ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р.
Справа № 908/2952/14

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр будівельних
технологій", м. Запоріжжя (вх. №3858З/1-18)

на рішення господарського суду
Запорізької області від 01.10.2014р.

у справі № 908/2952/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Енергетичні технології", м. Запоріжжя

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр будівельних
технологій", м. Запоріжжя

про стягнення 51 049,60 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 01.10.2014р. (суддя
Серкіз В.Г.) позов задоволено частково;
стягнуто з ТОВ "Центр будівельних
технологій" на користь ТОВ "Торговий
дім "Енергетичні технології" 40000,00 грн.
основного боргу, 3492,34 інфляційних
витрат, 483,29 - 3% річних, 4000,00 грн. штрафу
та 1716,83 грн. судового збору; видано
наказ після набрання рішенням законної
сили; в іншій частині позову
відмовлено. Оскаржуване рішення суду
першої інстанції мотивоване тим, що
позивачем здійснено поставку товару
на суму 1 588 970,00 грн. та відповідачем
отримано товар, згідно видаткових
накладних, проте відповідачем у
встановлений договором поставки від
15.03.2013р. № ЦБТТДЕТ-150313 строк за
поставлений товар сплачено частково.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Центр будівельних
технологій" з рішенням суду першої
інстанції не погодилось та звернулось
до Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Запорізької області від 01.10.2014р. у
справі №908/2952/14 та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову ТОВ "Торговий дім "Енергетичні
технології". В обґрунтування своїх
доводів апелянт зазначає, що
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду прийнято з
неповним з'ясуванням обставин, що
мають значення для справи та вказує на
те, що місцевим господарським судом
неправомірно визначено розмір
штрафних санкцій.

Згідно з розпорядженням Вищого
господарського суду України від 02.09.2014
року №28-р "Про зміну територіальної
підсудності" розгляд справ, що
підлягають перегляду в апеляційному
порядку Донецьким апеляційним
господарським судом, здійснюється
Харківським апеляційним господарським
судом.

У зв'язку із цим, супровідним листом
господарського суду Запорізької
області від 03.11.2014р. №09-33/1639 матеріали
справи №908/2952/14 разом із апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр будівельних
технологій", м. Запоріжжя направлені до
Харківського апеляційного
господарського суду для здійснення
апеляційного провадження.

Автоматизованою системою
документообігу Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу (справу) призначено
для розгляду судді-доповідачу
Терещенко О.І.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 18.11.2014 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І.,
суддя Медуниця О.Є.) апеляційну скаргу
відповідача було прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду на 03.12.2014 року.

Представник апелянта в судове
засідання 02.12.2013р. не з'явився, на адресу
суду надав клопотання про відкладення
розгляду справи (вх.№11578), в якому
останній просить відкласти розгляд
справи для укладення мирової угоди між
сторонами у даній справі.

Вказане клопотання відхиляється
колегією суддів за необґрунтованістю,
оскільки укладення мирової угоди не
перешкоджає перегляду справи в
апеляційному порядку та не позбавляє
сторін можливості її укладення на
стадії виконання судового рішення.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду справи, про що свідчить
відтиск штампу на звороті останнього
аркушу ухвали Харківського
апеляційного господарського суду від
18.11.2014р. про прийняття апеляційної
скарги до провадження.

Враховуючи належне повідомлення
позивача та відповідача про час та
місце засідання суду, а також те, що
явка представників сторін не була
визнана судом обов'язковою, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами
без участі представників сторін,
відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції обставин справи
та доказів на їх підтвердження, колегія
суддів встановила наступне.

15.03.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Енергетичні технології" (постачальник)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Центр будівельних
технологій" (покупець) укладений
договір поставки №ЦБТТДЕТ-150313,
відповідно до п.1.1 якого постачальник
зобов'язується передати в погоджені
строки, а покупець прийняти і оплатити
на умовах, викладених в договорі,
паливо-мастильні матеріали (товар),
найменування, кількість, ціна яких
вказується в накладних документах на
товар, які оформлюються на кожну окрему
партію товару.

Відповідно до п.3.1 зазначеного
договору, загальна ціна цього договору
визначається кількістю отриманого та
оплаченого товару покупцем протягом
всього строку дії договору. Вартість
кожної окремої партії товару
визначається постачальником в
рахунках-фактурах та видаткових
накладних.

Пунктом 3.2 даного договору сторони
домовились, що покупець зобов'язаний
повністю здійснити оплату рахунку
постачальника на протязі 15
(п'ятнадцяти) календарних днів з дати
поставки товару. Платіжні документи за
цим договором оформлюються згідно умов
чинного законодавства України, з
дотриманням усіх вимог, які зазвичай
ставляться до змісту і форми таких
документів, з обов'язковим зазначенням
номеру та дати укладання договору,
згідно з яким здійснюється
перерахування грошових коштів.

Згідно з п.3.4 даного договору, датою
оплати вважається дата зарахування
грошових коштів банківською установою
на банківський рахунок постачальника.

Цей договір набирає чинності з дати
його укладення та діє до 31.12.2013р., в
частині розрахунків до їх повного
проведення.

На виконання умов договору поставки
від 15.03.2013р. №ЦБТТДЕТ-150313, позивач з
березня 2013р. по серпень 2013р. поставив
відповідачу дизельне паливо на
загальну суму 1 588 970,00 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, які наявні в матеріалах
даної справи.

Відповідач оплату за поставлений товар
виконав не в повному обсязі, а сплатив
лише 1 548 970,00 грн., що, також
підтверджується копіями банківських
виписок, які наявні в матеріалах
справи, у зв'язку з чим за ним
утворилась заборгованість в сумі 40 000,00
грн., що стало підставою звернення
позивача до господарського суду з
даним позовом.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 01.10.2014р. у
справі №908/2952/14 позов задоволено
частково з підстав, наведених вище.

Перевіривши матеріали справи,
правильність їх юридичної оцінки та
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Предметом позову у даній справі є
стягнення заборгованості за договором
поставки від 15.03.2013р. № ЦБТТДЕТ-150313,
пені, 3% річних та штрафу за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до частини 1 статті 265
Господарського кодексу України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 174 Господарського кодексу
України передбачено, що однією з
підстав виникнення господарських
зобов'язань є укладення господарського
договору та інших угод. Зі змістом
зазначеної норми кореспондуються
приписи частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України, відповідно до яких
підставами виникнення цивільних прав і
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173
Господарського кодексу України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

З видаткових накладних, які містяться в
матеріалах справи вбачається, що
позивачем здійснено поставку товару на
загальну суму 1 588 970,00 грн. та отримано
товар відповідачем.

Проте, відповідач у встановлений
договором строк не виконав прийняті на
себе зобов'язання за поставлений товар,
а саме частково сплатив 1 548 970,00 грн., чим
порушив умови даного договору.

Колегія суддів зазначає, що матеріали
справи не містять доказів повного
виконання зобов'язання по оплаті
поставленого товару відповідачем.

А отже, колегія суддів погоджується з
висновками місцевого господарського
суду про стягнення з ТОВ "Центр
будівельних технологій" 40 000,00 грн.
основної заборгованості за
поставлений товар за договором
поставки.

Доводи апелянта щодо безпідставності
стягнення розміру штрафних санкцій
відхиляються колегією суддів виходячи
з наступного.

Позивачем заявлені вимоги про
стягнення з відповідача пені в розмірі
3073,97 грн., інфляційні витрати в сумі 3
492,34 грн., 3% річних в розмірі 483,29 грн. та
штраф у розмірі 4 000,00 грн.

Згідно зі статтею 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (частина 1 статті 612 ЦК
України)

Відповідно до вимог статті 625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Як вбачається з розрахунку позивача,
розмір 3% річних від простроченої суми
та індекс інфляції грошових коштів за
період прострочення з 20.03.2014р. по
13.08.2014р. складають інфляційні витрати в
сумі 3 492,34 грн. та 3% річних в сумі 483,29
грн.

Отже, за наявності встановленого факту
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання, місцевим господарським
судом правомірно, з врахуванням
здійсненого ним у відповідності до
вимог чинного законодавства
розрахунку, стягнуто з ТОВ "Центр
будівельних технологій" інфляційних
витрат в сумі 3 492,34 грн. та 3% річних в
сумі 483,29 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.4 зазначеного договору
встановлено, що у разі порушення
строків проведення розрахунків
покупець сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості неоплаченої партії товару за
кожний день прострочення. В разі
несплати понад 15 календарних днів
покупець сплачує штраф у розмірі 10% від
вартості несплаченого товару.

Окрім того, колегія суддів, зазначає, що
з моменту відвантаження товару та не
сплати за продукцію пройшло більш ніж 15
днів, тому господарським судом першої
інстанції правомірно з врахуванням
здійсненого ним у відповідності до
вимог чинного законодавства
розрахунку, нараховано штраф у розмірі
4000,00 грн.

За порушення відповідачем прийнятих на
себе грошових зобов'язань позивач
просить стягнути з відповідача пеню у
розмірі 3073,97 грн.

Також, колегія суддів погоджується з
висновками господарського суду першої
інстанції про те, що пунктом 4.4 договору
поставки від 15.03.2013р. № ЦБТТДЕТ-150313 не
передбачено конкретного розміру пені
за порушення строків оплати товару, а
тому і наданий позивачем розрахунок
суми пені не може бути прийнятий
господарським судом як обґрунтований.

За таких обставин, місцевий
господарський суд правомірно дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача пені у розмірі 3073,97 грн.

З урахуванням викладеного, доводи
апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Центр
будівельних технологій", м. Запоріжжя
не знайшли свого підтвердження при
апеляційному перегляді справи та не
можуть бути підставою для скасування
оскаржуваного рішення у даній справі, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу
відповідача слід залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Запорізької області від
01.10.2014р. у справі №908/2952/14 - без змін.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові
витрати за подання апеляційної скарги
покладаються на заявника цієї
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч.1
ст.103, ст.105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Центр
будівельних технологій", м. Запоріжжя
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 01.10.2014р. у
справі №908/2952/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної
сили з дня її прийняття та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складений
04.12.2014р.

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Медуниця О.Є.