ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р.
Справа № 922/2246/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя
Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Комаровій М.М.,

за участю представників сторін:

позивача Ковальова Д.Ю.,за довіреністю
від 26.12.2013 року №26/12

відповідача - не з'явився,

3-я особа, яка не заявляє самостійних
вимог-не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу
позивача (вх. №3896 Х/1-42) на ухвалу
господарського суду Харківської
області від 11.11.14 у справі № 922/2246/14

за позовом: ТОВ "Сіті Лайф 2000", м. Харків

до Департаменту житлового
господарства ХМР,м. Харків

3-я особа, яка не заявляє самостійних
вимог- Управління Державної
казначейської служби України у м.
Харкові, м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду
Харківської області від 11 листопада 2014
року (суддя Лаврова Л.С.) заяву
Департаменту житлового господарства
Харківської міської ради про
відстрочку виконання рішення
господарського суду Харківської
області від 05.08.2014 року по справі
№922/2246/14 задоволено частково.
Відстрочено виконання рішення
господарського суду Харківської
області від 05.08.2014 року по справі
№922/2246/14 про стягнення з Департаменту
житлового господарства Харківської
міської ради на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сіті Лайф
2000" суми основного боргу 2 721596,40 грн., 3%
річних 40 488,40 грн., інфляційних витрат
187790,16 грн. та судового збору у розмірі
58998,00 грн. до 31.12.2014 року.

Позивач з даною ухвалою суду першої
інстанції не погодився, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
при її винесенні, просить дану ухвалу
скасувати.

03 грудня 2014 року відповідач надав суду
відзив (вх.№11611).

У судове засідання, яке відбулось 03
грудня 2014 року, з'явився представник
позивача. Представник відповідача та
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору у
судове засідання не з'явились, будучи
належним чином повідомленим про час та
місце судового засідання, про причини
неявки суд не повідомили.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року №18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка відповідача та
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору не
була визнана обов'язковою, а також те,
що їх неявка не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу за їх відсутності за
наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду зазначає наступне.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 05 серпня 2014
року у справі за № 922/2246/14 позов
задоволено. Стягнуто з Департаменту
житлового господарства Харківської
міської ради на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сіті Лайф
2000" суму основного боргу 2 721596,40 грн., 3%
річних 40 488,40 грн., інфляційні витрати
187790,16 грн. та судовий збір у розмірі
58998,00 грн.

Харківський апеляційний господарський
суд постановою від 24.10.2014 року
апеляційну скаргу відповідача залишив
без задоволення, а рішення
господарського суду Харківської
області від 05 серпня 2014 року у справі №
922/2246/14 залишив без змін.

31.10.2014 року до суду від боржника
надійшла заява в якій останній просить
суд надати відстрочку виконання
рішення господарського суду до 01.03.2015
року.

Господарський суд Харківської області
з огляду на об'єктивні обставини, що
унеможливлюють негайне виконання
рішення суду, дійшов висновку про
часткове задоволення заяви боржника,
та відстрочив виконання рішення суду
до 31 грудня 2014 року.

Позивач з даною правовою позицією суду
категорично не погоджується, вважає її
хибною з огляду на той факту, що
відповідачем не доведено факт
скрутного матеріального стану, а також
не вчинено жодних заходів щодо оплати
заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи
позивача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, вважає його обґрунтованим та
таким що відповідає нормам чинного
законодавства. Така позиція
ґрунтується на наступному.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Так вказана норма визначає
процесуальну можливість вирішення
питань, пов'язаних із проблемами, що
виникають під час виконання рішення
господарського суду. У процесі
виконання рішення ймовірне виникнення
обставин, що ускладнюють виконання чи
роблять його неможливим.

Згідно з вказівками, що містяться в
постанові пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
р. N 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України",
відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом.

Відповідно до п. 7.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України" N 9 від 17.10.2012 р. підставою
для відстрочки, розстрочки, зміни
способу та порядку виконання рішення
можуть бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Утім, у будь-якому випадку відстрочення
виконання судового рішення у судовому
порядку має бути пов'язане з
об'єктивними, непереборними,
винятковими обставинами, що
ускладнюють вчасне виконання судового
рішення.

При цьому, колегія суддів зауважує, що
положення діючого господарського
процесуального законодавства України
не містять визначеного переліку
обставин, які свідчать про
неможливість виконання рішення чи
ускладнюють його виконання. Тому суд
повинен оцінити докази, що
підтверджують зазначені обставини, за
правилами ст. 43 ГПК України.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З наведеного випливає, що суд
самостійно вирішує питання стосовно
достовірності доказів, достатності їх
для винесення рішення, істинності
відомостей, які містяться в доказах.

Погоджуючись з судом першої інстанції,
колегія Харківського апеляційного
господарського суду, приймає до уваги
причини неналежного виконання
зобов'язання, враховуючи ті обставини,
що відповідач є бюджетною установою та
фінансується у суворій відповідності
із затвердженим бюджетом м.Харкова
через Управління Державної
казначейської служби України у
м.Харкові. Так, станом на 31.10.2014 року
відповідач має заборгованість перед
контрагентами в розмірі 30 159 771,50 грн., що
підтверджується "Інформацією про
невиконання платіжних доручень".

Постановою Кабінету Міністрів України
від 01.03.2014 року №65 "Про економію
державних коштів та недопущення втрат
бюджету"з метою стабілізації
економічної ситуації в державі та
економного і раціонального
використання державних коштів
зобов'язано Державну казначейську
службу здійснювати платежі:у
першочерговому порядку в повному
обсязі - за видатками загального фонду
державного бюджету на оплату праці
працівників бюджетних установ;
нарахування на заробітну плату;
придбання медикаментів та
перев'язувальних матеріалів;
забезпечення продуктами харчування;
оплату комунальних послуг та
енергоносіїв; обслуговування
державного боргу; поточні трансферти
населенню; поточні трансферти місцевим
бюджетам; оплату послуг та
відшкодування витрат адвокатів, які
надають безоплатну вторинну правову
допомогу; дослідження і розробки,
окремі заходи з виконання державних
(регіональних) програм, субсидії та
трансферти підприємствам, установам та
організаціям в частині оплати праці з
нарахуваннями, стипендій, оплати
комунальних послуг та енергоносіїв;
видатками за рахунок коштів резервного
фонду бюджету; видатками спеціального
фонду державного бюджету на оплату
праці працівників бюджетних установ та
нарахування на заробітну плату;за
іншими видатками, крім видатків,
зазначених в абзаці першому цього
підпункту, та наданням кредитів
державного бюджету - з урахуванням
ресурсної забезпеченості загального
фонду державного бюджету, наявних та
прогнозних залишків коштів на єдиному
казначейському рахунку,
зареєстрованих бюджетних зобов'язань
та пріоритетності проведення видатків
і надання кредитів.

Згідно ст. 55 Бюджетного кодексу України
2. Захищеними видатками Державного
бюджету України визначаються видатки
загального фонду на: оплату праці
працівників бюджетних установ;
нарахування на заробітну плату;
придбання медикаментів та
перев'язувальних матеріалів;
забезпечення продуктами харчування;
оплату комунальних послуг та
енергоносіїв; обслуговування
державного боргу; поточні трансферти
населенню; поточні трансферти місцевим
бюджетам; підготовку кадрів вищими
навчальними закладами I - IV рівнів
акредитації; забезпечення інвалідів
технічними та іншими засобами
реабілітації, виробами медичного
призначення для індивідуального
користування; фундаментальні
дослідження, прикладні наукові та
науково-технічні розробки; роботи та
заходи, що здійснюються на виконання
Загальнодержавної програми зняття з
експлуатації Чорнобильської АЕС та
перетворення об'єкта "Укриття" на
екологічно безпечну систему, та роботи
з посилення бар'єрних функцій зони
відчуження; компенсацію процентів,
сплачуваних банкам та/або іншим
фінансовим установам за кредитами,
отриманими громадянами на будівництво
(реконструкцію) чи придбання житла.

У свою чергу, відповідно до
вищевказаного переліку видатки для
погашення боргу згідно рішення суду
від 05.08.2014 року до першочергових
(захищених) не належать.

Як вбачається з наданої відповідачем
інформації, станом на 30.10.2014 року сума
не проведених казначейською службою
видатків місцевого бюджету становить
30159771,50 грн.

Таким чином, судом першої інстанції
було вірно враховано той факт, що
заборгованість відповідача об'єктивно
виникла не з його вини, а внаслідок
неузгодженості в сфері виділення
бюджетних коштів.

Вищенаведеним спростовуються доводи
позивача, щодо невжиття відповідачем
заходів щодо оплати заборгованості та
виконання зобов'язань за договором, як
на підставу відмови в задоволенні
заяви про відстрочення виконання
рішення.

Одночасно, колегія суддів звертає
увагу на надзвичайно складну
фінансово-політичну ситуацію на
Україні, необхідність економного і
раціонального використання державних
коштів, фактичну заборону уряду
України здійснювати розрахунки по
незахищеним видаткам, що зумовило, в
свою чергу, відсутність відповідного
підкріплення Державної казначейської
служби України для погашення боргу
перед позивачем.

Враховуючи той факт, що примусове
виконання рішення суду по справі
№922/2246/14 призведе до того, що Управління
Державної казначейської служби
України у м.Харкові припинить
фінансування усіх видатків
відповідача, що призведе до зупинення
фінансування першочергових виплат та
згортання невідкладних та життєво
важливих робіт, які виконуються
відповідачем, що безумовно матиме
катастрофічні наслідки для міста,
погоджуючись з правовою позицією
господарського суду Харківської
області, суд апеляційної інстанції
вважає дані обставини винятковими у
розумінні статті 121 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку з чим виконання рішення суду
слід відстрочити до 31.12.2014 року.

Спростовуючи доводи апелянта щодо
недоведеності відповідачем факту
скрутного матеріального становища,
колегія суддів зазначає, про існування
заборгованості у відповідача перед
контрагентами в розмірі 30 159 771,50 грн,
відповідно до "Інформації про
невиконання платіжних доручень» Так
дана кредиторська заборгованість
відповідача, всупереч твердженню
позивача, вказує на існування значної
суми борги, одночасне погашення якої, з
огляду на можливе настання в такому
випадку негативних наслідків для
міста, є неможливим.

Доводи позивача щодо укладення
відповідачем договорів на закупівлю за
державні кошти, з них п'ятьох щодо зносу
та аварійних дерев, як підтвердження
відсутності у останнього скрутного
матеріального становища, піддаються
судовою колегією критиці, враховуючи
наступне.

Так, укладення відповідачем даних
правочинів, з огляду на предмет цих
договорів, має на меті виключно
суспільні потреби, ігнорування яких
може потягти негативні наслідки
включаючи загрозу для життя та здоров'я
населення міста. За таких обставин,
укладення зазначених договорів, навіть
за наявною кредиторською
заборгованістю є нагальним.

В той же час, колегією суддів
відхиляється бездоказове твердження
позивача про надання раніше
Департаменту житлового господарства
ХМР, відстрочки протягом двох років,
враховуючи не виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань за
договором №369 про закупівлю послуг за
державні кошти починаючи з 2012 року по
2014 рік.

Судом апеляційної інстанції
зауважується, що позивач в даному
випадку неправомірно ототожнює
поняття неналежності виконання
зобов'язання, що слугувало підставою
притягнення відповідача до
відповідальності з відстрочкою
судового рішення, як перенесенням
виконання рішення на новий строк За
таких обставин, розглядати строк,
протягом якого відповідачем не було
належним чином виконано взяті на себе
зобов'язання з відстроченням рішення
суду є неправомірним.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду вважає, що під час
розгляду справи господарським судом
першої інстанції встановлені фактичні
обставини справи на основі повного і
об'єктивного дослідження поданих
доказів, висновки суду відповідають
цим обставинам та їм надана правильна
юридична оцінка з правильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстави
для скасування рішення суду першої
інстанції відсутні.

Враховуючи, що апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні апеляційної
скарги, витрати ТОВ "Сіті Лайф 2000" по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги не підлягають
відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст.
105, 106 Господарського процесуального
кодексу України колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Сіті Лайф 2000"
залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду
Харківської області від від 11
листопада 2014 року у справі № 922/2246/14
залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 08
грудня 2014 року

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Россолов В.В.

Суддя
Тихий П.В.