КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р. Справа№ 910/5978/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

за участю представників:

від позивача: Бобрович М.М. -
представник

від відповідача: Сербіна О.В. -
представник

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Руком» на рішення
Господарського суду міста Києва від
17.06.2014 у справі № 910/5978/14 (Суддя Ващенко
Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Руком»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Олімп Фінанси Груп»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Приватне мале підприємство
«Меддар»

про стягнення 9 207,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.06.2014 по справі № 910/5978/14 у
позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Руком» звернулось
до Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 17.06.2014 у справі № 910/5978/14 та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення є незаконним і
необґрунтованим, прийнятим внаслідок
неправильного застосування норм
матеріального права, неповноти та
неправильності встановлення обставин,
які мають значення для справи,
неправильної оцінки доказів та
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про дату, час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Заслухавши думку представників сторін,
колегія суддів приходить до висновку
про можливість розгляду справи за
наявними матеріалами справи та без
участі представника третьої особи.

Представник відповідача у судовому
засіданні 19.11.2014 надав для долучення до
матеріалів справи копію договору про
відступлення права вимоги від 31.07.2013.

Представник відповідача письмового
відзиву на апеляційну скаргу не надав,
однак у судовому засіданні проти її
доводів заперечував, вважаючи її
безпідставною та такою, що не підлягає
задоволенню, а рішення суду є законним,
обґрунтованим та таким, що підлягає
залишенню без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи
та проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

02.06.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Євро Лізинг»
(Лізингодавець) та Приватним малим
підприємством «Меддар»
(Лізингоодержувач) було укладено
Договір фінансового лізингу № 1307
(надалі - Договір).

Відповідно до п. 2.1. Договору
Лізингодавець на підставі замовлення
на транспортний засіб зобов'язується
купити та передати Лізингоодержувачу в
строкове платне користування
транспортний засіб на умовах
фінансового лізингу, а
Лізингоодержувач зобов'язується
вчасно та у повному обсязі відповідно
до плану лізингу сплачувати на користь
Лізингодавця лізингові платежі, а
також виконувати інші зобов'язання,
визначені Договором.

Договір є безстроковим та діє до дати
повного належного виконання сторонами
своїх зобов'язань за ним або до дати
укладення додаткової угоди про його
розірвання (припинення його дії (п. 17.2
Договору).

Додатковою угодою № 2 від 08.06.12. до
Договору Лізингодавцем підтверджено
свою згоду на передачу
Лізингоодержувачем своїх прав і
обов'язків за Договором Товариству з
обмеженою відповідальністю «Руком» та
встановлено, що з 08.06.2012 замінено
Лізингоодержувача Приватне мале
підприємство «Меддар» за Договором
фінансового лізингу № 1307 від 02.06.11. на
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Руком» (далі - Новий
Лізингоодержувач).

Відповідно до умов зазначеної
Додаткової угоди до Договору позивачу
переходять всі права та обов'язки
Лізингоодержувача за Договором з
08.06.2012.

З матеріалів справи вбачається, що
09.06.2012 було укладено акт
приймання-передачі ТЗ за яким Новий
Лізингоодержувач отримав від третьої
особи, в тому числі, автомобіль марки
Ford, д.р.н. АА0471ЕН.

31.07.2013. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Євро Лізинг»
(Цедент) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Олімп Фінанси Груп»
(Цесіонарій) підписано Договір про
відступлення права вимоги (цесії) з
переходом права власності на
транспортні засоби, що є предметом
договорів фінансового лізингу № 2-ФК
(надалі - Договір цесії).

Відповідно до п. 1 Договору цесії Цедент
відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій
набуває право вимоги, належне
Цементові, і стає кредитором за
Договорами фінансового лізингу, які
укладені між Цементом та відповідними
боржниками згідно переліку
зазначеному в додатку № 1 до Договору
від 31.07.13.

Згідно додатку № 1 до Договору від 31.07.13.
таким боржником є позивач.

Положеннями ч. 1 ст. 512 Цивільного
кодексу України передбачено, що
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги).

У відповідності до ч. 1 ст. 513 Цивільного
кодексу України правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові, при цьому,
відповідно до ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

З наведеного вбачається, що до позивача
перейшли права Товариства з обмеженою
відповідальністю «Євро Лізинг» за
Договором.

Позов мотивовано тим, що 19.06.2013. стався
страховий випадок, внаслідок чого було
пошкоджено транспортний засіб
автомобіль марки Ford, д.р.н. АА0471ЕН, що, за
твердженням позивача, є страховим
випадком за Додатком про страхування
до Договору фінансового лізингу № 1307
від 02.06.2011, внаслідок чого відповідач
зобов'язаний сплатити позивачу 9 207,65
грн. загальної вартості пошкоджень
вказаного автомобіля.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 629
Цивільного кодексу України договір є
однією із підстав виникнення
зобов'язань та обов'язковим для
виконання сторонами.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Положеннями ч. 1 ст. 67 Господарського
кодексу України передбачено, що
відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями і
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 173
Господарського кодексу України в силу
зобов'язання одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

У відповідності до Додатку про
страхування від 02.06.2011. до Договору,
предметом якого (п. 1) є страхування
майнових інтересів, що не суперечать
законодавству України та пов'язані з:
володінням та/або користуванням та/або
розпорядженням застрахованими
транспортними засобами, в тому числі
пересувними машинами (надалі за
текстом - ТЗ), та стаціонарно
встановленим на них додатковим
обладнанням, що належать Лізингодавцю
та передані Лізингоодержувачу на
умовах Договору лізингу та
відповідного Плану лізингу (надалі -
КАСКО); відшкодуванням
Лізингоодержувачем шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю та/або майну потерпілих
третіх осіб внаслідок експлуатації ТЗ
Лізингоодержувачем.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України
«Про страхування» договір страхування
- це письмова угода між страхувальником
і страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями п. 5.1 додатку про
страхування до Договору передбачено,
що у разі настання страхового випадку
по ризикам КАСКО, ЦВ Лізингоодержувач
зобов'язаний, зокрема, негайно, але не
пізніше 24 годин з дати настання випадку
, який може бути визнаний страховим,
повідомити Лізингодавця за вказаним в
додатку до Договору телефоні про всі
обставини, що з ним пов'язані, отримати
та виконувати рекомендації
Лізингодавця.

Отже, сторони умовами Договору
погодили можливість здійснення
виплати страхового відшкодування
шляхом перерахування коштів
Лізингоодержувачу Лізингодавцем у
випадку настання страхового випадку за
умови своєчасного повідомлення
Лізингодавця про страховий випадок.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів звернення до
Лізингодавця протягом 24 годин з дати
настання випадку (з 19.06.2013).

Матеріали справи містять виключно
повідомлення від 24.10.2013 про настання
страхового випадку, що було направлено
на адресу відповідача 31.10.2013, тобто
після закінчення встановленого п. 5.1
додатку про страхування до Договору
строку на здійснення такого
повідомленні.

Інших доказів звернення до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Євро
Лізинг» чи Товариства з обмеженою
відповідальністю «Олімп Фінанси Груп»
із заявою про настання страхового
випадку матеріали справи не містять.

Твердження позивача про вчинення ним
дій по повідомленню лізингодавця про
настання страхового випадку належним
чином та у відповідності до умов
Додатку про страхування до Договору не
підтверджено належними та допустимими
доказами, а тому не приймається
колегією суддів.

Підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням (ст. 1
Господарського процесуального кодексу
України).

Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Необхідною умовою для звернення до
суду із відповідним позовом є
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів особи - позивача у справі.

Враховуючи, що обставини, на які
посилається позивач, не свідчать про
наявність у нього порушеного
суб'єктивного права з боку відповідача,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення скаржника, викладені у
апеляційній скарзі, не приймається
колегією суддів до уваги, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає рішення суду першої інстанції
по даній справі обґрунтованим та таким,
що відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається, апеляційна скарга
позивача є необґрунтованою та
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Руком»
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
17.06.2014 року по справі № 910/5978/14 залишити
без змін.

2. Матеріали справи № 910/5978/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
К.В. Тарасенко

Судді
І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко