ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2014 р.Справа № 922/4559/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання
Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хімрезерв - Харків",
м. Харків до Публічного
акціонерного товариства Харківський
лакофарбовий завод "Червоний Хімік" м.
Харків про стягнення заборгованості
в розмірі 19 099,88 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Бекшаєв А.О. за довіреністю
від 13.10.2014 р.,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Хімрезерв - Харків",
м. Харків (позивач) звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовом до відповідача -
Публічного акціонерного товариства
Харківський лакофарбовий завод
"Червоний Хімік" м. Харків про стягнення
заборгованості в розмірі 19 099,88 грн. В
обґрунтування позовних вимог, позивач
посилається на неналежне виконання
покладених на відповідача обов`язків
за Договором купівлі-продажу № 83 від
12.12.2012 р., в частині повної та своєчасної
оплати за отриманий від позивача товар,
з урахуванням чого та враховуючи
приписи ст. ст. 625, 629 Цивільного
Кодексу України, просить суд стягнути з
відповідача суму основного боргу в
розмірі 17 320,98 грн., суму
пені в розмірі 1778,90 грн. та сплачений
судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 16.10.2014 року
було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 05.11.2014
року о 11:30 год.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 05.11.2014 року
розгляд справи було відкладено на
27.11.2014 року о 11:00 год.

Представник позивача в призначене
судове засідання з'явився, позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
стягнути з відповідача суму основного
боргу в розмірі 17 320,98 грн., суму пені в
розмірі 1778,90 грн. та сплачений судовий
збір в розмірі 1827,00 грн.

Відповідач не скористався своїми
правами, наданими йому статтею 22
Господарського процесуального кодексу
України, на участь його представника в
судовому засіданні, на спростування
позовних вимог позивача, не надав суду
доказів належного виконання
договірних зобов'язань, про причину
неявки суд не повідомив, докази
вручення відповідачеві судової ухвали
від 05.11.2014 р. в матеріалах справи
відсутні.

Про час та місце розгляду справи
відповідач був повідомлений належним
чином, що підтверджується відміткою
про направлення ухвали суду від 05.11.2014
р. відповідачу на його адресу, що
зазначена у позовній заяві, що
співпадає з адресою у витягу з ЄДР, але,
як вже зазначалось вище, поштові
повідомлення про вручення судової
ухвали вказаним особам на час розгляду
справи не повернулися.

Згідно п.п. 4.1.3 - 4.1.5. п. 4.1. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №1149 від 12.12.2007р. нормативні
строки пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку) між
районними центрами різних областей
України (у тому числі для міст
обласного підпорядкування) - 4.1.1.
Місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; п.п.4.1.2.
У межах області та між обласними
центрами України (у тому числі для
міст Києва, Сімферополя, Севастополя)
- Д+3, пріоритетної - Д+1; п.п. 4.1.3. Між
районними центрами різних областей
України (у тому числі для міст
обласного підпорядкування) - Д+4,
пріоритетної - Д+2; п.п. 4.1.4. Між іншими
населеними пунктами різних областей
України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д -
день подання поштового відправлення до
пересилання в об'єкті поштового зв'язку
або опускання простого листа чи
поштової картки до поштової скриньки
до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4,
5 - кількість днів, протягом яких
пересилається поштове відправлення.
(Пункт 4.1 глави 4 в редакції Наказу
Міністерства транспорту та зв'язку N 1267
( z1254-09 ) від 08.12.2009р.)

Відповідно до п.4.2. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №1149 від 12.12.2007р. при
пересиланні рекомендованої письмової
кореспонденції зазначені в пункті 4.1
нормативні строки пересилання
збільшуються на один день.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що
всі учасники судового процесу належним
чином були повідомлені про дату, час та
місце судового засідання.

За висновками суду у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору та є необхідними для прийняття
повного і обґрунтованого судового
рішення, внаслідок чого справа
розглядається відповідно до норм ст. 75
ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

12.12.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Хімрезерв - Харків",
м. Харків (позивачем, продавцем) та
Публічним акціонерним товариством
Харківський лакофарбовий завод
"Червоний Хімік" м. Харків
(відповідачем, покупець) було укладено
Договір купівлі - продажу № 83 з
відстрочкою платежу (Договір).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу
України встановлює, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Відповідно до умов договору, а саме
п.1.1., Продавець (позивач) зобов`язується
передати лакофарбову та хімічну
продукцію у власність покупця, а
покупець (відповідач) зобов`язується
приймати та сплачувати товар на умовах
даного договору відповідну грошову
суму.

Асортимент, одиниця виміру кількості
продукції, загальна кількість
продукції, ціна за одиницю продукції, а
також загальна вартість партії
продукції вказується у накладній (п.1.2.
Договору).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем було виставлено відповідачу
рахунок - фактуру № СФ - 000787 від 19.02.2014
року на суму 18410,76 грн. (арк.с. 12)

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного
кодексу України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач належним чином виконував умови
договору, а саме поставив відповідачу
товар на загальну суму 18 410,76 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№РНс-01043 від 25.02.2014 року. (арк.с. 14)

Судом встановлено, що відповідач
отримав вищенаведений товар на
підставі Довіреності № 49 від 25.02.2014
року (арк.с. 13), що також підтверджується
підписом уповноваженого представника
відповідача та печаткою підприємства
відповідача. Крім того, відповідач у
наданому відзиві (арк.с. 47) не
спростував той факт, що він не
отримував товар.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно п.4.1. Договору розрахунок за
отриману продукцію, у відповідності до
видаткової накладної, повинен бути
здійснений на протязі 10 днів з дня
відвантаження продукції, проданої з
відстрочкою платежу.

Як вбачається з матеріалів справи
27.08.2014 року позивачем було направлено
відповідачу претензію (вих. № 67 від
27.08.2014 р.) про сплату заборгованості за
поставлений товар (арк.с. 37-38).

Отже, судом встановлено, що позивачем
було належно виконані умови договору
та поставлено товар належної якості на
загальну суму 18 410,76 грн., проте
відповідач, в свою чергу, повністю не
виконав договірні зобов'язання та
розрахувався частково в сумі 6 500,00 грн.,
що підтверджується виписками банку та
платіжними дорученнями № 2933 від 08.08.2014
року на суму 1000,00 грн., №3064 від
03.10.2014 року на суму 500,00 грн., № 3083 від
14.10.2014 року на суму 5000,00 грн. (арк.с. 50, 51,
54), внаслідок чого несплаченою
залишається сума в розмірі
11 910,76 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини, суд
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що позовна вимога ТОВ "Хімрезерв -
Харків" підлягає частковому
задоволенню в сумі 11 910,76 грн., в
частині стягнення суми совного боргу в
розмірі 6500,00 грн. суд відмовляє,
оскільки позивачем заявлено суму
основного боргу без урахування
здійснених відповідачем проплат.

Крім того, представник позивача
просить суд стягнути з відповідача
пеню в сумі 1778,90 грн.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п.6.1. Договору за
прострочку оплати товару відповідач
сплачує позивачу пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми не сплаченої продукції за кожний
день прострочення .

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Перевіривши нарахування пені в сумі
1778,90 грн., нарахованої за період з 07.03.2014
року по 06.09.2014 року, суд приходить до
висновку, що дане нарахування
відповідає чинному законодавству, з
урахуванням чого позовні вимоги в
частині стягнення пені в сумі 1778,90 грн.
підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти нарахованої
позивачем пені, у наданому відзиві на
позов (арк.с. 47-48), відповідач посилався
на те, що строк виконання зобов'язання
по оплаті, поставленої позивачем
продукції не встановлено, тому у
відповідності до положень ст. 530 ЦК
України, такий строк визначається
моментом пред'явлення вимоги, а тому
відповідач вважає неправомірним
нарахування пені.

Розглянувши вказані посилання
відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу.

Отже, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується.

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Вищого господарського суду
України від 21.04.2011 № 9/252-10, Постанові
Вищого господарського суду України від
28.02.2012 № 5002-8/481-2011 та у Інформаційному
листі Вищого господарського суду
України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012.

Більш того, суд зазначає, що умовами
Договору купівлі-продажу № 83 від 12.12.2012
р., а саме, п. 4.1. Договору, чітко
визначений строк оплати товару, а тому
вказані вище посилання відповідача
безпідставні, спростовуються
матеріалами справи та умовами
Договору.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України
та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції". Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судові витрати у даній справі
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 11, 525, 526, 530, 611 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, ст.ст.
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Харківський лакофарбовий
завод "Червоний Хімік" м. Харків (61071, м.
Харків, вул.Новожанівська, буд. 1, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Хімрезерв
- Харків", м. Харків (61001, м.Харків, вул.
Лебединська, буд. 3, кв.124, ) суму основного боргу в розмірі 11
910,76 грн., суму пені в розмірі 1778,90 грн. та
сплачений судовий збір в розмірі 1309,49
грн.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення суми основного
боргу в розмірі 5410,22 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 02.12.2014 р.

Суддя А.М. Буракова

922/4559/14