КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2014 р. Справа№ 910/13298/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: представник Настиченко
В.А. - за довіреністю.

Від відповідача: представник Обухов
В.В. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Національного музею народної
архітектури та побуту України

на рішення Господарського суду м.
Києва від 15.09.2014 року

у справі №910/13298/14 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Приватного підприємства
"ГРУПА КОМПАНІЙ ШЕРИФ"

до Національного музею
народної архітектури та побуту України

про стягнення 214 460,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 Приватне підприємство "ГРУПА
КОМПАНІЙ ШЕРИФ" звернулось до
Господарського суду м. Києва з позовом
до Національного музею народної
архітектури та побуту України про
стягнення 214 460,53 грн., з яких 187 084,80 грн.,
21 030,32 грн. інфляційних втрат, 6 345,41 грн. 3%
річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору № 331 від
09.02.2012р. про закупівлю послуг з охорони
за державні кошти в частині оплати за
надані у період з 09.03.2013 р. по 03.05.2013 р.
охоронні послуги, щодо яких акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
за період з 09.03.2013 р. по 03.05.2013 р. на
загальну суму 187 084,80 грн., не підписав.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.09.2014 року у справі № 910/13298/14
позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове,
яким у позові відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
розрахунок вартості послуг охорони до
Додаткової угоди № 3 від 07.03.2013 р. до
Договору № 331 від 09.02.2012 р. сторонами не
підписувався, а тому неможливо
встановити кількість постів охорони,
яка зменшувалась у спірний період.

Позивачем надано відзив на апеляційну
скаргу, в якому він проти її вимог
заперечує та просить суд залишити її
без задоволення.

Представником відповідача до суду
апеляційної інстанції подано
клопотання про зупинення провадження у
зв'язку з поданням останнім позовної
заяви про визнання недійсною
додаткової угоди № 3 від 07.03.2013 р. до
Договору № 331 від 09.02.2012 р.

Розглянувши дане клопотання,
заслухавши пояснення представників
сторін, судова колегія вважає, що воно
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Позивачем на підтвердження наявності
підстави для зупинення апеляційного
провадження надано копію позовної
заяви про визнання недійсною
додаткової угоди № 3 від 07.03.2013 р. до
Договору № 331 від 09.02.2012 р., поданої до
Господарського суду м. Києва.

Позивачем не надано копії Ухвали
Господарського суду м. Києва про
прийняття до розгляду даної позовної
заяви, що не свідчить про розгляд іншим
судом зазначеного позову, а, отже, за
таких обставин відсутні підстави для
зупинення апеляційного провадження у
справі.

Крім того, судова колегія зважає на те,
що як позовне, так і апеляційне
провадження ведеться тривалий період,
протягом якого відповідач міг
скористатись правом на звернення до
суду з позовом про визнання недійсною
додаткової угоди № 3 від 07.03.2013 р. до
Договору № 331 від 09.02.2012 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги
та відзиву, дослідивши зібрані у справі
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, судова колегія
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
09.02.2012 року між Приватним підприємством
"ГРУПА КОМПАНІЙ ШЕРИФ" (виконавець) та
Національним музеєм народної
архітектури та побуту України
(замовник) був укладений Договір № 331
про закупівлю послуг з охорони за
державні кошти, за умовами якого
виконавець (позивач) зобов'язався у 2012
році надати замовнику (відповідачу)
послуги з фізичної охорони території
Національного музею народної
архітектури та побуту України за
адресою: 03026, м. Київ. с. Пирогів,
Національний музей народної
архітектури та побуту України (надалі -
Об'єкт), а замовник - прийняти і оплатити
такі послуги.

Відповідно до п. 1.2 Договору умови,
порядок, система охорони об'єктів та
режим роботи визначається даним
Договором та за згодою сторін окремою
домовленістю.

У п. 3.1 Договору сторони передбачили, що
оплата за послуги виконавця (позивача),
відповідно до умов Договору складає:
13,92 грн. разом з ПДВ за одну годину
охорони одним охоронником.

Згідно з п. 4.1 Договору за виконані
виконавцем послуги замовник
перераховує суму згідно з актом
виконаних робіт на розрахунковий
рахунок виконавця.

Пунктом 4.2 Договору встановлено, що
оплата за послуги проводиться
щомісячно, але не пізніше 20-го числа
наступного місяця за попередній.

З п. 5.1 Договору вбачається, що строк
надання послуг з 01 лютого по 31 грудня 2012
року.

Відповідно до п. 6.1.1 Договору замовник
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі сплачувати за надані послуги.

У п. 10.1 Договору сторони визначились, що
даний договір набуває чинності з
моменту підписання його сторонами та
діє до 31 грудня 2012 року включно.

Як свідчать матеріали справи,
Додатковою угодою № 1 та Додатковою
угодою № 2 від 28.01.2013 року до Договору
сторони домовились про продовження дії
Договору до 08.03.2013 року на строк,
достатній для проведення процедури
закупівлі в 2013 році на суму коштів 223833,60
грн., а підписавши Додаткову угоду № 3
від 07.03.2013 року до Договору - сторони
домовились про продовження дії
Договору до 03.05.2013 року.

При цьому згідно пунктів 1.3 та 1.4
Додаткової угоди № 3 дана додаткова
угода є невід'ємною частиною Договору
та набирає чинності з моменту її
підписання обома сторонами, всі інші
пункти Договору залишаються без змін.

Як передбачено ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з
положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено,
що якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Матеріали справи свідчать про те, що
факт надання позивачем відповідачу
спірних послуг з охорони об»єкта в
спірний період (з 09.03.2013 р. по 03.05.2013 р.)
підтверджується, актом
прийому-передачі від 07.05.2013 року, який
був підписаний представниками сторін
та скріплений печатками сторін,
відповідно до якого позивачем було
передано, а відповідачем було прийнято
з-під охорони Об'єкт, при цьому сторони
зазначили, що Об'єкт передано повністю
відповідно до умов Договору, без
зауважень та претензій до кількості і
якості наданої позивачем охорони (а.с.
22).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було направлено відповідачу
акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг) на загальну суму 187 084,80 грн., а
саме № ОУ-0000108 на суму 76838,40 грн., №
ОУ-0000109 на суму 100224,00 грн., № ОУ-0000110 на
суму 10022,40 грн. та рахунків-фактур №
СФ-0000112 від 09.03.2013 р., № СФ-0000113 від 01.04.2013
р., № СФ-0000114 від 01.05.2013 р., що
підтверджується фіскальними чеками №
1438 від 29.07.2013 р. та № 9260 від 16.06.2014 р. з
описами вкладень у цінні листи (а.с. 25,28).

Судовою колегією встановлено, що після
отримання відповідачем вищенаведених
актів здачі-прийняття робіт (надання
послуг) за період з 09.03.2013 р. по 03.05.2013 р.
та рахунків-фактур на загальну суму
187084,80 грн., відповідач акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
не підписав, а рахунки-фактури - не
оплатив.

Крім цього, судовою колегією
встановлено, що відповідач не повернув
позивачу вищевказані акти з
мотивованою відмовою від їх підписання
щодо кількості та/або якості наданої
позивачем охорони в спірний період, а
вказані рахунки-фактури - не були
повернуті з огляду на неналежне
оформлення, як це передбачено п.п. 6.2.4 п.
6.2 Договору, що не заперечується
відповідачем.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що такі дії відповідача в сукупності з
наявним в матеріалах справи актом
прийому-передачі від 07.05.2013 р.,
підписаним представником відповідача,
підтверджують факт надання позивачем
відповідачу послуг з охорони Об»єкта в
період з 09.03.2013 р. по 03.05.2013 р.

Також, судова колегія приходить до
висновку про те, що відповідачем не
доведено, що Ковальський Є.М. не був
уповноважений на підписання
Додаткової угоди № 3 від 07.03.2013 р. до
Договору, якою продовжено дію Договору,
та Акту прийому-передачі об'єкта з- під
охорони від 07.05.2013 р., з наступних
підстав.

Судом апеляційної інстанції у судовому
засіданні від 10.11.2014 року (протокол
судового засідання від 10.11.2014 року) було
зобов'язано представника відповідача
надати суду на наступному судовому
засіданні копію наказу, в якому
зазначено, яку посаду займав
Ковальський Євген Миколайович та які
обов'язки згідно вищевказаного наказу
на нього покладені; копію наказу про
покладення на Ковальського Є.М.
виконання обов'язки генерального
директора Національного музею
народної архітектури та побуту України
протягом березня-травня 2013 р.; Витяг з
книги реєстрації наказів за
березень-травень 2013 р. та оригінал
зазначеної книги для огляду у судовому
засіданні.

Однак, відповідач вищезазначене
зобов'язання не виконав, витребувані
документи не надав, чим позбавив суд
апеляційної інстанції перевірити
обставини, на які відповідач, як
апелянт, посилається.

Враховуючи встановлені вище обставини,
судова колегія вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції
стосовно того, що позовна вимога про
стягнення з відповідача 187 084,80 грн.
заборгованості за Договором підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Окрім стягнення основної
заборгованості позивач просить суд
стягнути з відповідача 21 030,32 грн.
інфляційних втрат, 6 345,41 грн. 3% річних.

У відповідності до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування
інфляційних втрат за допомогою системи
"Ліга Еліт" судовою колегією
встановлено, що загальна сума
інфляційних втрат становить 22 343,18 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право виходити за межі позовних
вимог, якщо це необхідно для захисту
прав і законних інтересів позивачів
або третіх осіб з самостійними
вимогами на предмет спору і про це є
клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи те, що фактично позивачем
заявлена до стягнення сума інфляційних
втрат в розмірі 21 030,32 грн., та те, що суд
не може виходити за межі позовних
вимог, судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що вказані позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню у розмірі 21 030,32 грн.

Перевіривши правильність нарахування 3
% у розмірі 6 345,41 грн. за допомогою
системи "Ліга Еліт", судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що вказані вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Апелянтом належними та допустимими
доказами не спростовані встановлені
вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова
колегія вважає, що місцевим
господарським судом повно і всебічно
з'ясовані всі обставини справи та
надано їм належну правову оцінку,
рішення місцевого господарського суду,
яким позов задоволено, відповідає
чинному законодавству та матеріалам
справи; колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

В силу ст. 49 ГПК України витрати по
сплаті судового збору покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного
музею народної архітектури та побуту
України на рішення Господарського суду
м. Києва від 15.09.2014 року залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва
від 15.09.2014 року у справі № 910/13298/14 - без
змін.

3. Матеріали справи № 910/13298/14 повернути
до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
Н.М. Коршун

Судді
С.О. Алданова

С.Я. Дикунська