ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р.
Справа № 911/3912/14

Розглянувши матеріали справи за
позовом Заступника прокурора
Деснянського району м.Києва в
інтересах держави в особі 1.
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України, м.Київ 2.
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», м.Київ

до Комунального підприємства
«Вишнівськтеплоенерго» Вишневої
міської ради Києво-Святошинського
району Київської області, м.Вишневе

про стягнення 15985627,31 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: Чеботарьова І.Г.

Від відповідача: Карандюк М.В.

Від прокуратури: Колбушкова К.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Заступника прокурора Деснянського
району м.Києва в інтересах держави в
особі Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України (далі -
позивач 1) та Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (далі -
позивач 2) до Комунального підприємства
«Вишнівськтеплоенерго» Вишневої
міської ради Києво-Святошинського
району Київської області (далі -
відповідач) стягнення 15985627,31 грн.

Провадження у справі №911/3912/14 порушено
відповідно до ухвали суду від 15.09.2014
року та призначено справу до розгляду
на 14.10.2014 року.

Представник відповідача у судовому
засіданні 14.10.2014 року подав відзив на
позов та доповнення до відзиву в яких
просить суд зменшити розмір штрафних
санкцій та зазначає про сплив позовної
давності до вимоги про стягнення
неустойки. Розгляд справи відкладався
на 30.10.2014 року.

Прокурором у судовому засіданні 30.10.2014
року надано письмові пояснення на
виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача у судовому
засіданні 30.10.2014 року надав суду
договір №776/30 від 14.10.2014 року про
організацію взаєморозрахунків.

Заслухавши у судовому засіданні 30.10.2014
року пояснення представників сторін
суд дійшов висновку, про відкладення
розгляду справи на 18.11.2014 року.

В судовому засіданні 18.11.2014 року
позивач-2 та прокуратура позовні вимоги
підтримали. Відповідач протии позову
заперечував, просив зменшити
неустойку.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та надані сторонами докази та
пояснення, судом встановлено наступне.

Прокуратурою Деснянського району м.
Києва перевірено інформацію
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» щодо стану
заборгованості по договорам
купівлі-продажу природного газу,
вжиття заходів представницького
характеру на захист інтересів держави.
Встановлено, що Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (позивач-2,
Продавець) та Комунальним
підприємством «Вишнівськтеплоенерго»
Вишневої міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області» (далі - відповідач, Покупець)
28.12.2012 укладено Договір купівлі-продажу
природного газу № 13/295З-ТЕ-17 (далі -
Договір).

Відповідно до пункту 1 Договору
Продавець зобов'язується передати у
власність Покупцю у 2013 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець
зобов'язується прийняти і оплатити газ
в обсязі, на умовах цього Договору. Газ,
що продається за цим Договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх осередками (крім
обсягів, що використовуються для
виробничо-комерційної діяльності).

Продавець передає Покупцеві з 01.01.2013
року по 31.12.2013 року газ обсягом до 22 650
тис. куб.м. (пункт 2.1 Договору).

Приймання-передача газу, переданого
Продавцем Покупцеві у відповідному
місяці продажу оформлюється Актом
приймання-передачі газу. Не пізніше 5
числа місяця, наступного за місцем
продажу газу, Покупець зобов'язується
надати Продавцеві підписані та
скріплені печатками Покупця та
газотранспортного підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Акти є
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами (п.п. 3.3, 3.4 Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за
природний газ з урахуванням вартості
транспортування територією України
проводиться покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

На виконання умов Договору позивач-2
поставив протягом січня-грудня 2013 року,
а відповідач прийняв газ обсягом 18 746,681
тис.куб.м. на загальну суму 24 543 154,81 грн.,
що підтверджується Актами
приймання-передачі природного газу за
січень-грудень 2013 року. Факт отримання
природного газу в наведеному обсязі
відповідачем по суті не заперечується
та не спростовується.

Однак, відповідач своєчасно та в
повному обсязі свої зобов'язання з
оплати природного газу своєчасно та в
повному обсязі не виконав. У зв'язку з
чим, на момент звернення до суду
відповідачем не було оплачено
природний газ на суму 13 049 654,81 грн.

Відповідно до п. 11.1 Договору, він
набирає чинності з дати його
підписання уповноваженими
представника сторін та скріплення
печатками і діє в частині реалізації
газу до 31.12.2013, а частині проведення
розрахунків - до їх повного здійснення.

У зв'язку з тим, що відповідач
прострочив виконання зобов'язання щодо
оплати спожитого у січні-березні 2013
року природного газу, оплати
здійснював з систематичним порушенням
встановлених Договором строків та не в
повному розмірі, частину природного
газу станом на момент звернення до суду
не оплатив, в позові також заявлено
вимогу про стягнення з відповідача
інфляційні втрати за фактичні періоди
прострочення згідно розрахунку позову
в загальній сумі 1 568 349,22 грн. та 309
623,94 грн. 3% річних. Також, в позові
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача пені в сумі 1 057 999,34 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання виникають
з підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Після порушення провадження у справі
відповідач надав суду докази сплати
основної суми боргу 13049654,81 грн., таким
чином спір у відповідній частині
врегульовано сторонами.

Щодо заявлених в позові вимог про
стягнення пені, інфляційних та річних,
судом встановлено наступне.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочення платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не передбачено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 9.3. Договору встановлено строк
позовної давності по Договору та по
стягненню неустойки, відсотків річних
та інфляційних втрат тривалістю у п'ять
років.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у
разі невиконання Покупцем умов пункту
6.1 цього Договору Покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується неня, від суми
простроченого платежу за кожен день
простроченого платежу.

Судом досліджено та встановлено, що
позивачем нарахована пеня, інфляційні
та річні по кожному періоду на
фактичні суми заборгованості,
існування яких у відповідні періоди
відповідачем не заперечено та не
спростовано.

Таким чином здійснені позивачем
розрахунки пені, інфляційних та річних
є арифметично вірними, відповідають
вимогам законодавства та обставинам
справи, а тому позовні вимоги у
відповідній частині є доведеними та
обґрунтованими. Позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача втрат від
інфляційних процесів за весь час
прострочення в сумі 1 568 349,22 грн., 3 %
річних у сумі 309 623,94 грн., пені у сумі 1
057 999,34 грн. підлягають задоволенню.

Відповідач в обґрунтування заперечень
проти позову посилається на
невідповідність тарифів фактичній
вартості виробленої теплової енергії,
вважає, що відсутня його вина у
несвоєчасному проведенні розрахунків
за спожитий природний газ, оскільки
бюджетне фінансування відбувалось з
затримкою.

Також, відповідач просить суд
застосувати позовну давність до вимог
про стягнення пені, зокрема, оскільки
заявлена до стягнення пеня нарахована
починаючи з 14.02.2013 року, а позов подано
до суду 11.09.2014 року (згідно штампу на
конверті), річний строк спеціальної
позовної давності вважаться таким, що
сплину до вимог заявлених за період до
12.09.2013 року, відповідно з 14.02.2013 року по
12.09.2013 року. Щодо решти пені в сумі 694 354,39
грн., відповідач заперечень не надав.

Пунктом 9.3. Договору встановлено строк
позовної давності по Договору та по
стягненню неустойки, відсотків річних
та інфляційних втрат тривалістю у п'ять
років.

Таким чином, оскільки сторонами
погоджено більший строк позовної
давності до вимоги про стягнення пені,
клопотання відповідача про
застосування спеціальної позовної
давності задоволенню не підлягає.

Щодо посилань відповідача на Договір №
776/30 від 14.10.2014 року Про організацію
взаєморозрахунків, суд зазначає, що
відповідний Договір не містить умов в
частині зміни термінів оплати та
погодження нового строку виконання
зобов'язання.

Суд не приймає посилання відповідача
на несвоєчасність та недостатність
бюджетного фінансування, оскільки це
не звільняє господарюючого суб'єкта
від виконання договірних зобов'язань.

Крім того, як визначено ст. 617
Цивільного кодексу України, особа, яка
порушила зобов'язання, звільняється
від відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов'язків
контрагентом боржника, відсутність на
ринку товарів, потрібних для виконання
зобов'язання, відсутність у боржника
необхідних коштів.

Крім того, як наголошує Вищий
господарський суд України, зокрема, в
постановах від 11.04.2013 року у справі №
5023/5038/12, від 13.12.2012 року у справі
10/5026/1270/20, зазначення в мотивувальній
частині рішення в обґрунтування
висновків про особливості бюджетного
фінансування державних установ та
організацій - споживачів тепла, а також
про наявність перед відповідачем
заборгованості населення за спожиті
послуги з теплопостачання, визнати
законним і обґрунтованим не можна.

Відповідно п. 3.17.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суд України №18
від 26.12.2011 року «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», вирішуючи питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам.

З огляду на викладені обставини та
заперечення позивача, суд не вбачає
підстав для зменшення
відповідальності відповідача за
порушення термінів розрахунків за
Договором.

Також, суд звертає увагу відповідача,
що згідно з п.7.1.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 року №9 «Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України»
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення тощо.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми
чинного законодавства України, повно
та всебічно розглянувши матеріали
справи господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в частині стягнення з
відповідача втрат від інфляційних
процесів за весь час прострочення в
сумі 1 568 349,22 грн., 3 % річних у сумі 309
623,94 грн., пені у сумі 1 057 999,34 грн.

Оскільки, відповідач сплатив суму
боргу після подачі позовної заяви, на
день розгляду справи відсутній
предмет спору в частині стягнення
основного боргу в сумі 13049654,81 грн., тому
відповідно до п. 11 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі у відповідній
частині.

Сплата судового збору згідно зі ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на відповідача
виходячи з фактичного розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 49, п. 11 ст. 80, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Київської
області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
«Вишнівськтеплоенерго» Вишневої
міської ради Києво-Святошинського
району Київської області (08132, Київська
обл., м. Вишневе, вул. Київська, 11, код
19417197) на користь Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 1 568 349,22
грн. інфляційних, 309 623,94 грн. 3 % річних
та 1 057 999,34 грн. пені.

3. Стягнути з Комунального підприємства
«Вишнівськтеплоенерго» Вишневої
міської ради Києво-Святошинського
району Київської області (08132, Київська
обл., м. Вишневе, вул. Київська, 11, код
19417197) в доход Державного бюджету 58719,45
грн. судового збору.

Накази видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

4. В частині стягнення 13049654,81 грн.
основного боргу провадження у справі
припинити.

Суддя
А.Ю. Кошик

дата підписання 08.12.2014 року