м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
міста Києва у складі судді Чебикіної
С.О., розглянувши справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДЕЛЬТАХІМ" до
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Експобанк" про
зобов'язання вчинити дії, за участю
представників позивача - Странікова
А.В., довіреність №б/н від 06.11.2014 року,
відповідача - Панова Д.І., довіреність
№10/00-144 від 11.08.2014 року,
У листопаді 2014 року позивач звернувся
до суду з позовом до відповідача з
вимогою зобов'язати відповідача
виконати платіжні доручення позивача
відповідно до договору банківського
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.11.2014 року порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 26.11.2014 року.
26.11.2014 року відповідачем в судовому
засіданні надано відзив на позовну
заяву, в якому він просить відмовити в
Заслухавши пояснення
представників позивача, відповідача,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 17.09.2014 року між
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДЕЛЬТАХІМ" (клієнт)
та Публічним акціонерним товариством
"Комерційний банк "Експобанк" (банк)
було укладено договір банківського
банк відкриває клієнту поточний
рахунок у національній та/або
іноземній валюті та здійснює його (їх)
обслуговування відповідно до умов
чинного законодавства України,
нормативно-правових актів НБУ, умов
цього договору та умов функціонування
кореспондентських рахунків банку, а
клієнт сплачує банку плату за надані
послуги згідно тарифів банку, вказаних
в додатку 1 та 2 до цього договору (п.1.1.
Відповідно до пункту 2.1.10 договору банк
зобов'язався виконувати розрахункові
документи в національній валюті (в
межах залишку коштів на рахунках
клієнта, в тому числі з урахуванням
надходжень на його рахунок протягом
операційного дня), що надійшли до банку,
- в день їх надходження, якщо
документи надійшли протягом
операційного часу розрахункового
обслуговування, зазначеного в п. 1.8
- не пізніше наступного
операційного дня, якщо документи
надійшли після закінчення
операційного часу розрахункового
обслуговування (зазначеного в п 1.8.
Поясненнями позивача, частково
відповідача, платіжними дорученнями
від 19.09.2014 року №1 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №2 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №3 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №4 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №5 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №6 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №7 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №8 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №9 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №10 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №11 на суму 9 900,00 грн., від
19.09.2014 року №12 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №13 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №14 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №15 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №16 на суму 9 900,00 грн., від
19.09.2014 року №17 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №18 на суму 9 900,00 грн., від
19.09.2014 року №19 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №20 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №21 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №22 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №23 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №24 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №25 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №26 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №27 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №28 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №29 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №30 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №31 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №32 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №33 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №34 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №35 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №36 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №37 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №38 на суму 4 900,00 грн., від
19.09.2014 року №49 на суму 2 350,00 грн., від
22.09.2014 року №39 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №40 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №41 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №42 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №43 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №44 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №45 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №46 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №47 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №48 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №50 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №51 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №52 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №53 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №54 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №55 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №56 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №57 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №58 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №59 на суму 4 900,00 грн., від
22.09.2014 року №60 на суму 1 900,00 грн., які
містяться в матеріалах справи
стверджується факт подання позивачем
на виконання відповідачу вищевказаних
Доказів виконання відповідачем
вищевказаних платіжних доручень
матеріали справи не містять.
Крім того, поясненнями позивача,
відповідача та умовами договору від
17.09.2014 року підтверджується обов'язок
відповідача щодо своєчасного
виконання платіжних документів, що
надходять до відповідача.
Проте, згідно постанови правління
Національного банку України від 24.09.2014
року №597 «Про віднесення ПАТ
«Комерційний Банк «Експобанк» до
категорії неплатоспроможних»
відповідача 24.09.2014 року було віднесено
до категорії неплатоспроможних.
Відповідно до рішення №97 виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб від 25.09.2014 року у ПАТ
«Комерційний Банк «Експобанк» було
запроваджено тимчасову адміністрацію.
Спір у даній справі виник внаслідок не
виконання відповідачем наданих
позивачем платіжних доручень.
Згідно статі 1068 ЦК України банк
зобов'язаний зарахувати грошові кошти,
що надійшли на рахунок клієнта, в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не встановлений договором
банківського рахунка або законом.
Положеннями статті 1071 ЦК України
визначено, що банк може списати грошові
кошти з рахунка клієнта на підставі
Обмеження прав клієнта щодо
розпоряджання грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпоряджання рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом
(стаття 1074 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 8.1 статті 8 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" банк
зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в розрахунковому
документі, який надійшов протягом
операційного часу банку, в день його
надходження. У разі надходження
розрахункового документа клієнта до
обслуговуючого банку після закінчення
операційного часу банк зобов'язаний
виконати доручення клієнта, що
міститься в цьому розрахунковому
документі, не пізніше наступного
робочого дня.

Переказ вважається завершеним з
моменту зарахування суми переказу на
рахунок отримувача або її видачі йому в
готівковій формі (пункт 30.1 статті 30
зазначеного Закону).

Положеннями статті 76 Закону України
"Про банки і банківську діяльність" від
07.12.2000р. № 2121-III передбачено, що
Національний банк України не пізніше
дня, наступного за днем прийняття
рішення про віднесення банку до
категорії неплатоспроможних,
повідомляє про це рішення Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб для
вжиття ним заходів, передбачених
Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
від 23.02.2012р. № 4452-VI визначено, що цим
законом встановлюються правові,
фінансові та організаційні засади
функціонування системи гарантування
вкладів фізичних осіб, повноваження
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб (далі - Фонд), порядок виплати
Фондом відшкодування за вкладами, а
також регулюються відносини між
Фондом, банками, Національним банком
України, визначаються повноваження та
функції Фонду щодо виведення
неплатоспроможних банків з ринку і
ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і
законних інтересів вкладників банків,
зміцнення довіри до банківської
системи України, стимулювання
залучення коштів у банківську систему
України, забезпечення ефективної
процедури виведення неплатоспроможних
банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із
створенням і функціонуванням системи
гарантування вкладів фізичних осіб,
виведенням неплатоспроможних банків з
ринку та ліквідації банків,
регулюються цим Законом, іншими
законами України, нормативно-правовими
актами Фонду та Національного банку
України.

Частиною 5 статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" визначено, що під час тимчасової
адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та
інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна
банку, звернення стягнення на майно
банку, накладення арешту на кошти та
майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені),
інших фінансових (економічних) санкцій
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань перед кредиторами та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів);

4) зарахування зустрічних однорідних
вимог, якщо це може призвести до
порушення порядку погашення вимог
кредиторів, встановленого цим Законом.

Пунктом 1 частини 6 статті 36 даного
Закону передбачено, що обмеження,
встановлене пунктом 1 частини п'ятої
цієї статті, не поширюється на
зобов'язання банку щодо виплати коштів
за вкладами вкладників за договорами,
строк яких закінчився, та за договорами
банківського рахунку вкладників.
Зазначені виплати здійснюються в межах
суми відшкодування, що гарантується
Фондом.

Однак, згідно з п. 4 частини 1 статті 2
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" у
цьому Законі термін "вкладник"
вживається у значені "фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката".

А тому, враховуючи дану норму, фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та юридичні особи не
підпадають під визначення поняття
"вкладник" у розумінні вищевказаного
Закону. Тому, на них не поширюється
виняток з обмеження встановленого
пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Водночас, вказаний закон не дає
визначення поняття "кредитор банку".
Визначення терміну "кредитор банку"
міститься у статті 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність", та під
яким розуміється - юридична або фізична
особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 статті 1066 ЦК України
за договором банківського рахунку
банк, зокрема, зобов'язується
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно з п. 1.24 статті 1 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні" переказ коштів - рух певної
суми коштів з метою її зарахування на
рахунок отримувача або видачі йому у
готівковій формі. Ініціатор та
отримувач можуть бути однією і тією ж
особою.

Враховуючи вищезазначене та положення
статей 177, 190, 509 ЦК України зобов'язання
щодо переказу коштів з рахунку
позивача, відкритому у відповідача, на
його рахунок в іншому банку чи на
рахунок контрагента позивача є
майновим зобов'язанням.

Позивач є кредитором банку на якого
поширюються обмеження встановлені
пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб", і тому не можуть
бути задоволені його вимоги (у т.ч.
спірні) до відповідача від часу
запровадження у останньому тимчасової
адміністрації.

Розглядаючи спір по суті, судом
враховано, що відповідно до пункту
третього частини 2 статті 37 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" уповноважена
особа Фонду має право продовжувати,
обмежувати або припиняти здійснення
банком будь-яких операцій.

Таким чином, на підставі укладеного між
позивачем та відповідачем договору
банківського рахунку №18937 від 17.09.2014
року у відповідача перед позивачем
виникли зобов'язання, зокрема, щодо
виконання розпорядження позивача про
перерахування відповідних сум з
рахунку.

Однак, в зв'язку з введенням у
відповідача тимчасової адміністрації,
останній не виконав свої зобов'язання
щодо проведення грошових операцій за
рахунком позивача, зокрема, не виконав
подані позивачем платіжні доручення.

З огляду на викладене та враховуючи, що
відповідач є кредитором позивача за
договором банківського рахунку №18937
від 17.09.2014 року, щодо виконання
відповідачем зобов'язань за зазначеним
договором, зокрема, щодо здійснення
розрахунково-касового обслуговування,
суд дійшов висновку про те, що вимога
позивача про перерахування
вищевказаних коштів, які знаходяться
на його рахунку у відповідача, є саме
вимогою кредитора та не може бути
виконана відповідачем в силу положень
ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" у
зв'язку із введенням у відповідача
тимчасової адміністрації.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39,
40, 49, 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації
складається план врегулювання (рішення
Фонду, що визначає спосіб, економічне
обґрунтування, строки та умови
виведення неплатоспроможного банку з
ринку) у якому визначаються заходи щодо
виведення неплатоспроможного банку з
ринку в один із способів передбачених у
частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд
складає реєстр активів і зобов'язань,
які підлягають відчуженню. Під час
відчуження зобов'язань Фонд має
забезпечити неупереджене ставлення до
всіх кредиторів неплатоспроможного
банку, дотримуючись черговості,
передбаченої статтею 52 цього Закону,
при цьому зобов'язання банку за
вкладами фізичних осіб, гарантованими
Фондом, мають найвищий пріоритет і не
можуть бути відчужені частково. Під час
ліквідації банку уповноважена особа
Фонду не має права здійснювати
задоволення вимог кредиторів до
затвердження реєстру акцептованих
вимог кредиторів, за виключенням
погашення за погодженням з виконавчою
дирекцією Фонду вимог за правочинами,
що забезпечують проведення
ліквідаційної процедури. Кошти,
одержані в результаті ліквідації та
реалізації майна банку, спрямовуються
уповноваженою особою Фонду на
задоволення вимог кредиторів у
черговості передбаченій статтею 52
даного Закону. Вимоги кожної наступної
черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги. Таким чином,
після запровадження у банку тимчасової
адміністрації (з метою виведення цього
банку з ринку) та переходу до процедури
ліквідації банку, задоволення вимог
кредиторів відбувається у особливому,
передбаченому зазначеним спеціальним
Законом порядку з дотриманням
принципів черговості, передбаченої
статтею 52 цього Закону, та виходячи з
того, що найвищий пріоритет мають
зобов'язання банку за вкладами
фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Отже, вимоги позивача про зобов'язання
відповідача виконати умови договору
щодо виконання платіжних доручень не
підлягають задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
позивач не позбавлений можливості
захистити свої майнові права за
договором банківського рахунку в
порядку передбаченому Законом України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб".

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

За таких, обставин відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог до відповідача, і тому в позові
слід відмовити.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили відповідно до вимог
статті 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27.11.2014р.

Суддя
С.О. Чебикіна