м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
розглянувши матеріали справи
за позовомПублічного акціонерного
товариства Київське автотранспортне
обмеженою відповідальністю "Еконо
ЛТД"третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Рябовол Сергій
Миколайовичпростягнення 400000 грн. 00
коп.Представники сторін:
від позивача: Ширинос Є.В. -
представник за довіреністю б/н від
від відповідача: не з'явились;
від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: не з'явились.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
08.10.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява
Публічного акціонерного товариства
Київське автотранспортне підприємство
обмеженою відповідальністю "Еконо ЛТД"
про стягнення грошових коштів в
розмірі 402000 грн. 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
зв'язку з відшкодуванням позивачем
шкоди внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди в розмірі 400000 грн. 00 коп. на
підставі Договору № 33-L-0411 про надання
транспортних послуг з перевезення від
01.04.2011, він отримав право зворотної
вимоги до винної у ДТП особи у розмірі
виплаченого відшкодування. А зважаючи
на те, що винна особа на дату ДТП була
працівником відповідача та виконувала
свої трудові обов'язки, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Еконо ЛТД",
на підставі 1172 Цивільного кодексу
України, зобов'язане відшкодувати
шкоду в розмірі 400000 грн. 00 коп. позивачу.
Крім того, позивач просив суд стягнути
з відповідача 2000 грн. 00 коп., що є сумою
франшизи за Договором № 3110/249/001907 від
27.09.2012 у зв'язку із завданою майновою
шкодою позивачу щодо транспортного
засобу, який належить йому на праві
власності, причіп марки Lohr, державний
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.10.2014 порушено провадження у
до розгляду на 31.10.2014. До участі у справі
залучено третьою особою, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача, - Рябовола Сергія
24.10.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
Управління державної автомобільної
інспекції Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві надійшла
відповідь на запит суду.
27.10.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
Моторного (транспортного) страхового
бюро України надійшла відповідь на
запит суду.
30.10.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи на
вкидання вимог ухвали суду.
30.10.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
третьої особи надійшло клопотання
(телеграма) про відкладення розгляду
справи.
У судовому засіданні 30.10.2014 представник
відповідача подав додаткові документи,
які суд долучив до матеріалів справи.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.10.2014 розгляд справи
відкладено на 17.11.2014, у зв'язку із
задоволенням клопотання третьої особи
про відкладення розгляду справи та
невиконанням відповідачем вимог
ухвали суду.
10.11.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові документи,
які суд долучив до матеріалів справи.
У судовому засіданні 17.11.2014 представник
відповідача подав додаткові документи,
які суд долучив до матеріалів справи,
та клопотання про зупинення
провадження у справі, в якому
відповідач просив суд зупинити
вирішення адміністративного позову по
оскарженню дій суб'єкту владних
повноважень - працівників ВДАІ
Ірпінського МВ по обслуговуванню
Ірпінського регіону при УДАІ ГУМВС
України в Київській області та
правових актів індивідуальної дії,
складених ними - протоколу про
адміністративне правопорушення серії
АГ2 № 050783 від 15.05.2013 та схеми
дорожньо-транспортної пригоди від
15.05.2013, а також апеляційної скарги на
постанову Ірпінського міського суду
Київської області від 01.06.2013 у справі №
367/3884/13-п. У судовому засіданні
відповідач зобов'язався надати докази
прийняття до розгляду апеляційної
скарги на постанову Ірпінського
міського суду Київської області від
01.06.2013 у справі № 367/3884/13-п.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.11.2014, відповідно до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, розгляд справи відкладено на
27.11.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло повідомлення про
неможливість явки представника
відповідача у судове засідання,
призначене на 28.11.2014.
У судовому засіданні 28.11.2014 представник
позивача подав додаткові документи,
які суд долучив до матеріалів справи,
та заяву про зменшення розміру
позовних вимог, відповідно до якої
просив суд стягнути з відповідача
грошові кошти в розмірі 400000 грн. 00 коп.
Відповідно до частини 4 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Нормами частини 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що господарський
суд не приймає відмови від позову,
зменшення розміру позовних вимог,
визнання позову відповідачем, якщо ці
дії суперечать законодавству або
порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень пункту 3.10
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18 визначено, що під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві.

Таким чином, суд приймає заяву позивача
про зменшення позовних вимог та
розглядає дану справу з ціною позову
400000 грн. 00 коп.

Розглянувши в судовому засіданні 28.11.2014
заяву відповідача про зупинення
провадження у справі, суд відмовив в її
задоволення у зв'язку з
необґрунтованістю та недоведеністю
викладених в ній обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення
провадження у справі господарському
суду слід з'ясовувати: як пов'язана
справа, яка розглядається
господарським судом, зі справою, що
розглядається іншим судом; чим
обумовлюється неможливість розгляду
справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що
рішення іншого суду, який розглядає
справу, встановлює обставини, що
впливають на збирання та оцінку
доказів у даній справі, зокрема, факти,
що мають преюдиціальне значення. Ці
обставини повинні бути такими, що мають
значення для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до
вирішення справи іншим судом полягає в
тому, що обставини, які розглядаються
іншим судом, не можуть бути встановлені
господарським судом самостійно у даній
справі. Йдеться про те, що
господарський суд не може розглянути
певну справу через обмеженість своєї
юрисдикції щодо конкретної справи
внаслідок: непідвідомчості;
обмеженості предметом позову;
неможливості розгляду тотожної справи;
певної черговості розгляду вимог.

Зважаючи на неподання відповідачем
доказів прийняття до розгляду
апеляційної скарги на постанову
Ірпінського міського суду Київської
області від 01.06.2013 у справі № 367/3884/13-п,
відповідно до якої Рябовола С.М.
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
беручи до уваги відсутність будь-якої
інформації щодо розгляду справи в
апеляційній інстанції в Єдиному
державному реєстрі судових рішень, суд
не знаходить підстав для задоволення
заяви відповідача про зупинення
провадження у справі.

Крім того, суд зазначає, що в прохальній
частині позовної заяви Публічне
акціонерне товариство Київське
автотранспортне підприємство 13061
просило суд накласти арешт на майно
відповідача в розмірі заявлених
позовних вимог.

Відповідно до ст. 66 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Згідно з частиною 1 статті 67
Господарського процесуального кодексу
України, позов забезпечується, зокрема,
накладанням арешту на майно або
грошові суми, що належать
відповідачеві.

У відповідності до п. 1 Постанови Вищого
господарського суду від 26.12.2011 р. № 16
«Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову», умовою застосування заходів
до забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення. Заходи до
забезпечення позову застосовуються
господарським судом як гарантія
реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу.

Згідно з п. 3 вищевказаної постанови,
достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення прав
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд повинен брати
до уваги інтереси не лише позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Позивач свою заяву про вжиття заходів
до забезпечення позову не обґрунтував,
доказів того, що існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову, суду не надав, а також нічим не
підтвердив припущення, що майно (в тому
числі грошові суми, цінні папери тощо),
яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

За таких обставин суд не вбачає підстав
для задоволення заяви позивача про
вжиття заходів до забезпечення позову.

В судовому засіданні 28.11.2014 представник
позивача надав усні пояснення по суті
спору; позовні вимоги з урахуванням
заяви про зменшення розміру позовних
вимог підтримав, просив їх
задовольнити.

Представники відповідача у судове
засідання 28.11.2014 не з'явились, клопотань
про відкладення розгляду справи не
подавали, про час та місце проведення
судового засідання були повідомлені
належним чином.

Представники третьої особи у судове
засідання 28.11.2014 не з'явились, клопотань
про відкладення розгляду справи не
подавали, про час та місце проведення
судового засідання були повідомлені
належним чином, що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
реєстру поштових відправлень суду.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», за змістом
зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Доказом такого повідомлення в разі
неповернення ухвали підприємством
зв'язку може бути й долучений до
матеріалів справи та засвідчений самим
судом витяг з офіційного сайту
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" щодо
відстеження пересилання поштових
відправлень, який містить інформацію
про отримання адресатом відповідного
поштового відправлення, або засвідчена
копія реєстру поштових відправлень
суду.

У судовому засіданні 28.11.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані суду
докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Автологістика»
(експедитор) та Відкритим акціонерного
товариства Київське автотранспортне
підприємство 13061, яке змінило своє
найменування на Публічне акціонерне
товариство Київське автотранспортне
підприємство 13061, (перевізник) укладено
Договір № 33-L-0411 про надання
транспортних послуг з перевезення
вантажів (Договір), відповідно до умов
якого експедитор пропонує вантажі до
перевезення, а перевізник виконує
перевезення вантажів автомобільним
транспортом на підставі заявок
експедитора. Усі перевезення
виконуються відповідно до умов даного
договору, якщо інше не передбачено
разовими заявками на надання послуг по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом.

Відповідно до п. 2.2 Договору,
перевезення виконується відповідно до
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом та чинного
законодавства України а також вимог
міжнародних договорів, ратифікованих
Україною.

Згідно з п. 2.3 Договору, перевізник
забезпечує схоронність вантажів під
час їхнього перевезення і несе повну
матеріальну відповідальність
відповідно до Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом та
чинного законодавства України, а також
вимог міжнародних договорів,
ратифікованих Україною.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 1
від 29.09.2011, сторони встановили строк дії
Договору до 31 грудня 2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 909
Цивільного кодексу України, за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Судом встановлено, що на підставі
заявки № 72036/88175 від 14.05.2013 позивач
здійснював перевезення транспортних
засобів Renault Gamme M1 (Fluence), номер кузова
VF1LZBB, Renault Gamme M1 (Megane-Tricorps), номер
кузова VF1BZAL0E48842236, Renault Gamme M1 (Megane-Tricorps),
номер кузова VF1BZAL0E48839367, Renault Gamme M1
(Megane-Tricorps), номер кузова VF1BZAL0E48825237, Renault
Gamme M1 (Megane-Tricorps), номер кузова VF1BZAL0E48825208,
Renault Gamme M1 (Megane-Tricorps), номер кузова
VF1BZAL0E48825054, Renault Gamme M1 (Megane-Tricorps), номер
кузова VF1BZAL0E48825044, Renault Gamme M1 (Megane-Tricorps),
номер кузова VF1BZAL0E48814211 автомобілем
Mersedes Benz, державний номер АА5867ЕР, з
причіпом марки Lohr, державний номер
АА6349ХТ.

Відповідно до постанови Ірпінського
міського суду Київської області від
01.06.2013 у справі № 367/3884/13-п встановлено,
що 15.05.2013 на а/д Ковель 34 км + 50м. Рябовол
С.М., керуючи транспортним засобом Mersedes
Benz, державний номер 18840КА, порушив п. 13.1
Правил дорожнього руху України,
внаслідок чого здійснив зіткнення з
автомобілем Mersedes Benz, державний номер
АА5867ЕР, з причіпом марки Lohr, державний
номер АА6349ХТ, внаслідок чого були
пошкоджені автомобілі Renault Gamme M1
(Megane-Tricorps), номер кузова VF1BZAL0E48814211, Renault
Gamme M1 (Fluence), номер кузова VF1LZBB, Renault
Gamme M1 (Megane-Tricorps), номер кузова VF1BZAL0E48825208,
Renault Gamme M1 (Megane-Tricorps), номер кузова
VF1BZAL0E48825044, Renault Gamme M1 (Megane-Tricorps), номер
кузова VF1BZAL0E48825054, Renault Gamme M1 (Megane-Tricorps),
номер кузова VF1BZAL0E48839367 та причіп марки
Lohr, державний номер АА6349ХТ, що також
підтверджується наявними в матеріалах
справи належним чином засвідченими
копіями первинних довідок ДАІ.

Вищевказаною постановою Рябовола С.М.
визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого статтею
124 КУпАП та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп.

На підставі претензії № RU-AVT-140612-RC від
16.06.2014 Товариство з обмеженою
відповідальністю «Автологістика»
сплатило Акціонерному товариству
«Рено Україна» грошові кошти в розмірі
400000 грн. 00 коп., що є розміром збитків
(шкоди), завданих внаслідок пошкодження
автомобілів Renault Gamme M1 (Megane-Tricorps), номер
кузова VF1BZAL0E48825044, Renault Gamme M1 (Megane-Tricorps),
номер кузова VF1BZAL0E48825208 та Renault Gamme M1
(Fluence), номер кузова VF1LZBB внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталась 15.05.2013 за участю транспортних
засобів Mersedes Benz, державний номер 18840КА,
та Mersedes Benz, державний номер АА5867ЕР, з
причіпом марки Lohr, що підтверджується
платіжним дорученням № 10739 від 17.06.2014.

Зважаючи на відшкодування шкоди в
розмірі 400000 грн. 00 коп., Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Автологістика» звернулось до
Публічного акціонерного товариства
Київське автотранспортне підприємство
13061 з претензією вих. № 474/1 від 18.07.2014 про
сплату грошових коштів в розмірі 400000
грн. 00 коп. внаслідок заподіяної шкоди
автомобілям Renault Gamme M1 (Megane-Tricorps), номер
кузова VF1BZAL0E48825044, Renault Gamme M1 (Megane-Tricorps),
номер кузова VF1BZAL0E48825208 та Renault Gamme M1
(Fluence), номер кузова VF1LZBB у зв'язку з
дорожньо-транспортною пригодою, яка
сталась 15.05.2013 за участю транспортних
засобів Mersedes Benz, державний номер 18840КА,
та Mersedes Benz, державний номер АА5867ЕР, з
причіпом марки Lohr.

Судом встановлено, що 19.08.2014 Публічне
акціонерне товариство Київське
автотранспортне підприємство 13061
сплатило Товариству з обмеженою
відповідальністю «Автологістика»
грошові кошти в розмірі 400000 грн. 00 коп.,
що підтверджується платіжним
дорученням № 4932 від 19.08.2014.

Відповідно до частини 1 статті 924
Цивільного кодексу України, перевізник
відповідає за збереження вантажу,
багажу, пошти з моменту прийняття їх до
перевезення та до видачі одержувачеві,
якщо не доведе, що втрата, нестача,
псування або пошкодження вантажу,
багажу, пошти сталися внаслідок
обставин, яким перевізник не міг
запобігти та усунення яких від нього не
залежало.

Згідно з частиною 2 статті 924 Цивільного
кодексу України, перевізник відповідає
за втрату, нестачу, псування або
пошкодження прийнятих до перевезення
вантажу, багажу, пошти у розмірі
фактичної шкоди, якщо не доведе, що це
сталося не з його вини.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

За статтею 174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати внаслідок заподіяння
шкоди суб'єкту або суб'єктом
господарювання.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі.

У разі порушення законних прав та
інтересів осіб, суд зобов'язаний їх
захистити у спосіб, передбачений,
зокрема, статтею 16 ЦК України, частиною
2 статті 20 ГК України.

Вирішуючи спори про стягнення
заподіяних збитків, господарський суд
перш за все повинен з'ясувати правові
підстави покладення на винну особу
зазначеної майнової відповідальності.
При цьому господарському суду слід
відрізняти обов'язок боржника
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання, що випливає з
договору (статті 623 ЦК України), від
позадоговірної шкоди, тобто від
зобов'язання, що виникає внаслідок
завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 Цивільного кодексу України шкода
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми,
у відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципу вини.

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду передбачені
статтею 1166 ЦК України, частинами першою
і другою якої встановлено, що майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Як випливає з приписів вищенаведеної
правової норми, виходячи із аналізу
змісту ст. 1166 Цивільного кодексу
України, шкода відшкодовується за
наявності складу цивільного
правопорушення, а саме таких його
елементів: - протиправної поведінки
(дії чи бездіяльності) особи, -
шкідливого результату такої поведінки
(шкоди), - причинного зв'язку між
протиправною поведінкою і шкодою та -
вини особи, яка заподіяла шкоду.

Відсутність хоча б одного з елементів
складу правопорушення, звільняє
боржника від відповідальності
(виключає його відповідальність).

Суд зазначає, що протиправна поведінка
винної в ДТП особи, Рябовола С.М., а
також його вина у спричиненні шкоди
транспортним засобам Renault Gamme M1
(Megane-Tricorps), номер кузова VF1BZAL0E48825044, Renault
Gamme M1 (Megane-Tricorps), номер кузова VF1BZAL0E48825208
та Renault Gamme M1 (Fluence), номер кузова
VF1LZBB підтверджуються постановою
Ірпінського міського суду Київської
області від 01.06.2013 у справі № 367/3884/13-п, а
відповідачем не доведено зворотного.

При цьому, відповідно до Висновку
експертного автотоварознавчого
дослідження № 1611-1613/14-54 від 25.02.2014,
наданого Київським науково-дослідного
інституту судових експертиз, вартість
матеріального збитку завданого
власнику автомобіля Renault Gamme M1
(Megane-Tricorps), номер кузова VF1BZAL0E48825044,
становить 182048 грн. 00 коп., вартість
матеріального збитку завданого
власнику автомобіля Renault Gamme M1
(Megane-Tricorps), номер кузова VF1BZAL0E48825208,
становить 133310 грн. 77 коп. та вартість
матеріального збитку завданого
власнику автомобіля Renault Gamme M1 (Fluence),
номер кузова VF1LZBB, становить 109901
грн. 64 коп., що разом складає 425260 грн. 41
коп.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 512 Цивільного
кодексу України, кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок виконання обов'язку
боржника третьою особою.

Відповідно до частини 1 статті 1191
Цивільного кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Зважаючи на вищевикладене та беручи до
уваги, що позивачем було відшкодовано
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Автологістика»
шкоду в розмірі 400000 грн. 00 коп., суд
приходить до висновку, що Публічне
акціонерне товариство Київське
автотранспортне підприємство 13061 має
право зворотної вимоги до винної в ДТП
особи в розмірі 400000 грн. 00 коп.

Щодо причинно-наслідкового зв'язку між
протиправною поведінкою та шкодою, то
суд зазначає, що у зв'язку з тим, що
Рябовол С.М., в порушення п. 13.1 Правил
дорожнього руху України, не дотримався
безпечної дистанції та безпечного
інтервалу, це призвело до зіткнення з
транспортним засобом Mersedes Benz,
державний номер АА5867ЕР, з причіпом
марки Lohr, державний номер АА6349ХТ,
внаслідок чого були пошкоджені
автомобілі Renault Gamme M1 (Megane-Tricorps), номер
кузова VF1BZAL0E48814211, Renault Gamme M1 (Fluence), номер
кузова VF1LZBB, Renault Gamme M1 (Megane-Tricorps),
номер кузова VF1BZAL0E48825208, Renault Gamme M1
(Megane-Tricorps), номер кузова VF1BZAL0E48825044, Renault
Gamme M1 (Megane-Tricorps), номер кузова VF1BZAL0E48825054,
Renault Gamme M1 (Megane-Tricorps), номер кузова
VF1BZAL0E48839367 та причіп марки Lohr, державний
номер АА6349ХТ.

Згідно з частиною 1 статті 1172
Цивільного кодексу України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Дана позиція закріплена також в п. 5
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.03.1992 р. № 6 "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди", у
відповідності до якого
відповідальність юридичної особи
настає лише у випадках, коли особа, з
вини якої заподіяна шкода, знаходиться
з даною організацією в трудових
відносинах і шкода, заподіяна нею у
зв'язку з виконанням трудових
(службових) обов'язків, незалежно від
того, постійним, сезонним, тимчасовим
за трудовим договором чи на інших
умовах вона була працівником цієї
організації.

Таким чином, частина 1 статті 1172
Цивільного кодексу України встановлює
загальні правила відповідальності
юридичної або фізичної особи за шкоду,
заподіяну їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків. Для покладення
на юридичну або фізичну особу
відповідальності необхідною є
наявність як загальних умов деліктної
відповідальності (протиправної
поведінки працівника, завданої шкоди,
причинного зв'язку та вини), так і
певних спеціальних умов, лише за
наявності яких може бути застосована
зазначена стаття: а) перебування
завдавача шкоди в трудових (службових)
відносинах з юридичною або фізичною
особою - роботодавцем, незалежно від
характеру таких відносин: постійні,
тимчасові, сезонні тощо (п. 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
27.03.1992р. "Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди"), б) завдання шкоди
під час виконання працівником своїх
трудових (службових) обов'язків. Під
виконанням працівником своїх трудових
(службових) обов'язків треба розуміти
виконання роботи, зумовленої трудовим
договором (контрактом), посадовими
інструкціями, а також роботи, яка хоча і
виходить за межі трудового договору
або посадової інструкції, але
доручається роботодавцем або
викликана невідкладною виробничою
необхідністю, як на території
роботодавця, так і за її межами,
протягом усього робочого часу.

Судом встановлено, що винна в ДТП особа,
Рябовол С.М., станом на 15.05.2013 працював в
Товаристві з обмеженою
відповідальністю "Еконо ЛТД" на посаді
водія вантажного автомобіля
Мерседес-Бенц, що підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
наказу № 10-лс від 26.05.2011 та відповідачем
не заперечувалось.

Таким чином, з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Київське
автотранспортне підприємство 13061 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еконо ЛТД" про
стягнення грошових коштів в розмірі
400000 грн. 00 коп. (розмір шкоди) є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до п. 2.23 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» від
21.02.2013 № 7, якщо факт недоплати судового
збору з'ясовано господарським судом у
процесі розгляду прийнятої заяви
(скарги), суд у залежності від
конкретних обставин справи може,
зокрема, стягнути належну суму
судового збору за результатами
вирішення спору з урахуванням приписів
частин першої - четвертої статті 49 ГПК
або ж залишити позов (заяву, скаргу) без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 названого Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір», за подання
до господарського суду заяви
забезпечення позову сплачується
судовий збір за ставкою 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" від
16.01.2014, № 719-VII, з 1 січня 2014 року
мінімальна заробітна плата у місячному
розмірі становить 1218 грн.

Таким чином, враховуючи те, що
позивачем при зверненні до суду не був
сплачений судовий збір за подання
заяви про забезпечення позову, яка
викладена в прохальній частині позову,
та зважаючи на те, що вказана заява була
розглянута судом та відмовлено в її
задоволенні, судовий збір в розмірі 1827
грн. 00 коп. підлягає стягненню з
Публічного акціонерного товариства
Київське автотранспортне підприємство
13061 в дохід Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Еконо ЛТД" (04073, м.
Київ, вул. С. Скляренка, буд. 11;
ідентифікаційний код: 24091562) на користь
Публічного акціонерного товариства
Київське автотранспортне підприємство
13061 (03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд.
24; ідентифікаційний код: 05440979) грошові
кошти в розмірі 400000 (чотириста тисяч)
грн. 00 коп. та витрати зі сплати
судового збору в розмірі 8000 (вісім
тисяч) грн. 00 коп.

3. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Київське автотранспортне
підприємство 13061 (03022, м. Київ, вул.
Васильківська, буд. 24; ідентифікаційний
код: 05440979) в дохід Державного бюджету
України (р/р 3001, Одержувач: Головне
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві, Банк
одержувача: Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві, МФО 820019,
ідентифікаційний код 37993783, код платежу:
22030001) судовий збір у розмірі 1827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 05.12.2014

Cуддя
І.М. Отрош