ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 р.
Справа № 917/2174/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінігріф" (вул. Б.
Хмельницького, буд. 23, кв.15, м. Київ, 01030)

до Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод"
(вул. Івана Приходька, буд. 141, м.
Кременчук, Полтавська область, 39607)

про стягнення 4 952 749,70 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача - Панасюк Н. О.;

від відповідача - не з'явився.

Розглядається позовна заява про
стягнення 3919023,92 грн. основного боргу за
товар, поставлений за договорами
поставки № 0683-СН від 21.12.2012р. та № 0639-СН
від 09.12.2013р., 368626,14 грн. пені, 74563,34 грн. - 3 %
річних.

До початку розгляду господарським
судом справи по суті, позивач надав
заяву про уточнення позовних вимог,
якою фактично збільшив позовні вимоги
та прохає стягнути 4 952 749,70 грн., у тому
числі 3919023,92 грн. основного боргу за
товар, поставлений за договорами
поставки № 0683-СН від 21.12.2012р. та № 0639-СН
від 09.12.2013р., 368626,14 грн. пені, 74563,34 грн. - 3 %
річних, 590536,30 грн. інфляційних (а.с.59-60).

Ухвалою від 18.11.2014р. господарський суд
прийняв дану заяву про збільшення
позовних вимог до розгляду (а.с.64-65).
Подальший розгляд справи проводиться в
межах збільшених позовних вимог.

Позивач та відповідач зареєстровані як
юридичні особи, що підтверджується
спеціальними витягами від 23.10.2014р. з
Єдиного державного реєстру юридичних
та фізичних осіб - підприємців (а.с.51, 52).

Про час та місце розгляду справи
сторони повідомлені належним чином, що
підтверджується розпискою позивача
від 18.11.2014р. та поштовими
повідомленнями від 24.10.2014р. та від
19.11.2014р. про вручення судових ухвал
відповідачу (а.с.49, 67).

Відповідач у відзиві проти позову
заперечує, посилаючись на те, що
позивачем в порушення Договору не
надано сертифікату якості на
поставлений товар, не надано
сертифікату відповідності, протоколу
узгодження якості; це позбавляє
відповідача права використати
поставлений товар за призначенням;
ненадання документів, підтверджуючих
якість продукції, позбавляють позивача
права вимагати оплату за нього (а.с.71-72).

Відповідачем також подано клопотання
від 08.12.2014р. про відкладення розгляду
справи в зв'язку з неможливістю
забезпечити явку свого представника
(а.с.74).

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є неможливість вирішення
спору у відповідному судовому
засіданні.

Зважаючи на те, що 1) про час і місце
слухання справи відповідач був
повідомлений належним чином та
засвоєчасно; 2) за ухвалою суду від
18.11.2014р. розгляд справи вже відкладався
за клопотанням відповідача, 3) наявні в
справі документи дають можливість
вирішити спір без присутності сторін; 4)
відкладення розгляду справи призведе
до затягування її вирішення, тому
клопотання відповідача задоволенню не
підлягає.

В судовому засіданні 09.12.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фінігріф"
(позивачем) та Публічним акціонерним
товариством "Кременчуцький
сталеливарний завод" (відповідачем) був
укладений договір поставки товару №
0683-СН від 21.12.2012р. (далі - Договір №
0683-СН); (а.с.13-17).

За умовами Договору № 0683-СН:

- позивач як постачальник зобов'язався
поставити і передати у власність
відповідачу (покупцю) товар (електроди
графітові та пластини графітовані), а
покупець зобов'язався прийняти цей
товар та своєчасно його оплатити (п.1.1,
п. 1.2 договору);

- відвантаження товару здійснюється
залізничним та автомобільним
транспортом за базисом поставки FCA,
згідно Інкотермс 2010 року (п.2.3 договору);

- датою поставки вважається дата
підписання видаткової накладної або
дата на товарно-транспортній накладній
перевізника або дата календарного
штемпеля залізничної накладної чи
квитанції приймання вантажу (п. 2.4
договору);

- товар приймається покупцем згідно
видаткової накладної. Відвантаження
товару покупцю здійснюється після
пред'явлення останнім довіреності на
право отримання товарно-матеріальних
цінностей (п. 9.2 договору);

- розрахунки за товар здійснюються
протягом 30 календарних днів з дати
поставки (п.6.1 договору);

- строк дії Договору встановлений до
31.12.2013р., але до повного виконання
зобов'язань сторонами (п. 13.2 договору).

Додатковою угодою № 1 від 21.11.2013р.
сторони доповнили Договір № 0683-СН
специфікацією № 2, в якій домовилися
про поставку товару (електроди
графітовані) на загальну суму 2275200,00
грн. та визначили, що оплата за товар
здійснюється протягом 30 календарних
днів від дати поставки товару (а.с.18).

На виконання Договору № 0683-СН та
Додаткової угоди № 1 до нього позивач
поставив відповідачу товар (електроди
графітовані) на загальну суму 451911,60 грн.
Зазначене підтверджується двостороннє
підписаними видатковими накладними №
РН-0000170 від 27.12.2013р., № РН-0000171 від
27.12.2013р., довіреністю відповідача №
від 02.12.2013р. (а.с.19-21).

У вказаних накладних та довіреності
наявна відмітка про те, що даний товар
постачається за Договором № 0683-СН.

Відповідач оплати за отриманий товар
не провів.

Також, між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фінігріф"
(позивачем) та Публічним акціонерним
товариством "Кременчуцький
сталеливарний завод" (відповідачем) був
укладений договір поставки товару №
0639-СН від 09.12.2013р. (далі - Договір №
0639-СН); (а.с.22-26).

За умовами Договору № 0639-СН:

- позивач як постачальник зобов'язався
поставити і передати у власність
відповідачу (покупцю) товар (електроди
графітові та пластини графітовані) на
загальну суму 7760700,00 грн., а покупець
зобов'язався прийняти цей товар та
своєчасно його оплатити (п.1.1, п. 1.2
договору);

- відвантаження товару здійснюється
залізничним та автомобільним
транспортом за базисом поставки FCA,
згідно Інкотермс 2010 року (п.2.3 договору);

- датою поставки вважається дата
підписання видаткової накладної або
дата на товарно-транспортній накладній
перевізника або дата календарного
штемпеля залізничної накладної чи
квитанції приймання вантажу (п. 2.4
договору);

- товар приймається покупцем згідно
видаткової накладної. Відвантаження
товару покупцю здійснюється після
пред'явлення останнім довіреності на
право отримання товарно-матеріальних
цінностей (п. 9.2 договору);

- розрахунки за електроди графітові
здійснюються протягом 40 календарних
днів з дати поставки, а розрахунки за
пластини графітовані здійснюються
протягом 60 календарних днів з дати
поставки (п.6.1, п.6.1.1 договору);

- строк дії Договору встановлений до
31.12.2014р., але до повного виконання
зобов'язань сторонами (п. 13.2 договору).

На виконання Договору № 0639-СН позивач
поставив відповідачу товар (електроди
графітовані та пластини графітовані)
на загальну суму 4010117,24 грн. Зазначене
підтверджується двостороннє
підписаними актом приймання передачі
електродів графітованих від 25.12.2013р. у
залізничному вагоні 65355570 та
залізничною накладною від 25.12.2013р.
(залізничний вагон 65355570), видатковою
накладною № РН-000000001 від 15.01.2014р.,
видатковою накладною № РН-000000002 від
17.01.2014р., актом приймання передачі
електродів графітованих від 31.01.2014р. у
залізничному вагоні 67608539 та
залізничною накладною від 31.01.2014р.
(залізничний вагон 67608539), видатковою
накладною № РН-000000006 від 31.01.2014р.,
видатковою накладною № РН-000000008 від
07.02.2014р., видатковою накладною №
РН-000000010 від 11.02.2014р., видатковою
накладною № РН-000000011 від 11.02.2014р.,
товарно-транспортними накладними та
довіреностями відповідача № від
14.01.2014р., № від 31.01.2014р. (а.с.27-34,
35-36,79-80, 81-89).

У вказаних актах, накладних та
довіреностях наявна відмітка про те, що
даний товар постачається за Договором
№ 0639-СН.

Відповідач оплати за отриманий товар
не провів.

15.09.2014р. сторони уклали Додаткову угоду
№ 1 від 15.09.2014р. до Договору № 0639, за якою
домовилися про те, що відповідач
повертає позивачу частину
поставленого товару на загальну суму
543004,92 грн. (а.с.37).

На виконання даної угоди відповідач
повернув позивачу товар (електроди
графітовані) на загальну суму 543004,92
грн., що підтверджується накладною №
КСЗ-0017193 від 07.10.2014р. (а.с.38).

Залишок товару вартістю 3467112,32 грн.
відповідач не оплатив.

Отже, загальна сума боргу відповідача
перед позивачем за договорами поставки
№ 0683-СН від 21.12.2012р. та № 0639-СН від
09.12.2013р. становить 3 919 023,92 грн.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) визначено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до
відносин поставки, не врегульованих
цим кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договори
купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на
нього, якщо договором не встановлено
інший строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві
повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Заперечення відповідача проти позову з
тих мотивів, що ненадання позивачем
документів, підтверджуючих якість
продукції згідно п. 4.1, п. 4.2 Договору,
позбавляють позивача права вимагати
оплату за нього, судом визнаються
необґрунтованими з огляду на наступне.

В п. 4.1, п. 4.2 Договору визначено, що
підтвердженням якості та
комплектності товару з боку
постачальника є сертифікат якості.

Відповідно ст. 666 ЦК України якщо
продавець не передає покупцеві
приналежності товару та документи, що
стосуються товару та підлягають
переданню разом з товаром відповідно
до договору купівлі-продажу або актів
цивільного законодавства, покупець має
право встановити розумний строк для їх
передання. Якщо приналежності товару
або документи, що стосуються товару, не
передані продавцем у встановлений
строк, покупець має право відмовитися
від договору купівлі-продажу та
повернути товар продавцеві.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач не звертався до позивача з
вимогою про передачу документів,
підтверджуючих якість продукції
згідно п. 4.1, п.4.2 договору, не
встановлював строку для їх передачі.
Відповідач також не заявляв про
відмову від договору поставки та не
повернув отриманий товар продавцеві.

Отже, за ст. 666 ЦК України сам факт
ненадання визначених договором
документів на товар не є підставою для
відмови від оплати вартості такого
товару.

З огляду на викладене, заперечення
відповідача не є підставою для
непроведення оплати отриманого ним
товару.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів в спростування
вищевикладеного відповідач суду не
надав. Заборгованість не сплатив.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення 3 919 023,92 грн. основного боргу є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Стаття 611 ЦК
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, якщо
інший розмір не передбачено законом
або договором.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" передбачено, що розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст.3, ст. 4 Закону).

В п.10.6 Договору № 0683-СН та в п. 10.6
Договору № 0639-СН сторони узгодили, що у
випадку порушення покупцем строку
розрахунку за поставлений товар,
останній сплачує на користь
постачальника неустойку у розмірі
подвійної облікової ставки, що діяла
під час порушення грошового
зобов'язання від суми неустойки за
кожен день прострочення.

За ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

З огляду на викладене, визначена в п. 10.6
Договору неустойка фактично є пенею.

На підставі вказаних положень
позивачем заявлені вимоги про
стягнення 368626,14 грн. пені, нарахованої
за наступні періоди: за період
27.01.2014р.-27.07.2014р. за зобов'язаннями за
накладними № РН-0000170 від 27.12.2013р. та №
РН-0000171 від 27.12.2013р.; за період 04.02.2014р.-
04.08.2014р. за зобов'язаннями за актом
приймання-передачі від 25.12.2013р., за
період 25.02.2014р.- 25.08.2014р. за
зобов'язаннями за накладною № РН-000000001
від 15.01.2014р., за період 27.02.2014р.- 27.08.2014р.
за зобов'язаннями за накладною №
РН-000000002 від 17.01.2014р., за період 13.03.2014р.-
10.09.2014р. за зобов'язаннями за актом
приймання-передачі від 31.01.2014р., за
період 02.04.2014р.-30.09.2014р. за
зобов'язаннями за накладною № РН-000000006
від 31.01.2014р., за період 20.03.2014р.-17.09.2014р. за
зобов'язаннями за накладною № РН-000000008
від 07.02.2014р., за період 24.03.2014р.-21.09.2014р. за
зобов'язаннями за накладною № РН-000000010
від 11.02.2014р., за період 24.03.2014р. -21.09.2014р.
за зобов'язаннями за накладною №
РН-000000011 від 11.02.2014р. (з урахуванням
пояснень позивача від 09.12.2014р. - а.с.76-78).

Проте, при обчисленні пені позивачем не
враховано наступне.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
спорку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній
день строку припадає на вихідний,
святковий або інший неробочий день, що
визначений відповідно до закону у
місці вчинення певної дії, днем
закінчення строку є перший за ним
робочий день.

Оскільки визначений договором строк
оплати за накладними № РН-0000170 від
27.12.2013р. та № РН-0000171 від 27.12.2013р.
закінчується 26.01.2014р., який є неділею, то
останнім днем строку платежу є 27.01.2014р.,
а прострочення зобов'язання
починається 28.01.2014р.

Також, визначений договором строк
оплати за накладними № РН-000000010 від
11.02.2014р. та № РН-000000011 від 11.02.2014р.
закінчується 23.03.2014р., який є неділею,
отже останнім днем строку платежу є
24.03.2014р., а прострочення зобов'язання
починається 25.03.2014р.

З врахуванням викладеного, належна до
стягнення сума пені становить 368426,18
грн. (у тому числі за період
28.01.2014р.-27.07.2014р. за зобов'язаннями за
накладними № РН-0000170 від 27.12.2013р. та №
РН-0000171 від 27.12.2013р.; за період 04.02.2014р.-
04.08.2014р. за зобов'язаннями за актом
приймання-передачі від 25.12.2013р., за
період 25.02.2014р.- 25.08.2014р. за
зобов'язаннями за накладною № РН-000000001
від 15.01.2014р., за період 27.02.2014р.- 27.08.2014р.
за зобов'язаннями за накладною №
РН-000000002 від 17.01.2014р., за період 13.03.2014р.-
10.09.2014р. за зобов'язаннями за актом
приймання-передачі від 31.01.2014р., за
період 02.04.2014р.-30.09.2014р. за
зобов'язаннями за накладною № РН-000000006
від 31.01.2014р., за період 20.03.2014р.-17.09.2014р. за
зобов'язаннями за накладною № РН-000000008
від 07.02.2014р., за період 25.03.2014р.-21.09.2014р. за
зобов'язаннями за накладною № РН-000000010
від 11.02.2014р., за період 25.03.2014р. -21.09.2014р.
за зобов'язаннями за накладною №
РН-000000011 від 11.02.2014р.). Розрахунок суду
залучено до справи. Позовні вимоги в
цій частині є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги щодо стягнення
пені слід відхилити за їх
безпідставністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі даної норми позивачем
нараховано 74563,34 грн. - 3 % річних з
27.01.2014р. по 16.10.2014р. поетапно (з
урахуванням пояснень позивача від
09.12.2014р. - а.с.76-78).

Проте, з огляду на встановлені вище
судом початкові дати виникнення
прострочення виконання зобов'язань,
належна до стягнення сума 3 % річних
становить 74492,69 грн. (у тому числі за
період 28.01.2014р.-16.10.2014р. за
зобов'язаннями за накладними № РН-0000170
від 27.12.2013р. та № РН-0000171 від 27.12.2013р.; за
період 04.02.2014р.- 16.10.2014р. за
зобов'язаннями за актом
приймання-передачі від 25.12.2013р., за
період 25.02.2014р.-16.10.2014р. за
зобов'язаннями за накладною № РН-000000001
від 15.01.2014р., за період 27.02.2014р.-16.10.2014р. за
зобов'язаннями за накладною № РН-000000002
від 17.01.2014р., за період 13.03.2014р.-16.10.2014р. за
зобов'язаннями за актом
приймання-передачі від 31.01.2014р., за
період 02.04.2014р.-16.10.2014р. за
зобов'язаннями за накладною № РН-000000006
від 31.01.2014р., за період 20.03.2014р.-16.10.2014р. за
зобов'язаннями за накладною № РН-000000008
від 07.02.2014р., за період 25.03.2014р.-16.10.2014р. за
зобов'язаннями за накладною № РН-000000010
від 11.02.2014р., за період 25.03.2014р.-16.10.2014р.
за зобов'язаннями за накладною №
РН-000000011 від 11.02.2014р.). Розрахунок суду
залучено до справи. Позовні вимоги в
цій частині є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги щодо стягнення
річних слід відхилити за їх
безпідставністю.

Також на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України
позивачем заявлено вимоги про
стягнення 590536,30 грн. інфляційних,
нарахованих з 27.01.2014р. по 16.10.2014р.
поетапно (з урахуванням пояснень
позивача від 09.12.2014р. - а.с.76-78).

При цьому позивачем було нараховано
інфляційні за періоди, що складають
лише частину місяця.

В п.3.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» роз'яснено, що
індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць. Розмір боргу з урахуванням
індексу інфляції визначається
виходячи з суми боргу, що існувала на
останній день місяця, в якому платіж
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

З врахуванням викладеного, вимоги про
стягнення інфляційних підлягають
задоволенню на суму 557024,26 грн. (у тому
числі за період лютий 2014р.- вересень
2014р. за зобов'язаннями за накладними №
РН-0000170 від 27.12.2013р. та № РН-0000171 від
27.12.2013р. та за актом приймання-передачі
від 25.12.2013р.; за період березень
2014р.-вересень 2014р. за зобов'язаннями за
накладними № РН-000000001 від 15.01.2014р. та №
РН-000000002 від 17.01.2014р.; за період квітень
2014р. - вересень 2014р. за зобов'язаннями
за актом приймання-передачі від
31.01.2014р., за зобов'язаннями за
накладними № РН-000000006 від 31.01.2014р., №
РН-000000008 від 07.02.2014р., № РН-000000010 від
11.02.2014р. та накладною № РН-000000011 від
11.02.2014р.). Розрахунок суду залучено до
справи. Позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

В іншій частині вимоги щодо стягнення
інфляційних слід відхилити за їх
безпідставністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України
судові витрати покладаються на
відповідача.

В разі добровільного виконання
рішення суду до відкриття виконавчого
провадження відповідач не позбавлений
права звернутися до суду з заявою про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню повністю або частково, на
підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

Вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Кременчуцький
сталеливарний завод" (адреса: вул. Івана
Приходька, буд. 141, м. Кременчук,
Полтавська область, 39621,
ідентифікаційний код 05756783) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінігріф" (вул. Б.
Хмельницького, буд. 23, кв.15, м. Київ, 01030;
ідентифікаційний код 22928грн. 92
коп. основного боргу, 368426грн. 18 коп.
пені, 557024грн. 26 коп. інфляційних, 74492грн.
69 коп. річних, 73080грн. 00 коп. витрат з
оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано:
10.12.2014р.

Суддя
Безрук Т. М.