КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р. Справа№ 910/19587/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Іоннікової І.А.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Кульчицький О.В. -
представник

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Фаворит» на рішення Господарського
суду міста Києва від 09.07.2014 року у
справі № 910/19587/13 (судді: Пригунова
А.Б.(головуюча), Гулевець О.В., Бондарчук
В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еверласт»

до Товариства обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Фаворит»

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Приватне підприємство
«Компанія «Надєжда»

про стягнення 29 899,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Еверласт»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Фаворит» про стягнення 29 899,24
грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 09.07.2014 року у справі № 910/19587/13
позов задоволено повністю, на підставі
рішення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Фаворит» підлягає стягненню на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еверласт» пеня в
розмірі 6 631,13 грн., 12 378,11 грн. - 28 % річних,
10 890,00 грн. - штрафу та 1 720,00 грн. -
судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду першої інстанції, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Фаворит» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 09.07.2014 року у справі № 910/19587/13
та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «Еверласт»
відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та порушенням норм
процесуального та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, у зв'язку з чим підлягає
скасуванню.

Представник позивача 05.09.2014 через
відділ діловодства Київського
апеляційного господарського суду
надав відзив на апеляційну скаргу, в
якому заперечував проти доводів
апеляційної скарги відповідача, просив
залишити її без задоволення, рішення
суду першої інстанції без змін.

16.10.2014 від позивача надійшла заява про
розгляд справи без участі представника
позивача.

17.11.2014 на виконання вимог ухвали
Київського апеляційного
господарського суду від 29.10.2014 від
представника позивача надійшов
супровідний лист, до якого позивачем
додано оригінал ордеру кур'єрської
служби 048-034920, заява про розгляд справи
без участі представника позивача, а
також докази отримання поштового
відправлення відповідачем.

Представник відповідача у судовому
засіданні 19.11.2014 надав довідку за
підписом директора відповідача та
скріплену печаткою підприємства,
відповідно до змісту якої у
відповідача відсутні докази якими
підтверджується дата отримання
документів надісланих позивачем (акт
прийому передачі форма № 6).

Представники позивача та третьої особи
у судове засідання не з'явились, про
причини неявки представник третьої
особи суд не повідомив, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, враховуючи клопотання
позивача про розгляд справи без участі
представника позивача, колегія суддів
приходить до висновку про можливість
розгляду справи за наявними
матеріалами справи та без участі
представників позивача та третьої
особи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги
та відзиву на неї, заслухавши пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

07.02.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Еверласт»
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Фаворит» (замовник) укладено
договір поставки (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивач
зобов'язався виготовити та поставити, а
відповідач - прийняти та оплатити
напівпричіп-цистерну 32 м.ку., 5-ти
секційний, 3-х вісний ходовий агрегат BPW.

Пунктом 4.2. Договору сторони погодили,
що поставка товару здійснюється
протягом 30-ти календарних днів після
попередньої оплати в розмірі 25 % від
суми договору, що становить 123 750, 00 грн.
на 12.03.2013.

За умовами п.п. 5.2., 5.3., 5.4. Договору ціна
становить 495 000, 00 грн.; перша сума у
розмірі 25 % від суми договору підлягає
перерахуванню станом на 12.03.2013 - 123 750, 00
грн.; другий етап - остаточний
розрахунок, що становить 75 % від суми
договору - 371 250, 00 грн. та здійснюється
протягом 12-ти банківських днів з дня
отримання документів та транзитного
номеру. Зобов'язання вважаються
виконаними з моменту оплати 100 % суми
договору.

Згідно з п. 6.4. Договору за порушення
умов розрахунку за товар, відповідач
сплачує на користь позивача пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України за кожен
день прострочення. У випадку
прострочення більш ніж на 5-ть
банківських днів відповідач сплачує на
користь відповідача 28 % річних від
простроченої суми за кожен день
прострочення.

Договір, відповідно до п. 9.5., набуває
чинності з дати його підписання та
закінчується протягом одного
календарного року, а в частині
взаєморозрахунків - до фактичного
їхнього виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, та
не заперечується сторонами, 13.03.2013,
14.03.2013 та 18.03.2013 відповідач перерахував
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еверласт» грошові
кошти на суму 123 750, 00 грн. за договором №
6 від 07.02.2013 р., що підтверджується
виписками з банківського рахунку, які
містяться в матеріалах справи.

Відповідно до акту приймання-передачі
транспортного засобу від 21.03.2013 р.
позивач передав, а відповідач прийняв
напівпричіп-цистерну 32 м.ку., 5-ти
секційний, 3-х вісний ходовий агрегат BPW.

Крім того, сторонами підписано
видаткову накладну № РН-0000027 від 21.03.2013
про поставку товару, обумовленого
договором № 6 від 07.02.2013, на загальну
суму 495 000, 00 грн.

22.05.2013 відповідачем перераховано на
користь позивача грошові кошти у сумі
371 250, 00 грн. за Договором, що
підтверджується випискою з
банківського рахунку Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Еверласт».

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначає, що відповідачем порушено
зобов'язання щодо строку оплати товару,
поставленого за договором № 6 від 07.02.2013
р., у зв'язку з чим Товариством з
обмеженою відповідальністю «Еверласт»
нараховано штрафні санкції,
передбачені договором, а саме: 631, 13 грн.
- пені, 12 378, 11 грн. - 28 % річних, 10 890, 00 грн. -
неустойки за збереження транспортного
засобу.

Апелянт заперечуючи проти позовних
вимог стверджує, що звертався до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еверласт» з листом
про незастосування штрафних санкції та
вважає схваленим позивачем правочин
щодо ненарахування штрафних санкцій, у
зв'язку з зарахуванням сплачених
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Фаворит» коштів в рахунок погашення
основного боргу, а не штрафних санкцій.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

У відповідності до ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Нормами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно до ст. 693 Цивільного кодексу
України якщо договором встановлений
обов'язок покупця частково або
повністю оплатити товар до його
передання продавцем (попередня оплата),
покупець повинен здійснити оплату в
строк, встановлений договором
купівлі-продажу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як вбачається з умов Договору,
відповідач зобов'язаний був здійснити
остаточний розрахунок за переданий
йому транспортний засіб не пізніше
08.04.2013 р.

Однак відповідач належним чином умови
Договору не виконав, відповідачем
перераховано грошові кошти за
Договором лише 22.05.2013, тобто з
порушенням встановленого Договором
строку.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Нормами ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу
України визначено, що особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Як правильно зазначено в рішенні суду
першої інстанції, відповідач доказів
належного виконання грошових
зобов'язань за Договором не надав,
обґрунтованих причин неможливості їх
виконання не навів.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

У відповідності до ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до 2.9. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 р. «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» а приписом
статті 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та
частини другої статті 343 ГК України
розмір пені за прострочку платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.

Враховуючи неналежне виконання
відповідачем зобов'язання по сплаті
грошових коштів за Договором, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позовні вимоги є
обґрунтованими та відповідно до
арифметично правильного розрахунку з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню пеня в сумі 6 631, 13
грн., 28 % річних - 12 378, 11 грн. та
визначений умовами Договору штраф - 10
890, 00 грн.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Заперечення скаржника, викладені у
апеляційній скарзі, не приймається
колегією суддів до уваги, оскільки не
підтверджуються матеріалами справи та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає рішення суду першої інстанції
по даній справі обґрунтованим та таким,
що відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається, апеляційна скарга
відповідача є необґрунтованою та
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Фаворит» залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 09.07.2014 року по
справі № 910/19587/13 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/19587/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
К.В. Тарасенко

Судді
О.В. Тищенко

І.А. Іоннікова