ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2014 р.
Справа № 922/3551/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя
Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Тищенко А.В.

першого відповідача - не з'явився,

другого відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 3674
Х/1-7) на рішення господарського суду
Харківської області від 20.10.14 у справі

за позовом ТОВ "Торговий дім "Євромет",
м. Харків,

до

1) ТОВ "Атлас-Інвест", м. Кривий Ріг,

2) Приватне підприємство "Юридична
компанія "Бізнес і право", м. Харків,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Євромет" (позивач) звернувся до
господарського суду Харківської
області із позовною заявою до
відповідачів: 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Атлас-Інвест", 2)
Приватного підприємства "Юридична
компанія "Бізнес і Право", в якій
позивач просить стягнути з 1-го
відповідача заборгованість у розмірі 44
000,05 грн., посилаючись на неналежне
виконання 1-им відповідачем своїх
зобов'язань згідно договору поставки
№Х 1004-07 від 06.04.10 р., який було укладено
між позивачем та 1-им відповідачем.
Також позивач просить стягнути
солідарно з відповідачів 200,00 грн.
заборгованості по договору поруки б/н
від 01.08.12 р., який було укладено між
позивачем та 2-им відповідачем.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 20.10.2014 року
(суддя Светлічний Ю.В.) у задоволенні
позову відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого
господарського суду не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
вищенаведене рішення скасувати,
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач зазначив про те, що ним в
господарському суді першої інстанції
заявлялось клопотання про поновлення
строку позовної давності, в якому
останній повідомляв суд про те, що у
квітні 2012 року були втрачені оригінали
договорів та видаткових накладних, які
були знайдені у липні 2014 року під час
інвентаризації архівних документів. На
думку скаржника судом було
неправомірно відмовлено у задоволенні
клопотання позивача про поновлення
строків позовної давності, та
застосовано загальну позовну давність,
що і стало причиною відмови у позові.

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав,
просив її задовольнити.

Представники відповідачів в судове
засідання не з'явились, причини неявки
суду не повідомили, про дату, час та
місце проведення судового засідання
повідомлялись належним чином, про що
свідчать наявні в матеріалах справи
повідомлення про вручення поштових
відправлень.

На думку суду обставини справи
свідчать про наявність у справі
матеріалів достатніх для її розгляду
та ухвалення законного і
обґрунтованого рішення. Крім того, суд
приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, ознайомитись із
матеріалами справи, зняти з них копії,
надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, суд
згідно за статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України
розглядає справу за наявними
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, вислухавши пояснення
представника позивача та перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів встановила наступне.

06 квітня 2010 р. між ТОВ "Торговий дом
"Євромет" (продавець, далі по тексту -
позивач) та ТОВ "Універсал-С" (покупець,
далі по тексту - 1-ий відповідач) було
укладено договір поставки № 1004-07 (далі
по тексту - договір).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору позивачем
було поставлено покупцю товар на
загальну суму 494 200,05 грн., згідно
видаткових накладних № 0419007 від 19.04.2010
р. та № 0419006 від 19.04.2010 р.

1-им відповідачем була проведена
часткова оплата отриманої продукції в
розмірі 450 000,00 грн., а саме, відповідно
до даних банківських виписок, доданих
позивачем до позовної заяви, 07.04.2010 р. -
100 000,00 грн., 14.04.2010 р. - 150 000,00 грн., 27.04.2010 р.
- 70 000,00 грн., 28.04.2010 р. - 50 000,00 грн., 19.05.2010 р.
- 80 000,00 грн. Унаслідок чого у 1-го
відповідача виникла заборгованість у
розмірі 44 200,05 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем заявлено клопотання про
застосування до вимог позивача
позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, у
відповідності до ст. 257 Цивільного
кодексу України, встановлюється
тривалістю у три роки.

Стаття 261 Цивільного кодексу України
встановлює, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Як зазначено в Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України №10
від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів",
абзаци перший та другий п. 2.2.: за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
сплила і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Відповідно до п. 6.1. договору поставки №
1004-07 від 06 квітня 2010 р. оплата товару
покупцем здійснюється протягом 5
банківських днів після узгодження ціни
і виставлення рахунку-фактури на
оплату.

В той же час п.1.1. договору встановлює,
що покупець зобов'язується сплатити за
товар 40 % передоплати та провести
доплату не пізніше 20 банківських днів з
моменту отримання товару на склад
покупця.

Таким чином, зважаючи на видаткові
накладні, 1-ий відповідач отримав товар
19.04.2010 р., тобто останнім днем для
проведення доплати за товар було 20.05.2010
р., а отже 21 травня 2010 року у позивача
виникло право на звернення до суду за
захистом своїх прав.

Відповідно ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу
України, якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ст. 3 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
відносин у сфері господарювання
здійснюють свою діяльність у межах
встановленого правового
господарського порядку,
додержуючись вимог законодавства.

Пунктом 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України передбачається, підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Цивільні права особа здійснює у
межах, наданих їй договором або актами
цивільного законодавства.

У разі недодержання особою при
здійсненні своїх прав вимог, які
встановлені частинами другою - п'ятою
ст.13 Цивільного кодексу суд може
зобов'язати її припинити зловживання
своїми правами, а також застосувати
інші наслідки, встановлені законом.

За змістом ст. 44 Податкового кодексу
передбачено, що платники податків
зобов'язані забезпечити зберігання
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Таким чином, суб'єкти господарювання
при здійсненні господарської
діяльності повинні самостійно
забезпечувати контроль за зберіганням
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності.

Як правомірно зазначає місцевий
господарський суд, з документів
доданих позивачем до клопотання про
поновлення строку позовної давності, а
саме з службової записки працівника
ТОВ "Євромет" Овчарова В.А., вбачається,
що первинні документи про які вказує
позивач видаткові накладні не були
вкрадені, або втрачені, а знаходились у
відповідача, відповідно до цього дані
обставини не є поважними причинами для
поновлення строку позовної давності,
тому господарський суд першої
інстнації вірно відмовив у задоволенні
клопотання позивача про поновлення
строку позовної давності.

Строк загальної позовної давності
встановлено тривалістю у три роки,
відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу
України, останнім днем строку позовної
давності є 20 травня 2013 року.

Таким чином, строк позовної давності за
вимогами ТОВ "Торговий дом "Євромет" до
ТОВ "Універсал-С" щодо стягнення
заборгованості за договором поставки
№ 1004-07 від 06 квітня 2010 р. в сумі 44 200,05
гривень закінчився 20.05.2013 р.

Згідно з даними Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Універсал-С" припинило свою діяльність
18.04.2011 року і його повним
правонаступником є Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Атлас-Інвест".

Ст. 262 Цивільного кодексу України
встановлено, що заміна сторін у
зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності, а отже строк позовної
давності за вимогами ТОВ "Торговий дом
"Євромет" до ТОВ "Атлас-Інвест" сплинув
також 20.05.2013 р.

У відповідності до положень п. п. 3, 4 ст.
267 Цивільного кодексу України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, а сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Враховуючи вищенаведене та те, що
позивачем було пропущено строк
позовної давності на звернення із
даною позовною заявою до суду, що є
підставою для відмови у задоволенні
позову, колегія суддів погоджується із
висновком місцевого господарського
суду про те, що заява 1-го відповідача
про застосування позовної давності
підлягає задоволенню та у задоволенні
позову до 1-го відповідача слід
відмовити.

Щодо позовної вимоги до 2-го
відповідача про стягнення з Приватного
підприємства "Юридична компанія
"Бізнес і право" 200,00 грн., слід
зазначити, що дані вимоги є
необґрунтованим і задоволенню не
підлягають з огляду на наступне.

01 серпня 2012 року між позивачем та 2-им
відповідачем було укладено договір
поруки за основним договором, під
основним договором за договором поруки
розуміється договір поставки №1004-07 від
06 квітня 2010 р., який укладений між
позивачем та 1-им відповідачем.

Відповідно п.1.1. договору поручитель та
2-ий відповідач поручився перед
кредитором та позивачем за виконання
ТОВ "Універсал - С" боржник та на даний
час 1-ий відповідач щодо оплати товару
поставленого за договором, на суму 200,00
грн.

Згідно ст. 559 Цивільного кодексу
України, наведено чіткий перелік
юридичних фактів, при настанні яких
порука припиняється.

Насамперед припинення поруки пов'язане
з припиненням забезпеченого нею
основного зобов'язання, наприклад,
внаслідок належного виконання
боржником основного зобов'язання. Крім
того, порука припиняється: у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності; якщо після настання
строку виконання зобов'язання кредитор
відмовився прийняти належне виконання,
запропоноване боржником або
поручителем; у разі переведення боргу
на іншу особу, якщо поручитель не
поручився за нового боржника; у разі
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. Якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом 6 місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Якщо строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом 1 року від дня укладення
договору поруки. Зазначені строки не
можуть бути змінені сторонами.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки,
договір набуває чинності з моменту
його підписання та скріплення
печатками сторін і діє до моменту
припинення поруки. Тобто у договорі
поруки не встановлений строк
виконання, тому у даному разі порука
припиняється, якщо кредитор протягом 6
місяців від дня настання строку
виконання по основному договору не
пред'явить вимоги до поручителя

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вищенаведене та те, що
позивачем не надано доказів
пред'явлення 1-му відповідачу претензії
протягом 6 місяців з дня виконання
зобов'язання по основному договору,
порука за договором є припиненою,
місцевий господарський суд, на думку
колегії суддів, дійшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
позову до 2-го відповідача відмовити
про стягнення з нього 200,00 грн.

Беручи до уваги всі наведені обставини
в їх сукупності, судова колегія дійшла
висновку, що під час розгляду справи
господарським судом першої інстанції
фактичні обставини справи встановлені
на основі всебічного, повного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів, висновки суду відповідають
обставинам справи та їм надана
правильна юридична оцінка, прийняте
рішення відповідає нормам чинного
законодавства та підстав для його
скасування не вбачається, а тому
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 20 жовтня 2014
року залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України

Повний текст постанови складено 01.12.2014
року.

Головуючий суддя
Сіверін В. І.

Суддя
Терещенко О.І.

Суддя
Медуниця О.Є.