ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2014 р.Справа № 922/4114/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "АХА
Страхування", м. Київ до Товариства з
додатковою відповідальністю
"Міжнародна страхова компанія", м.
Харків про стягнення коштів в розмірі
15389,93 грн. за участю представників
сторін:

Представник позивача - не з"явився.

Представник відповідача - Коваленко
А.О., дов. № 599 від 14.05.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія "АХА
"Страхування", м. Київ, звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача - Товариства з додатковою
відповідальністю "Міжнародна страхова
компанія", м. Харків, в якому просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача, в порядку регресу
матеріальні збитки в сумі 15389,93 грн. та
просить покласти на відповідача судові
витрати.

Ухвалою господарського суду від
25.09.2014р. прийнято вказану позовну заяву
до розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її до розгляду у
відкритому судовому засіданні на
13.10.2014р. о 10:45 год.

Ухвалою господарського суду від
18.11.2014р. задоволено клопотання
представника відповідача про
продовження строку розгляду даного
спору за межами двомісячного строку, в
порядку ст. 69 ГПК України, до 07.12.2014р.
Розгляд справи відкладено на 01.12.2014р. о
12:00 год.

У призначене судове засідання 01.12.2014р.
представник позивача не з'явився,
матеріали справи містять клопотання
(вх. №№ 37841, 37238) про розгляд справи за
відсутності представника позивача.

Представник відповідача у
призначеному судовому засіданні
01.12.2014р. проти позову заперечував,
просив суд відмовити в його
задоволенні. Додаткових доказів по
справі не надав.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
представників сторін під час розгляду
справи, судом встановлено наступне:

Як зазначив позивач у позовній заяві,
05.08.2012р. в м. Харкові, по вул. Блюхера
відбулася ДТП за участю транспортних
засобів «Шевроле», д/н АХ 5722 ВН, яким
керував Омельченко Владислав
Анатолійович, та «Деу» д/н АХ 4046 АО, яким
керував Малишко Сергій Сергійович,
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована у Товаристві з
додатковою відповідальністю
Міжнародна страхова компанія»
(відповідач), за полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АВ/5128417 (поліс
ОСЦПВ).

Відповідно до матеріалів справи, в
результаті даної ДТП було пошкоджено
застрахований у Приватному
акціонерному товаристві «Страхова
компанія «AXA Страхування» (позивач),
згідно з умовами договору страхування
№ Т284а/12х від 24.02.2012 р. (договір),
транспортний засіб «Шевроле», д/н АХ 5722
ВН, який належить Савченку Олександру
Віталійовичу (страхувальник) на праві
приватної власності.

Згідно з умовами договору страхування,
на підставі страхового акту та
зібраних документів було розраховано
та виплачено страхувальнику страхове
відшкодування у розмірі 16389,93 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ ДП00006415 від 24.09.2012р.

Таким чином, позивач виконав свої
зобов'язання перед страхувальником
згідно умов договору страхування.

Як свідчать матеріали справи,
відповідно до Постанови Київського
районного суду м. Харкова від 11.10.2012р. у
справі № 2018/14808/2012, вказана ДТП сталася
з вини водія транспортного засобу
«Деу» д/н АХ 4046 АО Малишка Сергія
Сергійовича, якого визнано винним в
скоєнні правопорушення, передбаченого
ст. 124 КоАП.

Таким чином, до позивача перейшло право
регресної вимоги до Малишка С.С.,
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована у Товаристві з
додатковою відповідальністю
Міжнародна страхова компанія»
(відповідач), за полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АВ/5128417.

Згідно полісу ОСЦПВ АВ/5128417 ліміт
відповідальності страховика
(відповідача) складає 5000,00 грн. Згідно
вказаного полісу франшиза складає 1000,00
грн.

Отже, як зазначив позивач розмір
страхового відшкодування, яке має
сплатити відповідач на користь
Позивача складає 15389,93 грн. (16389,93 грн.
(сума виплаченого страхового
відшкодування) - 1 000,00 грн. (франшиза).

Отже, на підставі вищезазначеного, до
позивача перейшло право зворотної
вимоги (регресу) до відповідача, як до
особи відповідальної за відшкодування
заподіяних збитків, на суму 15389,93 грн.

Як свідчать матеріали справи,
відповідачу було направлено регресну
вимогу з проханням виплатити страхове
відшкодування на користь позивача, але
на даний час страхове відшкодування на
користь позивача не сплачено, що і
стало підставою для звернення з
відповідним позовом до господарського
суду.

Заперечуючи проти позову, відповідач,
зокрема, зазначив, 02.04.2014 року
відповідач листом вих. №429 відмовив
позивачу у виплаті страхового
відшкодування, в зв'язку з пропуском
останнім строку на звернення за
сплатою відшкодування, визначений п.
37.1.4. ст. 37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до положень якого
передбачено, що неподання заяви про
страхове відшкодування впродовж
одного року, якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і трьох років, якщо шкода
заподіяна здоров'ю або життю
потерпілого, з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди є
підставою для відмови у виплаті
страхового відшкодування.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Статті 979 ЦК України та 16 Закону України
"Про страхування" визначають, що за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України
"Про страхування", здійснення страхових
виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), який складається
страховиком або уповноваженою ним
особою (аварійним комісаром) у формі, що
визначається страховиком.

Свої зобов'язання за договором
майнового страхування страховик
(позивач) виконав у повному обсязі,
виплативши, на підставі відповідної
заяви, страхувальнику суму страхового
відшкодування в розмірі 15389,93 грн.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27
Закону України "Про страхування" до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України
передбачено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки; шкоди; причинного зв'язку
між протиправною поведінкою
заподіювача та шкодою; вини. За
відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає (постанова Верховного Суду
України від 22 січня 2013 у справі № 3-72 гс
12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України,
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Отже, позивач після виплати страхового
відшкодування отримав право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
завдану шкоду.

Цивільно-правова відповідальність за
шкоду, завдану внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки
настає у особи, винної у заподіянні
збитків (п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного
кодексу України).

Як свідчать матеріали справи,
відповідно до Постанови Київського
районного суду м. Харкова від 11.10.2012р. у
справі № 2018/14808/2012, вказана ДТП сталася
з вини водія транспортного засобу
«Деу» д/н АХ 4046 АО Малишка Сергія
Сергійовича, якого визнано винним в
скоєнні правопорушення, передбаченого
ст. 124 КоАП.

Оскільки вина застрахованої у
відповідача за полісом № АВ/5128417 особи
встановлена, то ДТП, що сталася 05.08.2012
року, відповідно до ст. 6 Закону, є
страховим випадком, внаслідок якого у
відповідача настає обов'язок здійснити
виплату страхового відшкодування.

Приписами ст.990 ЦК України та ст.25
Закону України "Про страхування"
встановлено, що страховик здійснює
страхову виплату відповідно до умов
договору на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника)
або іншої особи, визначеної договором,
і страхового акта (аварійного
сертифіката).

Згідно зі ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (далі - Закон), у разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про
обов`язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів"
зазначено, що у зв`язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов`язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 5 полісу АВ/5128417
встановлена безумовна франшиза у
розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про
страхування" та ст. 12 Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи, крім
випадків відшкодування шкоди, завданої
життю та/або здоров'ю потерпілих.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов
висновку, що обґрунтований розмір
страхового відшкодування становить
15389,93 грн.

Згідно зі ст. 36, страховик протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

З матеріалів справи вбачається, що
18.03.2014 року позивач подав заяву про
виплату страхового відшкодування та
інші необхідні документи відповідачу
(вих. №1243/2) .

Отже, відповідно до приписів ст.36
Закону, відповідач був зобов'язаний не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
вказаної заяви виплатити суму
страхового відшкодування позивачу.

Втім, відповідач у встановлений
законом строк, суму страхового
відшкодування позивачу не виплатив.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання з
виплати позивачеві страхового
відшкодування.

Згідно зі ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладене, а також те, що
відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
і порядку укладеного між сторонами
договору та згідно з вимогами закону,
суд визнає вимогу позивача щодо
стягнення з відповідача страхового
відшкодування в сумі 15389,93 грн., належно
обґрунтованою, доведеною матеріалами
справи та такою, що підлягає
задоволенню.

Суд не погоджується з доводами
відповідача щодо порушення позивачем
строку для звернення до відповідача із
заявою про страхове відшкодування
впродовж одного року, в зв'язку з чим
відповідачем було правомірно
відмовлено позивачу у виплаті
страхового відшкодування, виходячи з
наступного.

В ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України,
вказано що початок перебігу позовної
давності за регресними зобов'язаннями,
починається від дня виконання
основного зобов'язання, тобто з дня
виплати потерпілій особі страхового
відшкодування і становить три роки.

При цьому слід враховувати, що
страховик отримує право вимоги
потерпілої особи після виплати
останній страхового відшкодування за
договором майнового страхування та не
зобов'язаний звертатися безпосередньо
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток, або до особи, у якої
застраховано її цивільно-правову
відповідальність, з вимогою виплатити
матеріальне відшкодування. Таке право
страховика, враховуючи висновок,
наведене у рішенні Конституційного
Суду України від 09.07.2012 р. 115-рп/2002, може
бути реалізоване шляхом подання
відповідного позову до суду.

З матеріалів справи вбачається, що,
згідно з умовами договору страхування,
на підставі страхового акту, 24.09.2012р.
страхувальнику виплачено страхове
відшкодування у розмірі 16389,93 грн. А
отже, перебіг позовної давності за
даним регресним зобов'язанням,
відповідно до ст. 261 ЦК України, не
скінчився.

Суд враховує, що аналогічна правова
позиція відображена в постанові Вищого
господарського суду України у справі №
910/19632/13 від 24.03.2014 р.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України,
відповідно до приписів якої, при
задоволенні позову - витрати по сплаті
судового збору за подання позову
відшкодовуються за рахунок
відповідача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 129 Конституції України,
ст. 27 Закону України „Про страхування",
ст.ст. 12, 22, 35 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", ст.ст. 979, 993, 1188, 1191, 1192
Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12,
22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю "Міжнародна страхова
компанія" (61023, м. Харків, вул.
Мироносицька, 99 А-3, ) на
користь Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "АХА
Страхування" (04070, м. Київ, вул.
Іллінська, 8, ) в порядку
регресу сплачену суму страхового
відшкодування в розмірі 15389,93 грн., суму
сплаченого судового збору в розмірі
1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 08.12.2014 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/4114/14