу справі№
909/219/14господарського
судуІвано-Франківської областіза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий
сервіс"доІвано-Франківської міської
радиза участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача Фонду
комунальної власності територіальної
громади м.
Івано-Франківськапровизнання
незаконним та скасування рішення
Івано-Франківської міської ради № 1327-42
від 27.02.2014 року "Про розірвання договору
оренди"

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:Ярицький Л.І. дов. № 57 від
01.12.2014 року, Грабовецький О.Б. дов. № 99
від 01.12.2014 року,- відповідача:не
з'явився,- третьої особи:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий сервіс"
(далі за текстом - ТОВ "Торговий сервіс")
звернулось до господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до Івано-Франківської міської ради про
визнання незаконним та скасування
рішення Івано-Франківської міської
ради № 1327-42 від 27.02.2014 року "Про
розірвання договору оренди".

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 03.04.2014
року, на підставі ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України,
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Фонд комунальної
власності територіальної громади м.
Івано-Франківська.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 24.06.2014
року у справі № 909/219/14 позовні вимоги
ТОВ "Торговий сервіс" задоволено:
визнано незаконним та скасовано
рішення Івано-Франківської міської
ради № 1327-42 від 27.02.2014 "Про розірвання
договору оренди".

Не погодившись з рішенням місцевого
господарського суду, Івано-Франківська
міська рада звернулась до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просила
скасувати рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 24.06.2014
року та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 29.09.2014 року у
справі № 909/219/14 апеляційну скаргу
Івано-Франківської міської ради
залишено без задоволення, а рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 24.06.2014
року - без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими
актами, Івано-Франківська міська рада
звернулась до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 24.06.2014
року та постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
29.09.2014 року у справі № 909/219/14 та прийняти
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
аргументуючи порушення норм права,
зокрема, ст. 231 Цивільного кодексу
України, ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України.

Ухвалою від 13.11.2014 року колегії суддів
Вищого господарського суду України у
складі головуючого - Сибіги О.М., суддів
- Бакуліної С.В., Яценко О.В. (доповідач)
касаційна скарга Івано-Франківської
міської ради прийнята до провадження,
справа призначена до розгляду у
судовому засіданні на 04.12.2014 року.

14.11.2014 року на адресу Вищого
господарського суду України надійшла
заява від відповідача про відкликання
касаційної скарги в порядку п. 7 ч. 1 ст.
1113 Господарського процесуального
кодексу України.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1113
Господарського процесуального кодексу
України касаційна скарга не
приймається до розгляду і повертається
судом, якщо до надіслання ухвали про
прийняття скарги до провадження від
особи, що подала скаргу, надійшла заява
про її відкликання.

Враховуючи ту обставину, що ухвала про
прийняття касаційної скарги до
провадження та дата її надіслання
(13.11.2014 року зворотній лист аркушу
ухвали) передує даті надходження заяві
відповідача на адресу Вищого
господарського суду про відкликання
касаційної скарги, у суду касаційної
інстанції відсутні підстави для її
задоволення.

Розпорядженням секретаря другої
судової палати Вищого господарського
суду України від 02.12.2014 року № 03-05/3109 для
розгляду касаційної скарги у справі
№ 909/219/14, у зв'язку із завершенням
двотижневої підготовки у Національній
школі суддів України судді
Ходаківської І.П. та виходом із
відпустки судді Фролової Г.М.
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий - Ходаківська І.П., судді
Фролова Г.М., Яценко О.В. (доповідач).

Учасників судового процесу відповідно
до статті 1114 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) належним чином
повідомлено про час і місце розгляду
касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, переглянувши у
касаційному порядку рішення суду
першої інстанції та постанову
апеляційної інстанції, на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, перевіривши застосування судом
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами досліджено, що
23.01.2012 року між Івано-Франківською
міською радою (орендодавець) та ТОВ
"Торговий сервіс" (орендар) було
укладено договір оренди нежитлових
приміщень № ДО-3493, згідно п. 1.1. якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нежитлові приміщення площею 14 167, 72 кв.
м., розташовані в цоколі та на першому
поверсі будівлі критого ринку за
адресою: м. Івано-Франківськ, вул.
Дністровська, 5.

Положеннями п. 6.1. вказаного Договору
сторони погодили, що він вступає в дію з
дня його державної реєстрації та діє до
31.12.2022 р.

Відповідно до п. 6.2.2. Договору
припинення договору може мати місце,
зокрема, у випадку дострокового
розірвання цього договору за взаємною
згодою сторін.

Господарськими судами попередніх
інстанцій досліджено, що Договір було
підписано та скріплено відтисками
печаток сторін та посвідчено приватним
нотаріусом Івано-Франківського
міського нотаріального округу
Стецьківим Д.М. (номер правочину в
Державному реєстрі правочинів 44).

Судами досліджено, що 25.02.2014 року за вх.
№ 690/01-15/48 було зареєстровано заяву
директора ТОВ "Торговий сервіс" Дутки
І.П. наступного змісту: "У зв'язку з
подіями, які призвели до масової
загибелі людей 20 - 21 лютого 2014 р. в м.
Києві, прошу розірвати договір оренди
нежитлових приміщень та прилеглих до
них територій за адресою м.
Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 5".
Заява датована 22.02.2014 і містить
примітку "без печатки дійсно". У Фонді
комунальної власності територіальної
громади м. Івано-Франківська дана заява
зареєстрована за вх. № 225/02-09
від 27.02.2014 р.

27.02.2014 року Івано-Франківська міська
рада на підставі вказаної заяви
прийняла рішення № 1327-42 "Про розірвання
договору оренди", яким, зокрема,
вирішила:

1. Скасувати рішення Івано-Франківської
міської ради "Про схвалення тексту
договору оренди нежитлових приміщень
торгового комплексу за адресою м.
Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 5"
від 29.12.2011 №544-18.

2. Достроково, за взаємною згодою
сторін, розірвати договір оренди
нежитлових приміщень площею 14167,72 кв.м,
що розташовані в цоколі та на першому
поверсі будівлі критого ринку за
адресою: м. Івано-Франківськ, вул.
Дністровська, 5.

Інші пункти рішення стосуються порядку
його виконання, набрання чинності,
опублікування тощо.

Так, підставою звернення позивача до
суду з даним позовом слугувало те, що
рішення Івано-Франківської міської
ради № 1327-42 від 27.02.2014 р. "Про розірвання
договору оренди" прийнято на підставі
заяви директора ТОВ "Торговий сервіс"
Дутки І.П., який не мав повноважень на
розірвання договору оренди, оскільки
згідно рішення загальних зборів
засновників товариства від 26.12.2013 р. №
100/1-2 його повноваження щодо підписання
будь-яких документів, пов'язаних з
укладенням чи розірванням договорів,
були обмежені, а заява директора
товариства про розірвання договору
оренди, яка стала підставою для
прийняття оскаржуваного рішення, була
написана під психологічним та фізичним
тиском, що підтверджується письмовими
поясненнями директора від 20.03.2014 р., а
також численними публікаціями в
засобах масової інформації, в тому
числі в Інтернет виданнях.

За приписами ст. 19 Конституції України
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закон України "Про місцеве
самоврядування в Україні" відповідно
до Конституції України визначає
систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Від імені та в інтересах
територіальних громад права суб'єкта
комунальної власності здійснюють
відповідні ради (ч.5 ст. 16 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
рада в межах своїх повноважень приймає
нормативні та інші акти у формі рішень.
Акти ради, сільського, селищного,
міського голови, голови районної в
місті ради, виконавчого комітету
сільської, селищної, міської, районної
у місті (у разі її створення) ради,
прийняті в межах наданих їм
повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території (ч.1 ст. 73 Закону).

Предметом спору в даній справі є
визнання незаконним та скасування
рішення Івано-Франківської міської
ради № 1327-42 від 27.02.2014 р. "Про розірвання
договору оренди".

Частиною 10 ст. 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
передбачено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Конституційний суд України у рішенні
від 16.04.2009 р. у справі №7-рп/2009 вказав, що
зі змісту частини другої статті 144
Конституції України та частини десятої
статті 59 Закону вбачається, що рішення
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку.
Однак, як вважає Конституційний Суд
України, це не позбавляє орган
місцевого самоврядування права за
власною ініціативою або ініціативою
інших заінтересованих осіб змінити чи
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
Конституції чи законам України). Проте
органи місцевого самоврядування є
відповідальними за свою діяльність
перед юридичними і фізичними особами
(стаття 74 Закону) і не можуть
скасовувати свої попередні рішення,
вносити до них зміни, якщо відповідно
до приписів цих рішень виникли
правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення.
Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
конституційний Суд України" рішення і
висновки Конституційного Суду України
рівною мірою є обов'язковими до
виконання.

За таких обставин, колегія суддів
касаційної інстанції погоджується з
висновком судів про те, що рішення
Івано-Франківської міської ради "Про
схвалення тексту договору оренди
нежитлових приміщень торгового
комплексу за адресою м.
Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 5"
від 29.12.2011 р. № 544-18 є ненормативним
правовим актом, який вичерпує свою дію
фактом свого виконання, а тому після
укладення договору оренди дане рішення
не могло бути скасоване
Івано-Франківською міською радою.

Згідно ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу
України особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 92 Цивільного
кодексу України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону. Орган або особа, яка відповідно
до установчих документів юридичної
особи чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень. У відносинах із третіми
особами обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Положеннями ч. 1 ст. 17 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців"
передбачено, що відомості про органи
управління юридичної особи, а також
дані про наявність обмежень щодо
представництва від імені юридичної
особи підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

Частиною 3 ст. 18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців" закріплено,
що в разі коли відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, не були до нього
внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

Судами досліджено, що п. 6.4. статуту ТОВ
"Торговий сервіс", зареєстрованого
18.04.2011 р., було передбачено, що
виконавчим органом товариства є
дирекція, яку очолює Генеральний
директор. Генеральний директор вирішує
усі питання господарської діяльності
товариства, за винятком тих, що
віднесені до виключної компетенції
зборів (п.6.6. статуту). Відповідно до п.
6.8. статуту Генеральний директор має
право без довіреності виконувати дії
від імені товариства. В п. 6.9. статуту
було визначено, що повноваження
Генерального директор (дирекції)
можуть бути доповнені або обмежені за
рішенням зборів учасників з
оформленням відповідного протоколу.
Копія протоколу в обов'язковому
порядку направляється Генеральному
директору.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами встановлено, що
відповідно до протоколу зборів
засновників ТОВ "Торговий сервіс" №
100/1-2 від 26.12.2013 р., згідно п. 6.9. статуту
було прийнято рішення про обмеження
повноважень генерального директора
товариства Дутки Ігоря Петровича щодо
права підпису будь-яких документів,
пов'язаних з укладенням чи розірванням
договорів. На одному із примірників
даного протоколу міститься напис Дутки
І.П. про ознайомлення, датований 26.12.2013
р.

Згідно наказу № 45 від 25.02.2014 у зв'язку з
подіями, які мали місце 25.02.2014, Дутку
Ігоря Петровича було відкликано
(звільнено) з посади Генерального
директора товариства з 25.02.2014 внаслідок
вчинення грубого порушення трудових
обов'язків, які на нього покладено
контрактом. З виписки з ЄДРЮОФОП від
06.03.2014 р. та з листа Головного
управління статистики в
Івано-Франківській області № 04/2-03/2-89-785
від 06.03.2014 вбачається, що керівником
товариства є Ковальчук Сергій
Дмитрович.

Судами досліджено, що за даними витягу
з ЄДРЮОФОП від 28.02.2014 № 18261291 керівником
товариства як директор і підписант
значився Дутка І.П. і відомостей про
обмеження його повноважень внесено не
було.

Попередніми судовими інстанціями
вірно вказано про те, що дані про
обмеження повноважень директора ТОВ
"Торговий сервіс" в ЄДРЮОФОП внесені не
були, а позивачем не надано доказів
того, що на час прийняття оскаржуваного
рішення Івано-Франківська міська рада
знала або могла знати ці відомості, в
силу положень ч. 3 ст. 92 Цивільним
кодексом України та ч.3 ст. 18 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" не можуть бути взяті
до уваги при вирішенні даного спору.

Згідно ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу
України для чинності правочину
необхідним також є дотримання вимоги
щодо вільного волевиявлення учасника
правочину, яке має відповідати його
внутрішній волі. Будь-який правочин
реалізується суб'єктом через його
відповідне зовнішнє волевиявлення.
Однак форма зовнішнього волевиявлення
може виявитися неадекватною
внутрішній волі суб'єкта правочину
внаслідок неправомірних дій
контрагента чи третіх осіб. За таких
обставин дії особи можуть об'єктивно не
відображати внутрішню волю суб'єкта
цивільних правовідносин.

Правові наслідки недотримання цієї
вимоги закону передбачені, зокрема, ст.
231 ЦК України. Правочин, вчинений особою
проти її справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним (ч. 1 ст. 231 ЦК України).
Правочин, вчинений під впливом
насильства, визнається недійсним
внаслідок відсутності волі самого
учасника на вчинення правочину.
Волевиявлення в даному випадку
відображає волю не самого учасника
правочину, а волю будь-якої іншої особи,
яка здійснює вплив на учасника
правочину.

Судами досліджено, що у заяві Дутки
Ігоря Петровича від 12.03.2014 р.,
справжність підпису якого у заяві
нотаріально посвідчена,
підтверджується те, що 25.02.2014 р. до
нього, як директора ТОВ "Торговий
сервіс", було здійснено психологічний
та фізичний тиск людьми в масках та з
вогнепальною зброєю, внаслідок чого
він, не усвідомлюючи своїх дій, був
змушений написати заяву, яку його
змусили датувати 22.02.2014 р., про
розірвання договору оренди нежитлових
приміщень № ДО-3493, укладеного 23.01.2012 р.
між Івано-Франківською міською радою
та ТОВ "Торговий сервіс".

Так, судами встановлено, що обставини,
на які вказується в заяві,
підтверджуються інформацією,
оприлюдненою в засобах масової
інформації, в тому числі в Інтернет
ресурсах, зокрема, на сайті "Політика
України" з посиланням на видання
"Галицький кореспондент" повідомлено,
що майже тисяча розлючених активістів
увірвались в офіс "регіонала", вивели
його на вулицю і погрожуючи зброєю,
поставили його на коліна. Агенцією
"Фіртка" вказано, що підприємці
вимагали, щоб у найкоротші терміни
ринок був переданий у власність
територіальної громади міста і
призначено нове керівництво; під крики
"Ганьба!" Ігоря Дутку забрала міліція, а
підприємці вирушили до міського голови
вимагати скликання сесії міської ради.
В агенції "Zik" зазначено, що майже
тисячний натовп скандував "Ринок -
місту!". Були розміщені також фото- та
відео матеріали.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також
те, що у згаданій заяві про розірвання
договору вказано, що підставою
розірвання договору є події, які
призвели до масової загибелі людей 20-21
лютого 2014 р. в м. Києві, враховуючи, що
дана заява зареєстрована
Івано-Франківською міською радою 25.02.2014
р., суди обґрунтовано дійшли висновку
про те, що письмові пояснення директора
ТОВ "Торговий сервіс" Дутки І.П.
відповідають дійсності.

За таких обставин, колегія суддів
касаційної інстанції погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій
про відсутність вільного
волевиявлення ТОВ "Торговий сервіс"
щодо розірвання договору оренди.

Згідно ч.1 ст. 654 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту. А тому
розірвання договору оренди, який
посвідчено нотаріально, може
здійснюватись в нотаріально
посвідченій формі. Договір за взаємною
згодою сторін в установленій формі
розірваний не був і є чинним.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
підставно визнали незаконним та
скасували рішення Івано-Франківської
міської ради № 1327-42 від 27.02.2014 р. "Про
розірвання договору оренди".

Положеннями ст. 32 ГПК України
передбачено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Однак, всупереч вимогам ст.33 ГПК
України скаржником не надано доказів
на підтвердження правомірності
заявлених ним вимог.

Отже, колегія суддів касаційної
інстанції приходить до висновку, що під
час розгляду справи місцевим та
апеляційним господарськими судами
фактичні обставини справи встановлено
на основі повного, всебічного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів, господарськими судами вірно
застосовані норми права, а доводи
скаржника не спростовують законності
прийнятих у справі судових актів.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
рішення місцевого та постанова
апеляційного господарських судів
прийняті з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
з'ясуванням всіх обставин, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України
погоджується з висновками місцевого та
апеляційного господарських судів, які
відповідають матеріалам справи та
чинному законодавству, у зв'язку з чим
підстав для скасування чи зміни
оскаржуваних судових актів не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити Івано-Франківській
міській раді в задоволенні заяви про
відкликання касаційної скарги на
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 29.09.2014 року у
справі № 909/219/14.

2. Касаційну скаргу
Івано-Франківської міської ради на
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 29.09.2014 року у
справі № 909/219/14 залишити без
задоволення.

3. Постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
29.09.2014 року у справі № 909/219/14 залишити
без змін.

Головуючий суддяІ.П. Ходаківська
СуддіГ.М. Фролова О.В. Яценко