ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
УХВАЛА

10.12.2014
Справа № 907/1121/14

Розглянувши матеріали справи

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, с.Чинадієво, Мукачівський район

До відповідача Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
міністерства доходів у Закарпатській
області, м. Мукачево

Про визнання недійсним договору №
201020111 від 20.10.2011 про визнання
електронних документів,

Суддя господарського суду Л. М.
Якимчук

За участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, фізична
особа-підприємець;

ОСОБА_3, довіреність від
20.02.2014 №б/н.

від відповідача -Гарапко В.М.,
довіреність від 16.09.2014 № 168/10-0;

Суть спору:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, с. Чинадієво, Мукачівський
район, звернувся з позовом до суду до
відповідача, Мукачівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів у Закарпатській області, м.
Мукачево, про визнання недійсним
договору № 201020111 від 20.10.2011 про
визнання електронних документів.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1,
с.Чинадієво, Мукачівський район,
звернувся до господарського суду з
позовом до Мукачівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів у Закарпатській області, м.
Мукачево, про визнання недійсним
договору № 201020111 від 20.10.2011 про
визнання електронних документів.

До початку розгляду справи по суті
представник відповідача подала
письмове клопотання про припинення
провадження у справі на підставі ст.80
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки спір не підлягає
вирішенню в господарських судах
України.

Зокрема, у клопотанні зазначено, що
договір № 201020111 від 20.10.2011 про визнання
електронних документів є
адміністративним договором, яким
визнаються електронні документи
платника податку, який виявив бажання у
відповідності до підпункту в) п.п.49.3, 49.2,
49.1, ст.49 Податкового кодексу України
подавати податкові декларації
засобами електронного зв'язку в
електронній формі з дотриманням умови
щодо реєстрації електронного підпису
підзвітних осіб у порядку, визначену
законодавством.

В результаті обрання позивачем такого
способу подачі звітності до
контролюючого органу та виконання
переліку вимог передбачених
Інструкцією №233, платник зобов'язаний
надіслати договір в електронному
вигляді, так як із договором до ДФС
України надсилаються посиленні
сертифікати для розшифрування
електронних звітів. Вид та форма
примірного договору про визнання
електронних документів визначена в
Додатку 1 до Інструкції з підготовки і
подання податкових документів
засобами телекомунікаційного зв'язку,
затвердженої наказом ДПА України від
10.04.2008 №233.

Адміністративний договір - форма
регулювання відносин між органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування, іншими суб'єктами
адміністративно-правових відносин
через використання диспозитивного
методу у публічній сфері.

Згідно ч. 4 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
щодо вирішення адміністративних справ
поширюється на спори, що виникають з
приводу укладання, виконання,
припинення, скасування чи визнання
нечинними адміністративних договорів;

спори, які виникають з приводу
укладання та виконання
адміністративних договорів, охоплюють
весь спектр спорів, що виникають у
відносинах, пов'язаних з
адміністративними договорами, у тому
числі спори щодо недійсності цих
договорів, їх зміни чи розірвання.

Відповідач вважає, що договір про
виконання електронних документів є
адміністративним договором, спори що
виникають з даного предмету спору є
самостійною категорією спорів, що
віднесені до адміністративної
юрисдикції.

Суд вважає, що клопотання відповідача
належить задоволити з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 12
Господарського процесуального кодексу
України господарським судам
підвідомчі, зокрема, справи у спорах, що
виникають при укладанні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів, у тому числі щодо
приватизації майна, та з інших підстав,
крім спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів.

У п.1.1 Постанови пленуму ВГСУ від 29.05.2013
№11 „Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" зазначено, що справи зі
спорів, пов'язаних з визнанням
правочинів (господарських договорів)
недійсними, розглядаються
господарськими судами за одночасної
наявності двох умов: якщо ці спори
виникли з цивільних (частина перша
статті 1 Цивільного кодексу України)
або господарських (стаття 3
Господарського кодексу України)
відносин, у тому числі з корпоративних,
та суб'єктний склад сторін спору
відповідає вимогам статті 1
Господарського процесуального кодексу
України.

Статтею 1 Цивільного кодексу України
встановлено, що цивільним
законодавством регулюються особисті
немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на
юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників.

До майнових відносин, заснованих
на адміністративному або іншому
владному підпорядкуванні однієї
сторони другій стороні, а також до
податкових, бюджетних відносин
цивільне законодавство не
застосовується, якщо інше не
встановлено законом.

Частиною 1 статті 3 Господарського
кодексу України передбачено, що під
господарською діяльністю у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

У абзаці 5 ч.1 статті 4 Господарського
процесуального кодексу зазначено, що
не є суб'єктом регулювання цього
кодексу, адміністративні та інші
відносини управління за участі
суб'єктів господарювання, в яких орган
державної влади або місцевого
самоврядування не є суб'єктом,
наділеним господарською компетенцією,
і безпосередньо не здійснює
організаційно-господарських
повноважень щодо суб'єкта
господарювання.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
17 КАС компетенція адміністративних
судів поширюється на спори, які
виникають з приводу укладання та
виконання адміністративних договорів.

Адміністративним договором у
розумінні пункту 14 статті 3 КАС є
дво-або багатостороння угода, зміст
якої складають права та обов'язки
сторін, що випливають із владних
управлінських функцій суб'єкта владних
повноважень, який є однією із сторін
угоди.

Виходячи зі змісту частини 2 статті 4
КАС, спори, що підпадають під
юрисдикцію адміністративних судів,
мають публічно-правовий характер.

Предметом оспорюваного договору,
укладеного між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та
Мукачівською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міністерства доходів у
Закарпатській області є визнання
податкових документів (податкової
звітності, реєстрів, отриманих та
виданих податкових накладних з податку
на додану вартість та інших звітних
податкових документів), поданих
платником в електронному вигляді із
застосуванням електронного цифрового
підпису.

Питання подання електронної
податкової звітності врегульовані
Інструкцією з підготовки і подання
податкових документів в електронному
вигляді засобами телекомунікаційного
зв'язку, затвердженої Наказом
Державної податкової адміністрації
України від 10.04.2008 №233, зареєстрованої
за №320/15011. Додатком №1 до цієї
Інструкції додано текст примірного
договору про визнання електронних
документів.

Однією з ознак, що дозволяють
відрізнити адміністративний договір
від цивільно-правового, є мета його
укладення. Оскільки сфера
функціонування адміністративного
договору - це відповідна система
державного управління на будь-якому
ієрархічному рівні, то метою
адміністративних договорів є
реалізація функцій держави, а більш
конкретно-реалізація повноважень того
чи іншого органу. У свою чергу мета
цивільно-правових договорів - це
задоволення потреб суб'єктів цивільно-
правових відносин, отримання прибутку
та відповідних (майнових чи немайнових)
матеріальних благ - об'єктів цивільного
обороту.

Мета укладення договору, про визнання
електронних документів позбавлена
ознак, що притаманні меті
цивільно-правових угод. Тобто вказані
відносини не є ні цивільними ні
господарськими.

З огляду на викладене, провадження у
справі підлягає припиненню на підставі
пункту 1 частини 1 статті 80
Господарського процесуального
кодексу, як така, що не підвідомча
господарському суду (спір не підлягає
вирішенню в господарських судах
України). Судовий збір покладається на
позивача відповідно до ст. 7 Закону
України „Про судовий збір."

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1
ст. 80, ст. 86 Господарського
процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі припинити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Ухвала суду набирає законної сили з дня
її винесення.

Суддя
Л. М. Якимчук