м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Желань-Тревел»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Туристична компанія
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
Публічне акціонере товариство
про стягнення 19 358,40 грн.
Головуючий суддя Ващенко Т.М.
Судді: Домнічева І.О.
Представники учасників судового
від позивача: Приятеленко Т.В.
від відповідача: Писанка І.О.
від третьої особи: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Желань-Тревел» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Туристична компанія
«Музенідіс Тревел» про стягнення 19 358,40
грн. помилково перерахованих коштів.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.07.14 р. порушено провадження
призначено на 09.09.14 р.
08.09.2014 р. представник позивача через
відділ діловодства Господарського
суду м. Києва подав клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи.
09.09.2014 р. представник відповідача через
відділ діловодства Господарського
суду м. Києва подав відзив на позовну
заяву, в якому просить суд відмовити в
задоволенні позовних вимог, з підстав
визначених у відзиві.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 09.09.14 р. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи було відкладено
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.09.14 р. на підставі ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України продовжено строк вирішення
днів, та на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України оголошено в судовому засіданні
перерву до 09.10.2014 р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 09.10.14. призначено
Розпорядженням Заступника голови
Господарського суду міста Києва від
розгляд колегії суддів у складі:
головуючий суддя Ващенко Т.М., суддя
Домнічева І.О., суддя Літвінова М.Є.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського
процесуального кодексу України, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін. Їх може бути залучено до участі
у справі також за клопотанням сторін,
прокурора або ініціативи
господарського суду.
Слід зазначити, що метою участі третіх
осіб у справі є обстоювання ними
власних прав і законних інтересів, на
які може справити вплив рішення чи
ухвала суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, виступає в
процесі на боці тієї сторони, з якою в
неї існують певні правові відносини.

Допущення або притягнення третьої
особи, яка не заявляє самостійних
вимог, до участі у справі вирішується
господарським судом з урахуванням
того, чи є у цієї особи юридичний
інтерес до даної справи.

Що ж до наявності юридичного інтересу у
третьої особи, то у вирішенні
відповідного питання суд має
з'ясовувати, чи буде у зв'язку з
прийняттям судового рішення з даної
справи таку особу наділено новими
правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому (п.
1.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Враховуючи те, що рішення у даній
справі може вплинути на права та
обов'язки Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк «Банк
Форум», суд за власною ініціативою
ухвалою від 10.10.2014 р., на підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, залучив до участі у справі №
910/15410/14 в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 10.10.2014 р. вищевказаною
колегією суддів було прийнято до
провадження справу № 910/15410/14; розгляд
справи № 910/15410/14 призначено на 25.11.2014 р.;
зобов'язано учасників судового процесу
надати суду певні документи та
пояснення.

Представник позивача в судовому
засіданні 25.11.2014 р. заявив суду усне
клопотання про відкладення розгляду
справи № 910/15410/14 для надання можливості
подати письмові пояснення по суті
справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні 25.11.2014 р. проти клопотання
позивача про відкладення розгляду
справи не заперечував.

Представник третьої особи в судове
засідання 25.11.2014 р. не з'явився, про
поважні причини неявки суду не
повідомив, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином, вимог ухвали суду від 10.10.2014 р. не
виконав.

Суд оголосив перерву в судовому
засіданні 10.10.2014 р. до 27.11.2014 р. для
надання можливості подати позивачу
письмові пояснення та для дослідження
доказів у справі.

У судовому засіданні 27.11.2014 р.
представник позивача надав суду
письмові пояснення, які залучено до
матеріалів справи; позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 27.11.2014 р. проти позову
заперечив.

Представник третьої особи в судове
засідання 27.11.2014 р. не з'явився, про
поважні причини неявки суд не
повідомив, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
чином, вимог ухвали суду від 10.10.2014 р. не
виконав.

Враховуючи, що матеріали справи
містять докази належного повідомлення
третьої особи про час та місце судового
засідання та про наслідки ненадання
ним витребуваних судом документів, то
за таких обставин суд приходить до
висновку про можливість розгляду
справи на підставі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними матеріалами без участі
представника вищезазначеного учасника
судового процесу.

За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
у справі № 910/15410/14.

В судовому засіданні 27.11.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
чистини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, Господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Желань-Тревел»
(надалі - агент) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Туристична компанія «Музенідіс
Тревел» (надалі - принципал) було
укладено агентський договір на
реалізацію туристичного продукту №
АДТА/12-270712-А4 від 27.07.2012 р. (надалі -
договір), згідно умов якого агент
зобов'язується за винагороду за
дорученням принципала від імені та за
рахунок принципала вчинити юридичні
та/або інші дії з реалізації
туристичного продукту.

У відповідності до п. 4.3.2. договору,
агент зобов'язується у повному обсязі
перерахувати принципалу кошти
відповідно до виставленого рахунку за
турпродукт, реалізований за даним
договором, у відповідності зі строком,
встановленим розділом 6 даного
договору.

Пунктом 6.4. договору визначено, що агент
оплачує принципалові вартість
турпродукту тільки на підставі
рахунку, виставленого принципалом.

Згідно з реквізитами за даним
договором, ТОВ «Туристична компанія
«Музенідіс Тревел» має рахунок
підприємства - п/р 8643 в Першому
Київському відділенні ПАТ «Форум», МФО
322948.

Позивач пояснив суду, що на виконання
умов договору принципалом виставлено
на адресу агента рахунок-підтвердження
№ КSD14074DV від 18.06.2014 р. на суму 19 358,40 грн.,
відповідно до якого ТОВ
«Желань-Тревел» оплачує вартість
туристичного продукту, зокрема тур
«КИЕВ1_Акция Отель Дня!_17.06.2014 р.», дата
туру з 14.07.2014 р. по 21.07.2014 р. для 2 осіб
(Міняйло Ігор, Міняйло Наталія).

ТОВ «Желань-Тревел» платіжним
дорученням № 178 від 1906.2014 р.
перерахувало 19 358,40 грн. на рахунок №
8643 в Першому Київському
відділенні ПАТ «Форум», вказаний в
реквізитах відповідача згідно
договору на реалізацію туристичного
продукту № АДТА/12-270712-А4 від 27.07.2012 р., а
не на банківський рахунок № 4 в
ПАТ КРД «Райффайзен Банк Аваль», що був
вказаний в рахунку-підтвердженні №
КSD14074DV від 18.06.2014 р.

Після виявлення помилковості оплати,
принципалом виставлено на адресу ТОВ
«Желань-Тревел» новий
рахунок-підтвердження № КSD14074DV від
25.06.2014 р. за той же туристичний продукт
(ідентична назва, дата туру, прізвища та
паспортні дані туристів, дані
авіаперельоту, тощо) із сумою до оплати
в розмірі 19 405,76 грн. з урахуванням зміни
комерційного курсу туроператора на
відповідне число.

Платіжним дорученням № 192 від 25.06.2014 р.
позивачем було повторно перераховано
оплату за туристичний продукт в сумі 19
405,76 на розрахунковий рахунок № 4 в
ПАТ КРД «Райффайзен Банк Аваль».

Таким чином, позивачем помилково двічі
оплачено вартість одного й того ж
туристичного продукту двома
платіжними дорученнями: № 178 від 19.06.2014
р. на суму 19 358,40 грн. та № 192 від 25.06.2014 р.
на суму 19 405,76 грн.

ТОВ «Желань-Тревел» звернулось до
відповідача листом № 25/06/2014 від 25.06.2014 р.
про повернення помилково сплачених
коштів згідно платіжного доручення №
178 від 19.06.2014 р., яке отримано
уповноваженим представником
відповідача 03.07.2014 р.

Однак, вказаний лист був залишений
відповідачем буз відповіді та
реагування.

За таких обставин, ТОВ «Желань-Тревел»
звернулось до Господарського суду м.
Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Туристична компанія «Музенідіс
Тревел» про стягнення 19 358,40 грн.
грошових коштів як помилково
сплачених, посилаючись на ст. 1212
Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 1212 ЦК України, особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи без достатньої
правової підстави, зобов'язана
повернути потерпілому пе майно. Особа
зобов'язана повернути майно і тоді,
коли підстава, на якій воно було набуте,
згодом відпала. Положення цієї глави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події. Положення цієї
глави застосовуються також до вимог
про: 1) повернення виконаного за
недійсним правочином; 2) витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння; 3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні; 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статями 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

У відповідності до п. 1. статті 1066
Цивільного кодексу України, за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного
кодексу України, банк зобов'язаний
вчиняти для клієнта операції, які
передбачені для рахунків даного виду
законом, банківськими правилами та
звичаями ділового обороту, якщо інше не
встановлено договором банківського
рахунка.

Банк зобов'язаний зарахувати грошові
кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в
день надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не встановлений договором
банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням
клієнта видати або перерахувати з його
рахунка грошові кошти в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не передбачений договором
банківського рахунка або законом.

Клієнт зобов'язаний сплатити плату за
виконання банком операцій за рахунком
клієнта, якщо це встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 1089
Цивільного кодексу України, за
платіжним дорученням банк
зобов'язується за дорученням платника
за рахунок грошових коштів, що
розміщені на його рахунку у цьому
банку, переказати певну грошову суму на
рахунок визначеної платником особи
(одержувача) у цьому чи в іншому банку у
строк, встановлений законом або
банківськими правилами, якщо інший
строк не передбачений договором або
звичаями ділового обороту.

Частиною 3 статті 1090 Цивільного кодексу
України визначено, що платіжне
доручення платника приймається банком
до виконання за умови, що сума
платіжного доручення не перевищує суми
грошових коштів на рахунку платника,
якщо інше не встановлено договором між
платником і банком.

Відповідно до ч. 1 ст. 1091 Цивільного
кодексу України, банк, що прийняв
платіжне доручення платника, повинен
перерахувати відповідну грошову суму
банкові одержувача для її зарахування
на рахунок особи, визначеної у
платіжному дорученні.

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 1092 Цивільного
кодексу України, у разі невиконання або
неналежного виконання платіжного
доручення клієнта банк несе
відповідальність відповідно до цього
кодексу та закону.

У разі невиконання або неналежного
виконання платіжного доручення у
зв'язку з порушенням правил
розрахункових операцій виконуючим
банком відповідальність може бути
покладена судом на цей банк.

Відповідно до п. 8.4. статті 8 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні»,
міжбанківський переказ виконується в
строк до трьох операційних днів.

Згідно з ч. 3 статті 51 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»,
безготівкові розрахунки проводяться
на підставі розрахункових документів
на паперових носіях чи в електронному
вигляді.

Частинами 1 і 2 статті 55 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
визначено, що відносини банку з
клієнтом регулюються законодавством
України, нормативно-правовими актами
Національного банку України та угодами
(договорами) між клієнтом та банком.

Банк зобов'язаний докладати
максимальних зусиль для уникнення
конфлікту інтересів працівників банку
і клієнтів, а також конфлікту інтересів
клієнтів банку.

У відповідності до п. 1.15 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління НБУ від 21.01.04 р. №
22, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 29.03.04 р. за № 377/8976,
доручення платників про списання
коштів зі своїх рахунків і зарахування
коштів на рахунки отримувачів банки
здійснюють у термін, встановлений
законодавством України.

Пунктом 8.1. ст. 8 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні», та п. 2.19 вищезазначеної
Інструкції встановлено, що
розрахункові документи, що надійшли до
банку протягом операційного часу, він
виконує в день їх надходження.
Розрахункові документи, що надійшли
після операційного часу, банк виконує
наступного робочого дня.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України
встановлено, що обмеження прав клієнта
щодо розпоряджання грошовими коштами,
що знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» банк, що обслуговує платника,
та банк, що обслуговує отримувача,
несуть перед платником та отримувачем
відповідальність, пов'язану з
проведенням переказу, відповідно до
цього Закону та умов укладених між ними
договорів.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих суду доказів вбачається, що
позивач сплатив грошові кошти
відповідачу за платіжними дорученнями
№ 178 від 19.06.2014 р. на суму 19 358,40 грн. за
реквізитами банку, що вказані у
договорі - п/р 8643 в Першому
Київському відділенні ПАТ «Форум», МФО
322948, а не за реквізитами банківської
установи та рахунку, які вказані у
рахунку-повідомленні. Банківською
установою також виконано свої
зобов'язання у відповідності до норм
чинного законодавства.

При цьому, господарський суд зазначає,
що в матеріалах справи відсутні докази,
які підтверджують зміну банківських
реквізитів за договором № АДТА/12-270712-А4
від 27.07.2012 р.

У відповідності до п. 10.5. договору, всі
зміни та доповнення до договору, а
також заявки агента дійсні тільки в
письмовому виді. До письмового
прирівнюються документи, спрямовані
сторонами з використанням
факсимільного зв'язку, електронної
мережі Інтернет.

Крім того, господарський суд зазначає,
що позивачем невірно визначено правову
природу грошових коштів, що сплачені за
платіжними дорученнями № 178 від 19.06.2014
р. на суму 19 358,40 грн., оскільки він
просить їх повернути як безпідставно
набуті кошти.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК
України, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 1212 ЦК
України, особа, яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно набуте
майно), зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала.

При цьому, такий вид позадоговірних
зобов'язань як набуття (збереження)
майна без достатньої правової підстави
виникає за умови існування двох
юридичних фактів в їх сукупності: (1)
набуття особою майна або його
збереження за рахунок іншої особи та (2)
відсутність правових підстав для
збереження майна або правові підстави
для його збереження відпали. Такої
правової позиції дотримується
Верховний Суд України у Постанові №
13/003 від 22.01.2013 року у справі № 5006/18/13/2012.

Отже, у випадку відчуження агентом (ТОВ
«Желань-Тревел») майна (грошових
коштів) на підставі договору
туристичних послуг, укладеного з
додержанням вимог законодавства щодо
його змісту та форми, таке майно не може
бути витребувано у принципала (ТОВ
«Туристична компанія «Музенідіс
Тревел») на підставі частини 1 статті 1212
Цивільного кодексу України, оскільки
спірне майно було набуте принципалом
на законній підставі.

Так, за умови існування між сторонами
договірних правовідносин, неналежне
виконання відповідачем умов договорів
може слугувати підставою для
відповідальності, а не підставою для
повернення коштів відповідно до ст. 1212
ЦК України.

Враховуючи наведене, оцінивши всі
надані сторонами докази та пояснення в
їх сукупності, господарський суд
дійшов висновку про необгрунтованість
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю «Желань-Тревел» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Туристична компанія
«Музенідіс Тревел» щодо повернення
грошових коштів у розмірі 19 358,40 грн.,
сплачених за платіжним дорученням № 178
від 19.06.2014 р. на виконання договору №
АДТА/12-270712-А4 від 27.07.2012 р., на підставі
ст. 1212 ЦК України як безпідставно
набуті кошти, у в'язку з чим відмовляє в
задоволенні даних позовних вимог.

На підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 28.11.14.

Головуючий суддя
Ващенко Т.М.

Судді:
Домнічева І.О.

Літвінова М.Є.