ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р.
Справа № 911/4113/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс», м. Київ

до 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп», Київська область,
Васильківський район, с. Мархалівка

2) Фермерського господарства
«Вікторія», Херсонська область,
Високопільський район, с. Миколаївка

про стягнення 1120,62 грн.

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Грищенко О.М. (довіреність
б/н від 2 червня 2014 року);

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (далі - позивач) звернулось
до господарського суду Київської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп» (далі - відповідач 1)
та Фермерського господарства
«Вікторія» (далі - відповідач 2) про
стягнення 1120,62 грн.

Заявлені позовні вимоги, а саме:
солідарне стягнення з Фермерського
господарства «Вікторія» та Товариства
з обмеженою відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп» 1120,62 грн.
заборгованості обґрунтовані тим, що
Фермерське господарство «Вікторія»
згідно умов договору №ТК260311/1 від 26
березня 2011 року, зобов'язане сплатити
суму боргу (дооцінка вартості товару,
курсова різниця) у розмірі 1120,62 грн.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 24 вересня 2014
року та призначено справу до розгляду
на 8 жовтня 2014 року.

Відповідно до ухвали суду від 8 жовтня
2014 року розгляд справи на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України відкладено на 4 листопада 2014
року.

Відповідно до ухвали суду від 4
листопада 2014 року розгляд справи на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
відкладено на 18 листопада 2014 року.

Відповідно до ухвали суду від 18
листопада 2014 року розгляд справи на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
відкладено на 2 грудня 2014 року.

Відповідачі, повідомлені про час та
місце розгляду справи ухвалами суду
від 24 вересня 2014 року, від 8 жовтня 2014
року, від 4 листопада 2014 року та від 18
листопада 2014 року, у судові засідання
не з'явились, хоча були повідомлені
належним чином. Суд вважає за можливе
відповідно до ст. 75 ГПК України
розглянути справу без участі
відповідачів за наявними в ній
матеріалами.

2 грудня 2014 року відповідно до ч. 2 ст. 85
ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Корпорація «Агросинтез» (за договором
- постачальник) та Фермерським
господарством «Вікторія» (за договором
- покупець) укладено договір поставки
на умовах товарного кредиту за
№ТК260311/1.

Відповідно до пункту 1.1 договору
постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність покупця
насіннєвий матеріал та хімічні засоби
захисту рослин, а покупець
зобов'язується прийняти товар для
власних потреб, сплатити проценти за
користування товарним кредитом та ціну
товару відповідно до умов договору.

Пунктом 6.1 договору передбачено
обов'язок Фермерського господарства
«Вікторія» оплатити товар у строки та в
розмірах, що вказані у специфікаціях.

Відповідно до погоджених сторонами
договору специфікацій №1 від 26 березня
2011 року, №2 від 18 квітня 2011 року, №3 від 18
квітня 2011 року та №4 від 5 травня 2011
року, остаточна оплата вартості
отриманого Фермерським господарством
«Вікторія» товару - не пізніше 1 жовтня
2011 року.

На виконання умов договору поставки
товариство з обмеженою
відповідальністю «Корпорація
«Агросинтез» поставило, а фермерське
господарство «Вікторія» прийняло
товар на загальну суму 175041,49 грн., що
підтверджується видатковими
накладними №А-00003636 від 22 квітня 2011
року, №А-00003638 від 22 квітня 2011 року,
№А-00003637 від 22 квітня 2011 року, №А-00003715
від 28 квітня 2011 року та №А-00003909 від 11
травня 2011 року, підписаними
представниками сторін без будь-яких
зауважень та заперечень.

Проте, свої зобов`язання щодо оплати
поставленого товариством з обмеженою
відповідальністю «Корпорація
«Агросинтез» товару у встановлений
специфікаціями строк - не пізніше 1
жовтня 2011 року, Фермерське
господарство «Вікторія» виконало лише
частково, здійснивши оплату отриманого
товару в розмірі 73337,27 грн., у зв'язку з
чим за Фермерським господарством
«Вікторія» утворилась заборгованість
в розмірі 101704,22 грн. станом на 1 жовтня
2011 року. Остаточний розрахунок за
поставлений товар, Фермерське
господарство «Вікторія» здійснило
лише 11 січня 2012 р., що підтверджується
платіжним дорученням №1 від 11 січня 2012
року на суму 107000,00 грн.

Таким чином, Фермерське господарство
«Вікторія» виконало в повному обсязі
свої грошові зобов'язання згідно
Договору №ТК260311/1 від 26 березня 2011 року
лише 11 січня 2012 року, а не до 1 жовтня 2011
року, як було передбачено умовами
специфікацій.

Відповідно до пункту 6.5 договору у
зв'язку з тим, що товар буде
оплачуватися покупцем не в момент
укладення договору, то всі платежі, що
передбачені договором, підлягають
індексації, а покупець зобов'язується
сплатити постачальнику проіндексовані
суми відповідних платежів у строки,
встановлені договором. Проіндексована
сума платежу визначається таким чином:
ПСП = (К2/К1) х СП, де ПСП - проіндексована
сума платежу, яка підлягає сплаті
покупцем постачальнику, СП - сума
платежу за договором, К2 - курс гривні до
долару США, встановлений НБУ на дату
здійснення платежу за договором, К1 -
курс гривні до долару США, що
встановлений НБУ на дату укладання
договору.

При зверненні постачальника до суду із
позовною заявою про стягнення з
покупця заборгованості за цим
договором, сума заборгованості
(основного боргу) покупця перед
постачальником, визначається таким
чином: СЗ = (К2/К1) х СПП, де СЗ - сума
заборгованості (основного боргу)
покупця перед постачальником, СПП -
сума всіх прострочених платежів, К2 -
курс гривні до долару США, встановлений
НБУ на дату складання позовної заяви, К1
- курс гривні до долару США,
встановлений НБУ на дату укладання
договору.

Якщо на якусь дату показник К2 буде
меншим від курсу купівлі долару США за
гривні на міжбанківському валютному
ринку, встановлений ЗАО «Перший
Український Міжнародний Банк» на цю ж
дату, то сторони для показника К2
замість офіційного курсу гривні до
долару США використовують курс купівлі
долару США за гривні на
міжбанківському валютному ринку,
встановлений ЗАО «Перший Український
Міжнародний Банк» на цю ж дату.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу
України зобов'язання має бути виражене
у грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Статтею 533 Цивільного кодексу України
встановлено, що грошове зобов'язання
має бути виконане у гривнях. Якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Згідно ст. 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
Національний банк України» офіційний
валютний курс - курс валюти, офіційно
встановлений Національним банком
України як уповноваженим органом
держави.

Частиною 1 статті 36 Закону України «Про
Національний банк України»
передбачено, що національний банк
встановлює офіційний курс гривні до
іноземних валют та оприлюднює його.

Судом встановлено, що офіційний курс
долара США на момент здійснення
відповідачем 2 розрахунку за отриманий
товар становив: 19 квітня 2011 року - 7,97
грн./дол. США, 13 травня 2011 року - 7,98
грн./дол. США та 11 січня 2012 року - 8,04
грн./дол. США.

Таким чином, враховуючи те, що
офіційний курс долара США по
відношенню до гривні на дати оплати
відповідачем 2 отриманого товару був
вищим, ніж офіційний курс долара США на
дати підписання договорів, то
відповідно до пункту 6.5 договору
відповідач 2 повинен був скоригувати
ціну за товар, що підлягала сплаті,
пропорційно зміні офіційного курсу
долару США до гривні на дату оплати
товару.

Однак, відповідач 2 в порушення взятих
на себе зобов'язань, не здійснив
коригування ціни товару та не сплатив
ТОВ «Корпорація Агросинтез» курсової
різниці згідно договору №ТК260311/1 від 26
березня 2011 року, в зв'язку з чим за ним
утворилась заборгованість у сумі 1120,62
грн.

Так, згідно з ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України встановлено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, а також вчинити за
свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 692
ЦК України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

З огляду на вищевикладене,
господарський суд дійшов висновку про
те, що у Товариства з обмеженою
відповідальністю «Корпорація
Агросинтез» виникло право вимоги до
відповідача 2 щодо отримання розміру
курсової різниці згідно договору
№ТК260311/1 від 26 березня 2011 року.

15 листопада 2012 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Корпорація «Агросинтез» (первісний
кредитор) та товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (новий кредитор) укладено
угоду про заміну кредитора у
зобов'язанні №15-11/12-130, відповідно до
пункту 1.1. якої (в редакції додаткової
угоди №1 до угоди про заміну кредитора
у зобов'язанні № 15-11/12-130) первісний
кредитор відступає позивачу право
вимоги виконання відповідачем 2
зобов'язання щодо сплати розміру пені,
відсотків за користування чужими
коштами, штрафу та інфляційних втрат,
набутих первісним кредитором на
підставі договору поставки на умовах
товарного кредиту №ТК260311/1 від 26
березня 2011 року, у зв'язку із
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням відповідачем 2 грошового
зобов'язання згідно вказаного договору
поставки.

Відповідно до умов додаткової угоди №5
до угоди №15-11/12-130 від 15 листопада 2012
року, новий кредитор одержує право
замість первісного кредитора вимагати
від боржника сплати грошової суми в
нарахованому розмірі заборгованості
(індексації ціни товару, дооцінки
вартості товару, курсової різниці),
пені, відсотків за користування чужими
коштами, штрафу, 3% річних та
інфляційних втрат, за період існування
прострочення виконання боржником
грошового зобов'язання згідно договору
поставки №ТК260311/1 від 26 березня 2011 року.

5 червня 2013 року на виконання угоди
№15-11/12-130 від 15 листопада 2012 року про
заміну кредитора у зобов'язанні ТОВ
«Корпорація Агросинтез» направив на
адресу Фермерського господарства
«Вікторя» повідомлення про заміну
кредитора у зобов'язанні.

11 серпня 2014 року ТОВ «Корпорація
Агросинтез» направило на адресу ФГ
«Вікторія» копію додаткової угоди №5
до угоди №15-11/12-130 від 15 листопада 2012
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок:
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги);
правонаступництва; виконання обов'язку
боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем);
виконання обов'язку боржника третьою
особою.

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 ЦК України
передбачено, що заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний
кредитор у зобов'язанні повинен
передати новому кредиторові документи,
які засвідчують права, що передаються,
та інформацію, яка є важливою для їх
здійснення.

Таким чином, право вимоги первісного
кредитора до відповідача 2 було
передано позивачеві 04.03.2013 р.

7 квітня 2014 року між товариством з
обмеженою відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп» (поручитель) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (кредитор) укладено договір
поруки №07-04-2014-26, відповідно до якого
поручитель поручається перед
кредитором за виконання обов'язку
Фермерським господарством «Вікторія»
щодо виконання грошового зобов'язання
у зв'язку із неналежним, несвоєчасним
та неповним виконанням боржником
грошового зобов'язання згідно
договору поставки та угоди,
передбаченими ст. 2 договору.

Згідно з п.п. 2.1., 3.1. договору поруки під
основним договором в договорі
розуміють угоду №15-11/12-130 про заміну
кредитора у зобов'язанні (відступлення
права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК
України) від 15 листопада 2012 року,
укладену на підставі договору №ТК260311/1
від 26 березня 2011 року. Відповідальність
поручителя перед кредитором
обмежується сплатою розміру
заборгованості у сумі 100,00 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки у
разі порушення (невиконання чи
неналежного виконання) боржником
обов'язку за основною угодою, кредитор
вправі звернутися із вимогою про
виконання як до боржника, так і до
поручителя, які несуть солідарну
відповідальність перед кредитором.

Пунктом 6.1. договору поруки
передбачено, що договір набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та його скріплення печатками
сторін і діє до моменту припинення
поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

В силу ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Як встановлено судом, до позивача
згідно угоди №15-11/12-130 про заміну
кредитора у зобов'язанні та договору
поруки №07-04-2014-26 перейшло право вимоги
до відповідачів, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем 2 договору
№ТК260311/1 від 26 березня 2011 року.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 ГК України та
статтею 526 ЦК України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Враховуючи те, що на момент звернення
позивача до суду заборгованість
відповідача 1 з курсової різниці за
договором №ТК260311/1 від 26 березня 2011
року не сплачена, позивач просить суд
солідарно стягнути з відповідачів 1120,62
грн. заборгованості (дооцінки вартості
товару, курсової різниці).

Як вбачається з наданого розрахунку,
розмір заборгованості визначений
позивачем за формулою, зазначеною в п.
6.5 договору №ТК260311/1 від 26 березня 2011
року є обґрунтованим, а тому, позовна
вимога щодо солідарного стягнення з
відповідачів заборгованості у розмірі
1120,62 грн. підлягає задоволенню, а саме,
солідарного стягнення з відповідачів
100,00 грн. (сума, обмежена договором
поруки №07-04-2014-26 від 7 квітня 2014 року) та
стягнення з ФГ «Вікторія» 1020,62 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позов підлягає
задоволенню.

Крім того, позивач просить солідарно
стягнути з відповідачів витрати,
пов'язані з оплатою послуг адвоката, в
розмірі 500,00 грн.

Відповідно до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при задоволенні позову -
на відповідача.

Поняття особи, котра є адвокатом,
наводиться в статті 1 Закону України
«Про адвокатуру та адвокатську
діяльність».

Згідно ч. 2 ст. 30 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи,
правовідносини між позивачем та
адвокатом Грищенком О.М.
підтверджуються договором №02-26/06-14 про
надання адвокатських послуг (правової
допомоги) від 2 червня 2014 року.

У відповідності зі Свідоцтвом про
право на заняття адвокатською
діяльністю №3888, виданим 29 жовтня 2009
року, Грищенко О.М. має право на заняття
адвокатською діяльністю.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили,
що розмір оплати послуг виконавця
(гонорар) за даним договором становить
500,00 грн.

Між позивачем та адвокатом Грищенком
О.М. підписано акт прийому-передачі
виконаних робіт від 1 вересня 2014 року
щодо надання адвокатських послуг, з
визначеною вартістю послуг в сумі 500,00
грн.

Сплата позивачем вартості
адвокатських послуг за вказаним
договором підтверджується наявним в
матеріалах справи платіжним
дорученням №645 від 19 вересня 2014 року на
суму 500,00 грн.

Відповідно до пункту 6.3 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21 лютого 2013 року за №7 «Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК. Відшкодування цих витрат
здійснюється господарським судом
шляхом зазначення про це у рішенні,
ухвалі, постанові за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от: угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум. За змістом частини
третьої статті 48 та частини п'ятої
статті 49 ГПК у їх сукупності можливе
покладення на сторони у справі як
судових витрат тільки тих сум, які були
сплачені стороною за отримання послуг
саме адвоката (у розумінні пункту 1
статті 1 та частини першої статті 6
Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність»), а не
будь-якої особи, яка надавала правову
допомогу стороні у справі. Аналогічну
правову позицію викладено у Рішенні
Конституційного Суду України від 11
липня 2013 року №6-рп/2013 у справі №1-4/2013.

Враховуючи викладене, господарський
суд дійшов висновку про кваліфікацію
зазначених позивачем витрат по оплаті
за договором про надання послуг
адвоката в сумі 500,00 грн. в якості витрат
на оплату послуг адвоката в розумінні
ст. 44 ГПК України, які підлягають
покладенню на відповідача.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються солідарно на
відповідачів.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Солідарно стягнути з Товариства
з обмеженою відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп» (08633, Київська
область, Васильківський район, с.
Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код
38267861) та Фермерського господарства
«Вікторія» (74020, Херсонська область,
Високопільський район, с. Миколаївка,
код 25651508) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка
Заболотного, 38, кв. 23, код 38039872) - 100 (сто)
грн. 00 коп. заборгованості, 500 (п'ятсот)
грн. 00 коп. витрат на послуги адвоката
та 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять
сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Стягнути з Фермерського
господарства «Вікторія» (74020,
Херсонська область, Високопільський
район, с. Миколаївка, код 25651508) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка
Заболотного, 38, кв. 23, код 38039872) - 1020 (одна
тисяча двадцять) грн. 62 коп.
заборгованості.

4. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 5 грудня 2014
року

Суддя
Д.Г. Заєць