ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.11.14р. Справа № 904/8163/14

За позовом Верхньодніпровської
районної ради, м.Верхньодніпровськ,
Дніпропетровська область

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Верхньодніпровськ, Дніпропетровська
область

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
державний нотаріус
Верхньодніпровської державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області Малашова
Г.В., м. Верхньодніпровськ,
Дніпропетровська область

про розірвання договору
купівля-продажу

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання
Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Запара Н.І. -
довіреність № б/н від 04.11.14р.;

від відповідача: представник ОСОБА_4 -
довіреність № б/н від 29.05.13р.;

від третьої особи: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Верхньодніпровська районна рада,
м.Верхньодніпровськ, Дніпропетровська
область звернулася до господарського
суду з позовною заявою до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Вільногірськ, Дніпропетровська
область (далі по тексту - відповідач)
про розірвання договору
купівлі-продажу від 17.02.2010 року. Судові
витрати по справі позивач просив суд
стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № б/н від б/д ухвалою суду
від 21.10.2014р. порушено провадження по
справі та призначено слухання на
06.11.2014р.

Суд розгляд справи відкладав з 06.11.2014р.
до 27.11.2014р.

Ухвалою суду від 06.11.2014 року
господарський суд до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
залучив державного нотаріуса
Верхньодніпровської державної
нотаріальної контори
Дніпропетровської області Малашову
Г.В. (АДРЕСА_1).

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
Господарського процесуального кодексу
України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином,
що підтверджується відомостями про
явку представника відображеними в
протоколі судового засідання від
06.11.2014р.

Відповідач про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином,
що підтверджується відомостями про
явку представника відображеними в
протоколі судового засідання від
06.11.2014р.

Третя особа про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке повернулося на
адресу господарського суду 19.11.2014р. з
відміткою представника відповідача
про отримання ухвали суду 12.11.2014р.

27.11.2014р. повноважний представник
позивача в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та наполягав на їх
задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в
судовому засіданні проти позову не
заперечував, просив суд розірвати
договір купівлі-продажу.

Третя особа в судове засідання не
з'явилася, клопотання про відкладення
розгляду справи не заявляла, відзив на
позов не надала, витребуванні судом
документи не представила.

В судовому засіданні оглянуто всі
оригінали первинних документів на
підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
27.11.2014р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.02.2010року між Верхньодніпровською
районною радою (далі по тексту -
позивач, продавець) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі по
тексту - відповідач, покупець) укладено
договір купівлі-продажу будівлі (далі
по тексту - договір), відповідно до
пункту 1.1 якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупця нежитлову будівлю загальною
площею 1771,4кв.м., яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 та розташована на
земельній ділянці площею 6538, яка
вказана по фактичному користуванню, а
покупець зобов'язується прийняти
вказане приміщення і сплатити ціну
відповідно до умов, що визначені в
цьому договорі.

Пунктом 1.2 договору визначено, що право
власності на будівлю переходить до
покупця з моменту нотаріального
посвідчення цього договору та повної
сплати за об'єкт продажу. На
підтвердження цього сторонами
підписується акт приймання-передачі
майна та видається свідоцтво про право
власності згідно чинного
законодавства.

Пунктом 1.4 договору визначено, що
згідно протоколу засідання комісії по
проведенню відчуження вказаний об'єкт
продається за 122037,00грн. у тому числі ПДВ
20339,00грн.

Пунктом 2.1 договору визначено, що
покупець зобов'язаний сплатити за
придбаний об'єкт відчуження протягом 30
календарних днів з моменту підписання
цього договору. Плата за об'єкт
відчуження вноситься на підставі цього
договору.

Пунктом 11.3 договору визначено, що у
разі невиконання однією із сторін умов
цього договору від може бути змінений
або розірваний на вимогу іншої сторони
за рішення суду або господарського
суду.

Враховуючи, що відповідач станом на час
розгляду справи у суді кошти за
придбаний об'єкт не сплатив позивач
звернувся до господарського суду з
даною позовною заявою.

У відзиві на позов та в залі судового
засідання представник відповідача
суду пояснив, що станом на теперішній
час для відповідача не є актуальним
придбання вказаного нерухомого майна у
зв'язку з чим він і не сплачує залишок
коштів для його придбання відповідно
до умов укладеного між сторонами
договору купівлі-продажу.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих сторонами на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважних представників сторін в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги, слід
визнати обґрунтованими, документально
доведеними, такими, що не суперечать
чинному законодавству України, а отже є
такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на положення договору, строк
оплати за об'єкт договору
купівлі-продажу є таким, що настав.

Дії відповідача про визнання позивних
вимог не суперечать законодавству та
не порушують прав і охоронюваних
законом інтересів інших осіб.

Доказів оплати об'єкту договору
купівлі-продажу відповідач не надав,
доводи позивача, наведені в
обґрунтування позову, не спростував.

Враховуючи, що відповідач визнав факт
невиконання умов договору
купівлі-продажу, доказів зворотного
матеріали справи не містять,
господарський суд дійшов висновку, що
відповідач істотно порушив умови
укладеного між сторонами договору
купівлі-продажу, у зв'язку з чим
підлягають застосуванню умови пункту
11.3 договору купівлі-продажу та норми
чинного законодавства України.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 691 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, або, якщо
вона не встановлена у договорі і не
може бути визначена виходячи з його
умов, - за ціною, що визначається
відповідно до статті 632 цього Кодексу,
а також вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог,
що звичайно ставляться, необхідні для
здійснення платежу.

Якщо договором купівлі-продажу
встановлено, що ціна товару підлягає
зміні залежно від показників, що
зумовлюють ціну товару (собівартість,
затрати тощо), але при цьому не
визначено способу її перегляду, ціна
визначається виходячи із
співвідношення цих показників на
момент укладення договору і на момент
передання товару.

Статтею 651 Цивільного кодексу України
визначено, що зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.
У разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 653 Цивільного кодексу України
визначено, що у разі зміни договору
зобов'язання сторін змінюються
відповідно до змінених умов щодо
предмета, місця, строків виконання
тощо. У разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються. У
разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили. Сторони не
мають права вимагати повернення того,
що було виконане ними за зобов'язанням
до моменту зміни або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо договір
змінений або розірваний у зв'язку з
істотним порушенням договору однією із
сторін, друга сторона може вимагати
відшкодування збитків, завданих зміною
або розірванням договору.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір при задоволенні позову
покладається на відповідача.

З урахуванням положень ст.49
Господарського процесуального кодексу
України стягнути з відповідача на
користь позивача судовий збір у
розмірі 1218,00грн.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 509, 530, 629, 651, 653, 655,
691 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173,
174, 193 Господарського кодексу України,
ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати договір купівлі-продажу
будівлі від 17.02.2010 року, укладений між
Верхньодніпровською районною радою
(51600, Дніпропетровська область,
м.Верхньодніпровськ, пр.Леніна, 21;
ідентифікаційний код 04052258) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_3;
індивідуальний ідентифікаційний код
НОМЕР_1), який посвідчений державним
нотаріусом Верхньодніпровської
державної нотаріальної контори
Дніпропетровської області Малашовою
Г.В., зареєстрований в реєстрі за №323.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_3; індивідуальний
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь Верхньодніпровської районної
ради (51600, Дніпропетровська область,
м.Верхньодніпровськ, пр.Леніна, 21;
ідентифікаційний код 04052258) 1218,00грн.
(одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00
коп.) - судовий збір, видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

02.12.2014р.

Суддя І.В. Петренко