Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" листопада 2014 р.
Справа № 906/985/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Федоров О.А., довіреність
№2 від 18.09.2014 р.,

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Старокиївський банк"
(м.Київ)

до Публічного акціонерного товариства
"Новоград-Волинський м'ясокомбінат"
(м.Новоград-Волинський, Житомирська
область)

про стягнення 8640705,52 грн.

Публічне акціонерне товариство
"Старокиївський банк" (м. Київ)
звернулося до господарського суду
Житомирської області з позовною заявою
(вх.№985/14 від 21.07.2014р.) до Публічного
акціонерного товариства
"Новоград-Волинський м'ясокомбінат"
(м.Новоград-Волинський, Житомирська
область) про стягнення 8640705,52 грн.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 24.07.2014р.
позовні матеріали повернуто позивачу
без розгляду.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 26.08.2014р. по
справі №906/985/14 апеляційну скаргу
уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію ПАТ
"Старокиївський банк" Пантіної Любові
Олександрівни на ухвалу
господарського суду Житомирської
області від 24.07.2014р. у справі №906/985/14
задоволено, ухвалу господарського суду
Житомирської області від 24.07.2014р. у
справі №906/985/14 скасовано, матеріали
справи передано на розгляд
господарському суду Житомирської
області.

25.09.2014р. на адресу господарського суду
Житомирської області повернулися
матеріали справи №906/985/14 із
Рівненського апеляційного
господарського суду у зв'язку із
завершенням апеляційного провадження.

Увалою господарського суду
Житомирської області від 29.09.2014р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі №906/985/14,
розгляд справи призначено на 21.10.2014р.,
зобов'язано сторони надати суду докази
на підтвердження своїх вимог та
заперечень.

В судове засідання 21.10.2014р. сторони
повноважних представників не
направили, вимог ухвали суду не
виконали, про причини неявки в суд не
повідомили, хоча про дату, час та місце
розгляду справи повідомлялися судом
своєчасно та належним чином, що
підтверджується рекомендованими
повідомленнями про вручення
уповноваженим представникам сторін
02.10.2014р. поштових відправлень - ухвали
суду від 29.09.2014р. про порушення
провадження у справі №906/985/14 та
призначення справи до розгляду на
21.10.2014р.

Зважаючи на неявку в судове засідання
повноважних представників сторін, для
надання сторонам можливості
реалізувати принцип змагальності,
забезпечення участі в судовому
засіданні, з метою повного, всебічного,
об'єктивного розгляду справи та
необхідністю подання додаткових
доказів по справі, ухвалою від 21.10.2014р.
господарський суд відклав розгляд
справи на 25.11.2014р.

В засіданні суду 25.11.2014р. представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та просить позов
задовольнити.

Відповідач свого представника в
засідання суду не направив, про причини
неявки в суд не повідомив, хоча про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлявся судом своєчасно та
належним чином, про що свідчить реєстр
Ф103 на відправку рекомендованої
кореспонденції суду за 29.10.2014р., згідно
якого відповідачу надіслано ухвалу
суду від 21.10.2014р. за адресою:
Житомирська область,
м.Новоград-Волинський, вул.Борисова,4.

Зі Спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців вбачається,
що станом на 25.11.2014р., місцезнаходження
Публічного акціонерного товариства
"Новоград-Волинський м'ясокомбінат":
11700, Житомирська область,
м.Новоград-Волинський, вул.Борисова,
буд.4.

Відповідно до вимог ч.1 ст.17 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" відомості про юридичну
особу або фізичну особу - підприємця
включаються до Єдиного державного
реєстру шляхом внесення записів на
підставі відомостей з відповідних
реєстраційних карток та відомостей, що
надаються юридичними особами
державному реєстратору за
місцезнаходженням реєстраційної
справи згідно із законодавством
України.

Згідно з ч.2 ст.17 вказаного Закону в
Єдиному державному реєстрі містяться
відомості щодо юридичної особи, у тому
числі її місцезнаходження.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2007
№01-8/123 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
зазначено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Відстеження пересилання поштових
відправлень на сайті Укрпошти, за
результатом пошуку виконаних операцій
щодо відправлення №204
підтвердило, що ухвала суду про
порушення провадження у справі,
надіслана Публічному акціонерному
товариству "Новоград-Волинський
м'ясокомбінат", вручена адресату 04.11.2014
р. (а.с.63).

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Судом також враховується, що
відповідно до статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 04.11.1950р., ратифікованої
Україною 17.07.1997р., кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи у продовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру.

За таких обставин, враховуючи, що
відповідач своїм правом прийняти
участь в судовому засіданні не
скористався, а явка сторін в судове
засідання не визнавалась обов'язковою;
запобігаючи одночасно безпідставному
затягуванню розгляду спору, з
врахуванням того, що встановлений ст.69
ГПК України строк розгляду позовної
заяви сплинув, суд дійшов висновку, що
наявні у матеріалах справи документи
достатні для прийняття повного та
обґрунтованого судового рішення у
відповідності до вимог ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, а неявка представника
відповідача не перешкоджає вирішенню
справи по суті.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.12.2008 р. Відкрите акціонерне
товариство Акціонерний банк
"Старокиївський банк" (банк, в
подальшому змінило назву на Публічне
акціонерне товариство "Старокиївський
банк") та Відкрите акціонерне
товариство "Новоград-Волинський
м'ясокомбінат" (позичальник, в
подальшому змінило назву на Публічне
акціонерне товариство
"Новоград-Волинський м'ясокомбінат")
уклали кредитний договір №39-В (а.с.13), за
яким банк надає позичальнику
короткостроковий кредит в іноземній
валюті для здійснення статутної
діяльності, а позичальник
зобов'язується повернути банку кредит
на умовах і в термін, передбачений цим
договором (п.1.1. договору).

Згідно п.1.2. договору, кредитування
здійснюється на принципах цільового
використання кредиту, строковості,
зворотності, платності, а також
контролю банка за використанням
кредиту.

Відповідно до п.2.1 договору, банк надає
позичальнику кредит в сумі 500000,00
доларів США терміном з 4 грудня 2008 року
по 14 січня 2009 року з виплатою 15% річних
за користування кредитом.

У відповідності до п.2.3. договору,
відсотки нараховуються від суми
фактичної заборгованості по кредиту за
календарну кількість днів з моменту
зарахування банком кредиту на валютний
рахунок позичальника до його повного
погашення, тобто зарахування всієї
суми кредиту на рахунок банку. Відсотки
за користування кредитними коштами
сплачуються позичальником щомісячно
до 30 числа місяця і одночасно з
поверненням кредиту.

Пунктом 2.6. договору встановлено, що
термін користування кредитом
визначається з моменту перерахування
суми кредиту на рахунок позичальника
до моменту зарахування на рахунок
банку суми боргу по кредиту і
нарахованим відсоткам. Якщо сума,
внесена в рахунок погашення
заборгованості при настанні строку
платежу, недостатня для погашення
боргу по кредиту разом з відсотками, то
в першу чергу передбачається сплата
нарахованих відсотків. Кошти, що
надходять в рахунок часткового
погашення кредиту, в першу чергу
спрямовуються на погашення
заборгованості по процентам, а решта
коштів спрямовується на погашення
заборгованості по кредиту.

Відповідно до п.3.1. договору,
позичальник зобов'язується погасити
наданий банком кредит не пізніше
строку встановленого в пункті 2.1 цього
договору, а також заплатити відсотки за
користування кредитом в розмірі,
визначеному цим договором.

Згідно п.3.7. договору, за кожний день
прострочення повернення кредиту та
погашення відсотків позичальник
сплачує пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ (діючої на момент
прострочки) від суми заборгованості.

В пункті 3.8. договору передбачено, що
при порушенні строків повернення
кредиту або сплати відсотків
позичальник зобов'язується сплатити
банку одноразово за кожний випадок
несвоєчасного платежу штраф у розмірі
5% від неповерненої суми кредиту і
несплаченої суми відсотків.
Позичальник повинен сплатити суму
штрафу на рахунок банку в десятиденний
термін з моменту порушення строку
сплати відсотків та повернення
кредиту.

Відповідно до п.3.9. договору, у випадку
порушення позичальником строків
повернення кредиту, відсотків по ньому
і виникнення у позичальника у зв'язку з
цим зобов'язань по сплаті штрафу та
пені відповідно п.3.7, 3.8., кошти, які
надходять від позичальника на
погашення кредиту, банк буде
зараховувати в наступній
послідовності:

- штраф за порушення строків повернення
кредиту та сплати відсотків за
користування кредитом (п.3.8.);

- пеню за кожний день прострочки
повернення кредиту (п.3.7.);

- пеню за кожний день прострочки сплати
відсотків (п.3.7);

- погашення заборгованості по
відсоткам за користування кредитом;

- погашення заборгованості по кредиту.

У відповідності до пункту 5.1. договору,
даний договір вступає в силу з моменту
зарахування суми кредиту на валютний
рахунок позичальника і діє до повного
виконання зобов'язань сторонами по
даному кредитному договору.

01.01.2009 р. сторонами укладено додаткову
угоду №1 до кредитного договору, за
якою плата за користування кредитом
встановлюється в розмірі 18% річних.

14.01.2009 р. сторонами підписано додаткову
угоду №2, якою строк користування
кредитом продовжено до 13.02.2009 р.

13.02.2009 р. позивачем та відповідачем
укладено додаткову угоду, якою строк
користування кредитом продовжено до
13.05.2009 р.

31.03.2009 р. позивачем та відповідачем
укладено додаткову угоду до кредитного
договору, якою строк користування
кредитом продовжено до 30.03.2010 р.

30.03.2010 р. позивачем та відповідачем
укладено додаткову угоду до кредитного
договору, якою строк користування
кредитом продовжено до 30.04.2010 р.

30.04.2010 р. позивачем та відповідачем
підписано додаткову угоду до
кредитного договору, якою строк
користування кредитом продовжено до
31.01.2011 р.

31.01.2011 р. позивачем та відповідачем
укладено додаткову угоду, якою строк
користування кредитом продовжено до
25.01.2012 р.

25.01.2012 р. сторонами укладено додаткову
угоду, якою строк користування
кредитом продовжено до 23.01.2013 р.

16.01.2013 р. позивачем та відповідачем
укладено додаткову угоду, якою строк
користування кредитом продовжено до
14.01.2014 р.

Свої зобов'язання за договором кредиту
позивач виконав, надавши відповідачу
кредит в сумі 500000,00 доларів США, що
підтверджується меморіальним валютним
ордером 1001 від 04.12.2008 р. (а.с.14).

Проте, відповідач, в порушення своїх
зобов'язань за кредитним договором,
кредитні кошти у встановлений
договором строк не повернув, у зв'язку з
чим позивач звернувся до суду з позовом
про стягнення на свою користь з
відповідача - Публічного акціонерного
товариства "Новоград-Волинський
м'ясокомбінат" заборгованості за
кредитним договором №39-В від 04.12.2008р., а
саме: 5859036,00 грн. основного боргу, 1363784,37
грн. відсотків за користування
кредитними коштами, 528030,39 грн. штрафу за
несвоєчасну сплату відсотків, 292951,80
грн. штрафу за несвоєчасну сплату
кредиту, 471451,75 грн. пені за несвоєчасну
сплату кредиту, 125451,21 грн. пені за
несвоєчасну сплату відсотків за
користування кредитними коштами, а
всього 8640705,52 грн.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки;
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного
кодексу України визначено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

У даному випадку, між сторонами
склалися кредитні відносини, які
регулюються нормами параграфу 2
Розділу ІІІ Книги п'ять Цивільного
кодексу України.

Відповідно до положень ст.1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1048 Цивільного кодексу
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

У відповідності до ч.ч.1,3 ст.1049
Цивільного кодексу України позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок. Позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного
кодексу України якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів належних йому.

На виконання умов кредитного договору
позивач надав відповідачу кредитні
кошти, що підтверджується меморіальним
валютним ордером. Проте, як свідчать
матеріали справи, відповідачем були
порушені договірні зобов'язання в
частині своєчасного повернення
кредиту, оплати відсотків (процентів)
за користування кредитом, внаслідок
чого у відповідача виникла
заборгованість, яка в гривневому
еквіваленті станом на 17.07.2014р.
еквіваленті становить: 5859036,00 грн.
основного боргу за кредитом та
заборгованість за відсотками за
користування кредитом у розмірі 1363784,37
грн.

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
-відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, позовні
вимоги в частині стягнення
заборгованості за кредитом у розмірі
5859036,00грн. та заборгованість за
відсотками у розмірі 1363784,37грн.
визнаються судом обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено про стягнення
пені за порушення строку повернення
кредиту у розмірі 471451,75 грн. (нарахована
за період з 15.01.2014 р. по 16.07.2014р.), пені за
порушення строку сплати відсотків за
користування кредитними коштами в
розмірі 125451,21 грн. (нарахована за
загальний період з 01.05.2013р. по 16.07.2014р.),
штрафу за несвоєчасне повернення
кредиту в розмірі 292951,80 грн. та штрафу
за несвоєчасну сплату відсотків у
розмірі 528030,39 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання (ч.1
ст.549 ЦК України).

Відповідно до ст.230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Згідно з ч.6 ст.231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Як уже зазначалось, умовою пункту 3.7.
договору передбачено, що за кожний день
прострочення повернення кредиту та
погашення відсотків позичальник
сплачує пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ (діючої на момент
прострочки) від суми заборгованості.

Пунктом 3.8. договору встановлено, що при
порушенні строків повернення кредиту
або сплати відсотків позичальник
зобов'язується сплатити банку
одноразово за кожний випадок
несвоєчасного платежу штраф у розмірі
5% від неповерненої суми кредиту і
несплаченої суми відсотків.

Перевіривши здійснені позивачем
розрахунки пені за порушення строку
повернення кредиту (а.с.24) та пені за
порушення строків сплати відсотків за
користування кредитними коштами (а.с.25),
господарський суд встановив їх
правомірність та, відповідно,
обґрунтованість позовних вимог щодо
стягнення пені за порушення строку
повернення кредиту в сумі 471451,75 грн. та
125451,24 грн. пені за порушення строку
сплати відсотків за користування
кредитними коштами.

Судом встановлено також, що розрахунки
штрафу за несвоєчасне повернення
кредиту в розмірі 292951,80 грн. та штрафу
за несвоєчасну сплату відсотків у
розмірі 528030,39 грн. є арифметично
вірними, у зв'язку з чим та оскільки
вимоги щодо стягнення вказаних
штрафних санкцій ґрунтуються на умовах
договору та вимогах чинного
законодавства, вказані вимоги
підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Частина 1 ст.33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно з ч.2 ст.34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи те, що розмір невиконаного
зобов'язання за кредитним договором
№39-В від 04.12.2008р. підтверджується
матеріалами справи та не спростований
відповідачем, позовні вимоги про
стягнення заборгованості за даним
кредитним договором підлягають
задоволенню у повному обсязі.

При цьому, щодо розподілу судових
витрат, пов'язаних з розглядом справи,
суд враховує наступне.

Відповідно до ч.3 ст.49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року
за подання позовних заяв майнового
характеру ставка судового збору
встановлюється у розмірі 2 відсотків
ціни позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

У даному випадку, виходячи з розміру
ціни позову 8640705,52 грн., судовий збір за
розгляд справи становить 73080,00 грн.

За змістом ч.5 ст.49 ГПК України, судові
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються при задоволенні позову на
відповідача.

Відповідно до п. 22 ч.1 ст.5 Закону України
"Про судовий збір" від 08.06.2011р. від
сплати судового збору звільняється
уповноважена особа Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб - у справах,
пов'язаних із здійсненням тимчасової
адміністрації та ліквідації банку.

Постановою Національного банку
України від 17.06.2014р. №365 позивача -
Публічне акціонерне товариство
"Старокиївський банк" віднесено до
категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
17.06.2014р. в ПАТ "Старокиївський банк"
запроваджено тимчасову адміністрацію
строком на три місяці з 18.06.2014р. по
18.09.2014р. та призначено уповноваженою
особою Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб Пантіну Любов
Олександрівну.

Враховуючи, те що Публічне акціонерне
товариство "Старокиївський банк"
звільнене від сплати судового збору
згідно статті 5 Закону України "Про
судовий збір", то у відповідності до
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір стягується з відповідача
в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Новоград-Волинський
м'ясокомбінат" (11700, Житомирська обл.,
м.Новоград-Волинський, вул.Борисова,4,
ідентифікаційний код 00443424) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Старокиївський банк" (01033, м.Київ,
вул.Микільсько-Ботанічна, буд.6/8,
ідентифікаційний код 19024948):

- 5859036,00 грн. основного боргу,

- 1363784,37 грн. заборгованості за
відсотками,

- 528030,39 грн. штрафу за несвоєчасну
сплату відсотків,

- 292951,80 грн. штрафу за несвоєчасну
сплату кредиту,

- 471451,75 грн. пені за несвоєчасну сплату
кредиту,

- 125451,21 грн. пені за несвоєчасну сплату
відсотків.

3. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Новоград-Волинський
м'ясокомбінат" (11700, Житомирська обл.,
м.Новоград-Волинський, вул.Борисова,4,
ідентифікаційний код 00443424) в доход
Державного бюджету України:

- 73080,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили відповідно до статті 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено: 02.12.14

Суддя
Ляхевич А.А.

вддрук.прим.: 1 - до справи, 2 - позивачу
(реком.), 3 - відповідачу (реком.)