ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р.Справа № 922/4545/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства
"Харківводоканал", м. Харків до
Комунального підприємства "Харківські
теплові мережі", м. Харків про
затвердження додаткової угоди за
участю представників сторін:

Представник позивача - Токарєв С.В., дов.
від 25.12.2013 року, Сашко А.О., дов. від 19.02.2014
року, Жерновенко О.С., дов. від 30.10.2014
року.

Представник відповідача - Ващенко Т.Д.,
дов. від 27.10.2010 року.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство
"Харківводоканал", звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача - Комунального
підприємства "Харківські теплові
мережі", в якому просить суд змінити
договір на відпуск та споживання води
№13024 від 22.011.2005р., в частині п. п. 1.1., 1.2.,
2.1., 3.1.1., 3.1.3., 3.4.1., 3.4.8., 3.4.10., 3.4.18., 4.1., 4.2.,
4.3., 4.5., 4.7., 6.1. та викласти ці пункти в
редакції, запропонованій позивачем.
Також позивач просить суд покласти на
відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від
17.10.2014р. прийнято вказану позовну заяву
до розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
судовому засіданні на 04.11.2014р. о 10:45 год.

Під час розгляду справи, в судових
засіданнях неодноразово оголошувалась
перерва, з метою надання сторонами
додаткових доказів по справі.

У призначеному судовому засіданні
03.12.2014р. представники позивача позов
підтримали, наполягали на його
задоволенні. Через канцелярію суду
надали додаткові пояснення по справі
(вх. № 43149), які судом досліджені та
долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні 03.12.2014р. проти позову
заперечував частково, а саме, в частині
внесення змін до п.п. 3.4.8., 3.4.10., 4.2.
договору на відпуск та споживання води
№13024 від 22.11.2005р., в інших пунктах
договору не заперечував проти змін,
внесених до договору позивачем. Дана
правова позиція викладена
відповідачем у відзивах на позов (вх. №
40704, 41929) та доповненнях до відзиву (вх. №
43034), які судом досліджені та долучені
до матеріалів справи. Також
відповідачем надані до суду додаткові
докази по справі (вх. № 42759), які
долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 03.12.2014р. сторони
наголосили на тому, що ними надані всі
необхідні для розгляду справи докази
та вважають за можливе розглянути
справу по суті в даному судовому
засіданні.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

Як свідчать матеріали справи, між
Комунальним підприємством
"Харківводоканал" (позивач) та
Комунальним підприємством "Харківські
теплові мережі (відповідач) укладено
договір на відпуск та споживання води
№13024 від 22.11.2005р. (договір).

Пунктами 7.1. та 7.2. договору визначено,
що договір діє до 31.12.2006 р. Якщо до
закінчення строку дії договору жодна
із сторін не заявить про закінчення
його дії, договір вважається
пролонгованим (продовженим) на такий же
період без підписання додаткової
угоди.

Як зазначив позивач, в зв'язку з тим, що
з моменту укладення договору відбулись
зміни до законодавства, якими сторони
керуються при виконанні умов договору,
виникла необхідність внесення змін до
договору. Такі зміни зумовлені
наступним:

- набуттям чинності Законом
України від 10.04.2014 р. N 1198-УІІ «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо удосконалення
розрахунків за енергоносії» (в частині
надання послуг з централізованого
постачання гарячої води з
використанням внутрішньобудинкових
систем);

- новою структурою тарифу,
встановленого для КП «Харківські
теплові мережі» на постачання гарячої
води для населення (до структури тарифу
включені витрати на придбання води для
послуги з гарячого водопостачання,
відповідно до додатку 7 до постанови
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг від 06.06.2014 р., №650
«Про встановлення тарифів на послуги з
централізованого опалення та послуги з
централізованого постачання гарячої
води, що надаються населенню суб'єктами
господарювання, які є виконавцями цих
послуг»);

- вимогами п. 3.13 «Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України»,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 27 червня 2008
року за №190 і зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 07.10.2008 р.
за № 936/15627 (щодо забезпечення обліку
обсягу гарячої води для населення із
застосуванням засобів обліку).

У зв'язку з необхідністю приведення
договору у відповідність до вимог
чинного законодавства, КП
"Харківводоканал" направило КП
"Харківські теплові мережі" лист №2021
від 16.05.2014р., з повідомленням про
необхідність внесення змін до діючого
договору, та пропозицією сумісно
визначитись з переліком заходів,
необхідних для подальшої роботи, по
низки питань.

На вказаний лист, КП «Харківські
теплові мережі» листом від 27.06.2014 р. за
№23- 2160 направило додаткову угоду №8 до
договору для розгляду та підписання.

В свою чергу, КП «Харківводоканал» на
лист відповідача від 27.06.2014 р. за №23-2160
направило КП «Харківські теплові
мережі», листом №1460/ОПИР від 07.07.2014р.,
свою редакцію додаткової угоди до
договору для розгляду та підписання, в
зв'язку з тим, що запропонована
відповідачем додаткова угода була
підписана особою, повноваження якої не
були підтверджені.

На вказану пропозицію, КП "Харківські
теплові мережі" листом №23-2498 від
21.07.2014р., зазначило, що по більшості
пунктів запропонованої додаткової
угоди підприємство згодне, а саме по
пунктам 1, 3, 5, 6, 7, 9, 10, 12, 13, 14, 15 та 16 з
незначними редакційними правками в
окремих з них. Крім цього, КП
"Харківські теплові мережі" направило
нову редакцію додаткової угоди до
договору для розгляду та підписання.

Враховуючи, що сторонами було
досягнуто згоди не по всім питанням
стосовно внесення змін до діючого
договору, КП «Харківводоканал» листом
№7354/ДС від 05.08.2014 р. направило
відповідачу протокол розбіжностей до
наданої останнім нової додаткової
угоди.

Листом від 20.08.2014 р. за №23-2952 КП
«Харківські теплові мережі»
повідомило позивача про залишення
протоколу розбіжностей до додаткової
угоди без підпису. Така відмова
зумовлена тим, що для переведення
технологічного обліку холодної води на
комерційний, з метою забезпечення
повного приладного обліку споживання
гарячої води населенням, потрібні
кошти в обсязі близько 80 млн. грн. та
певний час для розроблення проектної
документації та їх монтажу. Крім цього,
відповідач запропонував оформити
врегулювання договірних відносин по
договору підписанням додаткової угоди
без розбіжностей шляхом переговорів.

В зв'язку з необхідністю оснащення всіх
водопровідних вводів теплових об'єктів
КП "Харківські теплові мережі",
враховуючи викладене в листі
відповідача від 20.08.2014 р. за №23-2952, КП
"Харківводоканал" листом №7620/ДС від
29.08.2014р. було направлено для розгляду та
підписання уточнену редакцію
додаткової угоди №8 до договору на
відпуск та споживання води №13024 від
22.11.2005 р., з графіком виконання робіт по
оснащенню приладами обліку
водопровідних вводів теплових об'єктів
КП "Харківські теплові мережі".

На вказану пропозицію, КП "Харківські
теплові мережі" листом №23-3313 від
19.09.2014р., повідомило про залишення,
уточненої редакції додаткової угоди №8
до договору без підписання, в зв'язку з
відсутності джерел фінансування для
встановлення засобів обліку води та
зазначило, що по більшості пунктів
додаткової угоди підприємство згодне,
а саме по пунктам 1-7, 10, 13-17 додаткової
угоди. Пункти №8, №9, №11 та №12
додаткової угоди залишаються
неузгодженими. Графік виконання робіт
по оснащенню приладами обліку
водопровідних вводів теплових об'єктів
КП "Харківські теплові мережі",
останнім взагалі не було розглянуто.

Таким чином, як зазначив позивач, на
даний час сторони не досягли згоди щодо
внесення змін до діючого договору на
відпуск та споживання води №13024 від
22.11.2005р., укладеному між сторонами
даного спору, що і стало підставою для
звернення позивача з відповідним
позовом до господарського суду.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них суд
виходить з наступного.

Визначення основних засад
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки встановлені Законом
України «Про житлово-комунальні
послуги».

Зазначеним Законом в ст. 1 наведені
визначення термінів, зокрема,
житлово-комунальних послуг, які є, в
свою чергу, результатом господарської
діяльності, спрямованої на
забезпечення умов проживання та
перебування осіб у жилих і нежилих
приміщеннях, будинках і спорудах,
комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Вироблення та виконання
житлово-комунальних послуг
регламентуються стандартами,
нормативами, нормами і правилами, які
встановлюють комплекс якісних та
кількісних показників і вимог, з
урахуванням соціальних, економічних,
природно-кліматичних та інших умов
регіонів та населених пунктів.

При цьому, комунальні послуги - це
результат господарської діяльності,
спрямованої на задоволення потреби
фізичної чи юридичної особи в
забезпеченні: холодною та гарячою
водою, водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, установленому законодавством.

Ст. 13 наведеного Закону визначається
розподіл житлово-комунальних послуг за
функціональним призначенням, зокрема,
комунальні послуги (централізоване
постачання холодної води,
централізоване постачання гарячої
води, водовідведення (з використанням
внутрішньобудинкових систем), газо- та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо).

Слід зазначити, що житлово-комунальні
послуги надаються, як природними
монополіями (Водопостачання,
Водовідведення, Теплопостачання,
Електропостачання, Газопостачання),
так, і на конкурентних засадах
(утримання житла і прибудинкових
територій,обслуговування ліфтів, збір,
вивезення та утилізація відходів).

Залежно від порядку затвердження
цін/тарифів на житлово-комунальні
послуги, вони поділяються на три групи
(ст. 14 Закону):

перша група - житлово-комунальні
послуги, ціни/тарифи на які
затверджують спеціально уповноважені
центральні органи виконавчої влади;

друга група - житлово-комунальні
послуги, ціни/тарифи на які
затверджують органи місцевого
самоврядування для надання на
відповідній території;

третя група - житлово-комунальні
послуги, ціни/тарифи на які
визначаються виключно за договором
(домовленістю сторін).

Відповідно до статті 19 Закону «Про
житлово-комунальні послуги», відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник.

Виробник послуг може бути їх
виконавцем.

Виконавцем послуг з централізованого
опалення та послуг з централізованого
постачання гарячої води для об'єктів
усіх форм власності - є суб'єкт
господарювання з постачання теплової
енергії (теплопостачальна
організація).

Виконавцем послуг з централізованого
постачання холодної води та послуг з
водовідведення (з використанням
внутрішньобудинкових систем) для
об'єктів усіх форм власності - є суб'єкт
господарювання, що провадить
господарську діяльність з
централізованого водопостачання та
водовідведення.

Згідно з Порядком визначення виконавця
житлово-комунальних послуг у житловому
фонді, затвердженим наказом
Держжитлокомунгоспу України від
25.04.2005р. № 60, виконавець послуг
визначається органом місцевого
самоврядування або власником
житлового будинку .

Крім того, орган місцевого
самоврядування, відповідно до статті 27
Закону «Про житлово-комунальні
послуги», може затвердити перелік
послуг, право на здійснення яких
визначається на конкурсних засадах.

Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг - державний
колегіальний орган (Нацкомпослуг).

Комісія утворена Указом Президента
України від 23 листопада 2011 року №1073/2011.

Завдання Комісії - регулювання та
ліцензування діяльності у сфері
генерації, транспортування та
постачання тепла, а також
централізованого водопостачання та
водовідведення.

Під контролем Нацкомпослуг
знаходяться:

- підприємства централізованого
водопостачання та водовідведення, що
надають послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення не
менше ніж сорока тисячам фізичних осіб
або системи централізованого
водопостачання та водовідведення яких
розташовані на території двох або
більше областей, спільних підприємств
та підприємств з іноземними
інвестиціями,

- підприємства з виробництва теплової
енергії з відпуском теплової енергії
споживачам в обсязі, що перевищує 20
тисяч Гкал. на рік,

- підприємства з транспортування та
постачання теплової енергії з теплових
мереж і теплових пунктів яких для
потреб споживачів відпускається
теплова енергія в обсязі, що перевищує
18 тисяч Гкал. на рік.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони судового провадження є
виробниками та виконавцями
житлово-комунальних послуг, а також
належать до суб'єктів природних
монополій.

Відповідно до зведеного переліку
суб'єктів природних монополій, який
розміщується щомісячно на офіційному
веб-сайті Антимонопольного комітету
України (http://www.amc.gov.ua), КП
"Харківводоканал" (позивач у справі) є
монополістом у сфері централізованого
водопостачання та водовідведення у
Харківській області, а КП «Харківські
теплові мережі» (відповідач у справі) -
монополістом, що здійснює виробництво,
транспортування й розподіл теплової
енергії всім групам споживачів міста
Харкова, підключених до
централізованого теплопостачання.

В свою чергу, підприємства належать до
комунальної власності територіальної
громади м. Харкова, позивач - відповідно
до рішення 12 сесії Харківської міської
ради 6 скликання від 23.12.2011р. № 577/11 «Про
перейменування комунального
підприємства каналізаційного
господарства «Харківкомуночиствод», а
відповідач - відповідно до рішення 16
сесії Харківської міської ради 4
скликання від 24.09.03 р. №191/03 «Про
комунальну власність м. Харкова».

Підприємства у своїй діяльності
керується Конституцією України,
законами України, постановами
Верховної Ради України, указами та
розпорядженнями Президента України,
постановами та розпорядженнями
Кабінету Міністрів України, рішеннями
Харківської міської ради, рішеннями
виконавчого комітету Харківської
міської ради, розпорядженнями
Харківського міського голови, іншими
нормативними актами.

Зі Статутів сторін вбачається, що метою
діяльності КП "Харківводоканал" є
здійснення виробничої,
науково-дослідної та комерційної
діяльності для повного та якісного
задоволення потреб населення,
суб'єктів господарювання в комунальних
послугах, забезпечення водопостачання
та водовідведення м. Харкова та
групового водопостачання населених
пунктів Харківської області. В свою
чергу, метою діяльності КП «Харківські
теплові мережі» є задоволення
суспільних потреб населення міста
Харкова, підприємств, установ і
організацій, незалежно від форм
власності, у якісній тепловій енергії
при найменших витратах, одержання
прибутку для розвитку підприємства,
забезпечення інтересів його
працівників.

Відповідно до матеріалів справи, між КП
"Харківводоканал" та КП "Харківські
теплові мережі" укладено договір на
відпуск та споживання води №13024 від
22.11.2005р. з урахуванням додаткових угод
до нього,і є чинним на момент вирішення
спору по суті.

Законом України від 10.04.2014р. N 1198-VII «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо удосконалення
розрахунків за енергоносії» було
внесено зміни до ст.ст. 7, 13, 19, 26, 27, 29
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги ".

Внесеними змінами передбачається, що
послуга з централізованого постачання
гарячої води (з використанням
внутрішньобудинкових систем) є окремою
комунальною послугою. Крім цього,
визначено виконавця послуг з
централізованого постачання гарячої
води - теплопостачальну організацію.

Визначення виконавця
житлово-комунальних послуг (крім
послуг з централізованого опалення,
послуг з централізованого постачання
холодної води, послуг з
централізованого постачання гарячої
води, послуг з водовідведення (з
використанням внутрішньобудинкових
систем) відповідно до цього Закону в
порядку, затвердженому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері житлово-комунального
господарства (п. 4 ст. 7 Закону).

У відповідності до цих змін було
затверджено постанову Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних
послуг, від 06.06.2014р. за № 650, якою до
структури тарифу відповідача включено
вартість води для послуги з гарячого
водопостачання для населення.

Це вбачається з п.4 та пунктів 9-10
Допоміжної інформації до Структури
тарифу з централізованого постачання
гарячої води, що надається населенню КП
"Харківські теплові мережі" (Додаток № 7
до постанови Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг, від 06.06.2014 р. за №
650).

Водночас зміни, які відбулися в чинному
законодавстві, яке регулює
правовідносини між сторонами даного
спору, не знайшли відображення в
договорі, укладеного між його
сторонами.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11 ЦК
України. За приписами частини 2 цієї
статті підставами виникнення
цивільних прав та обов'язку, зокрема, є
договори та інші правочини, інші
юридичні факти. Підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків є дії осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства, а також дії, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та
ст. 509 ЦК України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконати її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 626 ЦК України, договір є
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків.

Так, забезпечувальні зобов'язання
повинні доповнювати систему взаємних
зобов'язань сторін для досягнення
цілей, заради яких і укладено договір.

Виконання зобов'язань має спиратися на
засади добросовісності, розумності та
справедливості (ч. З ст. 550 ЦК України).
Сторони є вільними у виборі
контрагента, у визначенні умов
договору із врахуванням вимог чинних
правових актів, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 659 ЦК України).

Цивільне законодавство обмежується
презумпцією добросовісності та
розумності поведінки особи. ЦК України
передбачено, якщо законом встановлено
правові наслідки недобросовісного чи
нерозумного здійснення особою своїх
прав, поведінка особи припускається
добросовісною та розумною, якщо інше не
встановлено судом (ч. З ст. 12 ЦК України).

Принцип справедливості органічно
пов'язаний із принципом
добросовісності (добросовісної
поведінки), оскільки, діючи лише
добросовісно, учасник правовідносин
чинить справедливо щодо третіх осіб.

Загальні умови укладення договорів
визначені статтею 179 Господарського
кодексу України, частиною 3 якої,
зокрема, передбачено, що укладення
господарського договору є обов'язковим
для сторін, у випадку, якщо існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладання договору для певних
категорій суб'єктів господарювання.

При цьому суд зазначає, що за своєю
правовою природою, правовідносини
сторін у справі мають характер
договірного спору, вирішення якого у
судовому порядку потребує дотримання
сторонами певних умов, визначених
главою 20 Господарського кодексу
України "Господарські договори" та
главою 53 Цивільного кодексу України
"Укладення, зміна і розірвання
договору".

Приписами ст. 188 ГК України встановлено,
що сторона договору, яка вважає за
необхідне змінити або розірвати
договір, повинна надіслати пропозиції
про це другій стороні за договором.
Сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання
договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу
сторону про результати її розгляду. У
разі якщо сторони не досягли згоди щодо
зміни (розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом (частина 2).

Частиною 3 ст. 653 ЦК України встановлено,
якщо договір змінюється в судовому
порядку, зобов'язання змінюється з
моменту набрання рішенням суду про
зміну договору законної сили.

Приписи аналогічного змісту містить
частина 5 ст. 188 ГК України, відповідно
до якої, якщо судовим рішенням договір
змінено, договір вважається зміненим з
дня набрання чинності даним рішенням,
якщо іншого строку набрання чинності
не встановлено за рішенням суду.

Згідно ст. 187 ГК України спори, що
виникають при укладанні господарських
договорів за державним замовленням,
або договорів, укладення яких є
обов'язковим на підставі закону та в
інших випадках, встановлених законом,
розглядаються судом.

У відповідності до ст. 649 ЦК України
розбіжності, що виникли між сторонами
при укладенні договору на підставі
правового акту органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим, органу місцевого самоврядування
та в інших випадках, встановлених
законом, вирішуються судом.

Судова форма захисту цивільних прав є
найефективнішою та найбільш
досконалою формою захисту прав, свобод
і законних інтересів суб'єктів
цивільних правовідносин.

Наведене зумовило визнання ст. З ЦК
України захисту цивільних прав та
інтересів судом як загальну засаду
цивільного законодавства.

Судовий захист цивільних прав та
інтересів - є юрисдикційною формою
захисту порушених або оспорюваних
суб'єктивних прав та інтересів. Суть
такої форми захисту полягає в тому, що
особа, яка вважає, що її права й законні
інтереси порушені неправомірними
діями інших осіб чи органів,
звертається за захистом до суду як
державного органу, уповноваженого
вирішувати спори з метою відновлення
порушеного права й припинення
правопорушення.

Одна з визначальних складових принципу
захисту цивільних прав та інтересів
судом, полягає в забезпеченні гарантій
права кожної людини на ефективний
судовий захист.

Конституція України (ст. 55) гарантує
кожному громадянину право на судовий
захист його законних прав та інтересів.
Право на судовий захист не може бути
обмежене згідно зі ст. 64 Конституції
України. Рішення Конституційного Суду
України від 25.12.1997 р. № 9-зп тлумачить це
положення Конституції України як таке,
що означає гарантування кожному захист
прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р.,
кожному гарантується захист його прав,
свобод та законних інтересів
незалежним і безстороннім судом,
утвореним відповідно до закону. Ст. 8
зазначеного закону гарантує, що ніхто
не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в суді, до
підсудності якого вона віднесена
процесуальним законом.

Суд не може відмовити у правосудді,
якщо громадянин України, іноземець,
особа без громадянства вважають, що їх
права і свободи порушені або
порушуються, створено або створюються
перешкоди для їх реалізації або мають
місце інші обмеження прав і свобод.

З урахуванням наведеного, на підставі
матеріалів справи, суд приходить до
висновку про те, що укладення договору
про відпуск та споживання води, може
відбуватися в судовому порядку
(оскільки укладення договору наразі є
обов'язковим в силу приписів чинного
законодавства України).

Всупереч вимог ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України (судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності; сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень)
відповідач доказів на спростування
викладених обставин не надав. У зв'язку
з цим суд приходить до висновку про
наявність у справі достатніх правових
підстав для задоволення позовних вимог
у повному обсязі, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 651 ЦК України та ст.188
ГК України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Ст. 31 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
встановлений порядок формування та
затвердження цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги.

Частиною 1 зазначеної статті визначено,
що порядок формування тарифів на
кожний вид житлово-комунальних послуг
другої групи (пункт 2 частини першої
статті 14 цього Закону) визначає Кабінет
Міністрів України. Виконавці/виробники
здійснюють розрахунки економічно
обґрунтованих витрат на виробництво
(надання) житлово-комунальних послуг і
подають їх органам, уповноваженим
здійснювати встановлення тарифів.

Порядок доведення до споживачів
інформації про перелік
житлово-комунальних послуг, структуру
цін/тарифів, зміну цін/тарифів з
обґрунтуванням її необхідності та про
врахування відповідної позиції
територіальних громад розробляється і
затверджується центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
житлово-комунального господарства.

Згідно з частиною 9 зазначеної статті,
спори щодо формування та затвердження
цін/тарифів на житлово-комунальні
послуги, а також відшкодування втрат
підприємств, що пов'язані із
затвердженням цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги нижчими від
розміру економічно обґрунтованих
витрат на їх виробництво, вирішуються в
судовому порядку.

Вказані норми щодо умов зміни договору
знайшли своє відображення у пункті 5.1
договору та відпуск та споживання води.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
житлово-комунальні послуги в Україні є
платними. Плата за житлово-комунальні
послуги нараховується щомісячно,
відповідно до умов договору в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Суд враховує, що Законом України "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
і основних свобод людини 1950 р., Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до
Конвенції" № 475/97- ВР від 17 липня 1997 року
ратифіковано Конвенцію про захист прав
і основних свобод людини 1950 року,
Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11
до конвенції.

Згідно із ст. 1 Першого протоколу
Конвенції, кожна фізична або юридична
особа має право мирно володіти своїм
майном. Ніхто не може бути позбавлений
своєї власності інакше, як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Отже, перша і найбільш важлива вимога
ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції полягає в
тому, щоб будь-яке втручання публічної
влади в право на повагу власності
повинно бути "законним" та таким, що
відповідає принципу "справедливого
балансу" між загальними інтересами
суспільства та вимогами захисту
основних прав людини.

Турбота про дотримання цього балансу
відображена в структурі статті 1
Протоколу №1 до Конвенції в цілому.
Зокрема, застосовані засоби повинні
бути справедливими, співрозмірні та
розумно відповідати меті, яку
намагаються досягти за допомогою
застосовуваних державою заходів, у
тому числі заходів щодо позбавлення
особи її майна.

У кожному разі розгляду
передбачуваного порушення цієї статті
Європейський Суд повинен, відповідно,
з'ясувати, чи не понесла відповідна
особа в результаті дій або
бездіяльності держави невідповідний і
надмірний тягар.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення
Європейського суду з прав людини
"Стретч проти Сполученого Королівства"
від 24 червня 2003 року майном у значенні
ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції
вважається законне та обґрунтоване
очікування набути майно або майнове
право за договором.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна
або розірвання договору вчиняється в
такій самій формі, що й договір, що
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає із звичаїв ділового
обороту.

В зв'язку з тим, що відповідач не
заперечує проти внесення змін до
пунктів 1.1, 1.2, 2.1, 3.1.1, 3.1.3, 3.4.1, 3.4.18, 4.1, 4.3,
4.5, 4.7, 6.1, а також зміни слова "Абонент" на
слово "Потребитель" та погоджується
прийняти їх в редакції позивача, суд
вважає можливим внести зміни до
пунктів 1.1, 1.2, 2.1, 3.1.1, 3.1.3, 3.4.1, 3.4.18, 4.1, 4.3,
4.5, 4.7, 6.1 Договору на відпуск та
споживання води № 13024 від 22.11.2005 р.,
прийнявши їх в редакції позивача.

Відповідач заперечує проти позовних
вимог щодо внесення змін до п.3.4.8.
договору в редакції позивача,
посилаючись на те, що КП «Харківські
теплові мережі» не взмозі на протязі
двох місяців обладнати всі
водопровідні вводи для потреб гарячого
водопостачання споживачів (населення
та юридичних осіб) комерційними
приладами обліку, та зазначає, що
відсутнє джерело фінансування.
Інвестиційна програма встановлюється
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг один раз на рік, і на
2014 рік була затверджена в 2013р., коли до
тарифу на підігрів холодної води для
потреб гарячого водоспоживання,
вартість холодної води не була
включена. Крім цього, відповідач
посилається також на те, що для
оснащення всіх водопровідних вводів
гарячого водопостачання населення та
юридичних осіб комерційними засобами
обліку, необхідно не менше трьох років
для розробки проектної документації,
реконструкції технологічного
обладнання та вузлів обліку, їх
монтажу.

Проте, з такою позицією відповідача суд
не може погодитись виходячи з
наступного.

Правовідносини сторін в даному
випадку, а саме відносини, які
виникають між учасниками договірних
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг, здійснюються виключно на
договірних засадах та регулюються
Законом України «Про
житлово-комунальні послуги», Законом
України «Про питну воду та питне
водопостачання», «Правилами
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України»,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 27.06.2008 за № 190
(далі - Правила №190) та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.2 ст. 41 Закону України "Про
питну воду та питне водопостачання "
облік у сфері питного водопостачання
здійснюється підприємствами питного
водопостачання і споживачами за
допомогою технічних засобів, що
внесені до державного реєстру засобів
вимірювальної техніки.

Цю вимогу, перелік та порядок
застосування розрахункових методів
нарахування обсягів спожитої води
визначено в Правилах №190.

Пунктом 3.1 Правил №190 встановлено, що
розрахунки за спожиту питну воду
здійснюються на основі показів засобів
обліку.

Згідно з пунктами 5.1., 5.2. та 5.3. Правил
№190 передбачено, що облік відпущеної
питної води та прийнятих стоків,
здійснюється виробником і споживачами
засобами вимірювальної техніки, які
занесені до Державного реєстру або
пройшли державну метрологічну
атестацію. Вузли обліку повинні
розташовуватись на мережі споживача,
як правило, на межі балансової
належності мереж виробника та
споживача, або, за згодою виробника, в
приміщеннях, розташованих
безпосередньо за зовнішньою стіною
будівлі в місці входу водопровідного
вводу.

Пунктом 3.13. Правил № 190 також
передбачено, що суб'єкти
господарювання, у яких теплові пункти
(котельні) перебувають на балансі або
яким вони передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів (котелень), фіксується засобами
обліку, які встановлені на межі
балансової належності.

Тобто, пункт 3.13. Правил №190 передбачає
обов'язкову фіксацію обсягу води
засобами обліку, які встановлені на
межі балансової належності.

Правила №190 визначають чотири методи
розрахункового визначення обсягів: за
середньодобовою витратою води (п.5.24); за
контрольними замірами (п.5.25, п.5.26); за
встановленими у визначеному законом
нормами водоспоживання (п.5.27); за
пропускною спроможністю труби вводу
(п.3.3). При цьому п.5.9 Правил №190 лише
виробнику, тобто позивачу по даній
справі, надано право визначати, який
метод застосувати та на який період.

Стосовно обґрунтованості вимог
позивача щодо необхідності
тимчасового (протягом двох місяців)
розрахунку спожитої води за
середньодобовими даними за
березень-квітень 2014 року, суд вважає ці
вимоги такими, що відповідають засадам
добросовісності, розумності та
справедливості, а також в зв'язку з тим,
що необхідність застосування даних
саме за цей період обґрунтована тим, що
обидві сторони беззаперечно визнали ці
обсяги. Окрім того, в березні-квітні 2014
року здійснювалось безперервне
надання послуг з централізованого
постачання гарячої води для населення.

Відповідно до абзацу четвертого пункту
2 розділу II Закону України від 10 квітня
2014 року N 1198-VII "Про внесення змін до
деяких законів України щодо
удосконалення розрахунків за
енергоносії ", Національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг було прийнято
Постанову від 06.06.2014 р. №650 «Про
встановлення тарифів на послуги з
централізованого опалення та послуги з
централізованого постачання гарячої
води, що надаються населенню суб'єктами
господарювання, які є виконавцями цих
послуг», відповідно до якої до
структури тарифу, встановленого для КП
«Харківські теплові мережі» на
постачання гарячої води для населення,
включені витрати на придбання води для
послуги з гарячого водопостачання,
відповідно до додатку 7 до постанови.

Тобто, нові тарифи для КП "Харківські
теплові мережі ", які діють з 01.07.2014р.,
були встановлені Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних
послуг, у зв'язку з прийняттям та на
виконання Закону України від 10 квітня
2014 року N 1198-VII "Про внесення змін до
деяких законів України щодо
удосконалення розрахунків за
енергоносії ", про що зазначено в
преамбулі самої Постанови
Національної комісії №650 від 06.06.2014р.

Суд не приймає до уваги посилання
відповідача на "Правила надання послуг
з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення", затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005р. № 630, оскільки зазначеними
правилами регулюються взаємовідносини
між виробником послуг та наймачем
(власником) квартири, а не
взаємовідносини виробника послуг з
постачання холодної води та виробника
послуг з гарячого водопостачання.

Позовна вимога Комунального
підприємства "Харківводоканал" щодо
внесення змін до п.4.2 Договору
обґрунтована нормами Правил №190.

Згідно пунктів 3.1-3.3 Правил № 190,
розрахунки за спожиту питну воду та
скид стічних вод здійснюються на
основі показів засобів обліку (п.3.1).
Водокористування вважається
безобліковим, якщо споживач самовільно
приєднався до систем централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення або самовільно
користується ними (п.3.2). У разі
безоблікового водокористування,
виробник виконує розрахунок витрат
води за пропускною спроможністю труби
вводу при швидкості руху води в ній 2,0
м/сек та дією її повним перерізом
протягом 24 годин за добу (п.3.3).

З приведених норм вбачається, що, у
разі невиконання відповідачем вимоги
по встановленню повірених засобів
обліку його водоспоживання, буде
вважатись самовільним та безобліковим
і обрахування спожитих обсягів повинно
здійснюватись за пропускною
спроможність труби вводу.

Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України, якщо
договір змінюється або розривається у
судовому порядку, зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
набрання рішенням суду про зміну або
розірвання договору законної сили.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про наявність у справі
достатніх правових підстав для
визнання позовних вимог в цей частині
законними, обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню.

Стосовно необхідності внесення змін до
п.3.4.10 договору стосовно дати надання
відповідачем позивачу звітів з 5 на 3
число місяця, наступного за звітним,
суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони
мають право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства; сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами; сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв діловою
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України
при укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України,
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст. 628 ЦК
України).

Пунктом 3.4.10 сторони договору погодили
зобов'язання відповідача до 5 числа,
наступного за відповідним, надавати
позивачу данні по узгодженій формі та
нести за них відповідальність:

- про кількість днів подачі
гарячої води, по окремому дому з
вказівкою джерела централізованого
гарячого водопостачання;

- про об'єми холодної води,
використаної на потреби гарячого
водопостачання суб'єктів
господарювання, здійснені засобами
обліку або розрахунковим шляхом, з
вказівкою змін з прив'язкою до джерела
централізованого гарячого
водопостачання; а також, щомісячно
надавати позивачу відомості про
фізичних осіб, які відключені від
централізованої системи опалення та/
або гарячого водопостачання (по заяві,
за несплату)

З аналізу зазначеного пункту договору
вбачається, що даний пункт договору не
регулює питання щодо розміру плати за
надані позивачем послуги, а
обов'язковість їх внесення в судовому
порядку позивачем не доведено.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
внесення змін до договору, шляхом
викладення в редакції позивача,
пунктів 1.1, 1.2, 2.1, 3.1.1, 3.1.3, 3.4.1, 3.4.8, 3.4.18, 4.1,
4.2, 4.3, 4.5, 4.7, 6.1, а також змінити слово
"Абонент" на слово "Потребитель"
договору на відпуск та споживання води
№ 13024 від 22.11.2005р., є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню,
натомість, позовні вимоги в частині
внесення змін до пункту 3.4.10 договору,
позивачем не доведено, внаслідок чого в
цій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати в дані справі покладаються на
відповідача, пропорційно задоволеним
позовним вимогам.

Керуючись Конституцією України,
Законом України "Про
житлово-комунальні послуги", ст. ст. 3, 6,
11, 550, 626-629, 649, 651, 653, 659 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 173, 174, 179, 187, 188, 193
Господарського кодексу України, ст. ст.
1, 12, 22, 33, 34, 43, 49, 65, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Змінити договір на відпуск та
споживання води № 13024 від 22.11.2005р., в
частині п.п. в частині п. п. 1.1., 1.2., 2.1.,
3.1.1., 3.1.3., 3.4.1., 3.4.8., 3.4.18., 4.1., 4.2., 4.3., 4.5., 4.7.,
6.1.:

1. Виключити з тексту Договору
слово «АБОНЕНТ», замінив його словом
«СПОЖИВАЧ».

2. В п. 1.1 виключити друге речення.

3. П. 1.2 викласти в наступній
редакції: Стороны обязуются соблюдать
Законы Украины: «О
жилищно-коммунальных услугах», «О
питьевой воде и питьевом
водоснабжении», «О внесении изменений
к некоторым законам Украины о
совершенствовании расчетов за
энергоносители», «Правила пользования
системами коммунального водоснабжения
и водоотведения в городах и поселках
Украины», утвержденные приказом
Госжилкомхоза Украины от 27.06.2008г., № 190
(далее «Правила...»), «Правила
технической эксплуатации систем
водоснабжения и канализации
населенных пунктов Украины»,
утвержденные приказом Госжилкомхоза
Украины от 05.07.1995г., №30,
руководствоваться иными
нормативно-правовыми актами,
регулирующими данную сферу
деятельности, решениями органов
местного самоуправления и
исполнительной власти, а также
настоящим Договором.

В случае внесения изменений в какой
либо из перечисленных
нормативно-правовых актов или
признания его недействительным по
причине вступления в силу нового
нормативно-правового акта, Стороны
обязуются руководствоваться новым
нормативно- правовым актом без
дополнительного согласования и
внесения изменений к этому Договору
(основание ст.651 ГК Украины, ч.1 ст. 188 ГК
Украины).

4. П. 2.1 викласти в наступній
редакції: КП «Харьковводоканал»
отпускает питьевую воду ПОТРЕБИТЕЛЮ на
объекты, которые находятся на балансе,
в эксплуатации, обслуживании
ПОТРЕБИТЕЛЯ для оказания услуги
централизованного горячего
водоснабжения в соответствии с
Приложением № 1 «Перечень объектов
отпуска воды из системы
централизованного питьевого
водоснабжения для централизованного
горячего водоснабжения населения и
других потребителей и объектов
водопотребления на собственные нужды»
(далее Приложение №1) в соответствии с
пунктом 3.13 «Правил ...»

5. П. 3.1.1 викласти в наступній
редакції: Осуществлять водоснабжение
объектов ПОТРЕБИТЕЛЯ согласно
Приложения № 1 в соответствии с
условиями настоящего Договора и
обеспечивать качество питьевой воды в
соответствии с требованиями ГосСанПин
2.2.4-171-10 «Гигиенические требования к
воде питьевой, предназначенной для
потребления человеком».

6. П. 3.1.3 викласти в наступній
редакції: Осуществлять контроль за
работой всех приборов учета воды на
основании показаний, которых
производится расчет по данному
Договору, а так же техническим
состоянием систем водоснабжения и
инженерного оборудования ПОТРЕБИТЕЛЯ,
требовать безотлагательного
устранения выявленных утечек воды и
выполнения предписаний. Осуществлять
контроль за техническим состоянием
водопроводных систем и инженерного
оборудования ПОТРЕБИТЕЛЯ и других
потребителей, пользующихся водой от
его системы водоснабжения.

7. Перший абзац п. 3.4.1 викласти в
наступній редакції: Осуществлять
водопотребление на основании Договора
в соответствии с Приложением № 1
«Перечень объектов отпуска воды из
системы централизованного питьевого
водоснабжения для централизованного
горячего водоснабжения населения и
других потребителей и объектов
водопотребления на собственные нужды».
При этом стороны подписывают
Приложение № 2 «Акт разграничения
балансовой принадлежности
водопроводных сетей, сооружений,
устройств и границы эксплуатационной
ответственности».

8. П. 3.4.8 викласти в наступній
редакції: В течении двух месяцев со дня
вынесения решения суда о внесении
изменений в Договор, оснастить все
водопроводные вводы объектов
ПОТРЕБИТЕЛЯ поверенными приборами
учета. Тип приборов учета и места их
установки должны быть согласованы с КП
«Харьковводоканал». Нести
ответственность за целостность и
сохранность приборов учета,
оборудование водомерного узла,
водопроводного ввода,
запорно-регулирующей арматуры и других
водопроводных устройств, находящихся
на водопроводных вводах и сетях
ПОТРЕБИТЕЛЯ независимо от места
расположения и сохранность
установленных на них пломб и элементов
опломбирования.

9. Виключити з тексту Договору п.
3.4.18.

10. П. 4.1 викласти в наступній редакції:
Все расчеты производятся ПОТРЕБИТЕЛЕМ
ежемесячно согласно счетов, выданных
КП «Харьковводоканал» на основании
утвержденных тарифов и объемов воды,
отпущенных из системы
централизованного питьевого
водоснабжения КП «Харьковводоканал»,
определенных по показаниям приборов
учета, которые установлены на
водопроводных вводах и ответвлениях
системы водоснабжения ПОТРЕБИТЕЛЯ или
расчетным путем (в случае отсутствия
технической возможности установки
приборов учёта воды, при наличии
письменного согласования с КП
«Харьковводоканал»). По согласованию с
КП «Харьковводоканал» ПОТРЕБИТЕЛЬ
может производить расчеты за воду
другими способами, не запрещенными
действующим законодательством Украины

11. П. 4.2 викласти в наступній
редакції:

Определение объемов воды, отпускаемых
на объекты, водопроводные вводы
которых на дату вынесения решения суда
о внесении изменений в Договор не
оснащены поверенными приборами учета
(или эти приборы находятся в нерабочем
состоянии), производится по
среднесуточным данным за март-апрель
2014 г.

В случае невыполнения ПОТРЕБИТЕЛЕМ
обязательств по оснащению
водопроводных вводов объектов,
перечисленных в приложении № 1,
поверенными приборами учета, объемы
водопотребления рассчитываются в
соответствии с п. 3.3 «Правил...» по
пропускной способности трубы ввода.

12. П. 4.3 викласти в наступній
редакції: Тарифы утверждаются и
корректируются в установленном
действующим законодательством Украины
порядке и, в случае изменений, не
требуют дополнительного согласования
между Сторонами и внесения изменений к
Договору.

13. П. 4.5 викласти в наступній
редакції: Оплата предоставленных услуг
и других категорий платежей
осуществляется ПОТРЕБИТЕЛЕМ
ежемесячно, согласно счетов, выданных
КП «Харьковводоканал» на основании
утвержденных тарифов, согласно
настоящего Договора в 7-дневный срок
после получения счета КП
«Харьковводоканал».

14. У п. 4.7 виключити друге речення.

15. П. 6.1 викласти в наступній
редакції: При невыполнении или
ненадлежащем выполнении обязательств
по Договору, нарушении
законодательства в сфере питьевой воды
и питьевого водоснабжения и в иных
случаях, стороны несут ответственность
в порядке, предусмотренном действующим
законодательством Украины.

При неоплате или частичной неоплате
счетов в сроки, установленные п. 4.5
Договора, ПОТРЕБИТЕЛЮ насчитывается
пеня в размере двойной учетной ставки
Национального банка Украины, которая
действовала в период, за который
оплачивается пеня, от суммы долга за
каждый просроченный день до полного
погашения задолженности".

Стягнути з Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" (61037, м.
Харків, вул. Доброхотова, 11, ) на користь Комунального
підприємства "Харківводоканал" (610313, м.
Харків, м. Харків, вул. Шевченка, 2, ) судові витрати в розмірі
1218,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову - відмовити.

Повне рішення складено 08.12.2014 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/4545/14