ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.
Справа № 922/4054/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя
Медуниця О.Є. суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - Буйлов Г.Ю. (довіреність
№2/2014/юр від 24.11.2014 року),

розглянувши апеляційну скаргу
позивача (вх.№3336Х/1-38) на рішення
господарського суду Харківської
області від 02.10.2014 року

за позовом ПАТ НАК "Нафтогаз України",
м.Київ

до Комунального підприємства
Балаклійської районної ради
«Балаклійські теплові мережі»,
м.Балаклія

про стягнення 3353538,13 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
"Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду Харківської
області з позовом до Комунального
підприємства Балаклійської районної
ради "Балаклійські теплові мережі" про
стягнення основного боргу у розмірі 2
496 231,95грн., втрат від інфляційних
процесів за весь час прострочення у
розмірі 322 726,60грн., пені у розмірі 433
744,51грн. та трьох відсотків річних у
розмірі 100 835,07грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 02.10.2014 року у
справі № 922/4054/14 (суддя Бринцев О.В.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
відповідача основний борг у розмірі 2
496231,95грн., втрати від інфляційних
процесів за весь час прострочення у
розмірі 322 726,60 грн., пеню у розмірі 86 748,90
грн. та три відсотки річних у розмірі 100
835,07 грн. В іншій частині
позову-відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду
першої інстанції, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вказане рішення в частині відмови у
стягненні 346995,61 грн. пені та прийняти в
цій частині нове рішення, яким позов
задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на
апеляційну скаргу позивача, в якому
зазначає, що основними причинами
тяжкого економічного стану
відповідача є невідповідність тарифів
на послуги теплопостачання, затримка
бюджетних фінансувань на покриття
збитків, заборгованість споживачів, а
тому суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що штрафні санкції є
надмірно великими порівняно зі
збитками позивача.

В судовому засіданні 05.11.2014 року судом
оголошено перерву в розгляді
апеляційної скарги до 25.11.2014 року об 11:00
год.

В судове засідання 25.11.2014 року позивач
не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, хоча належним чином
повідомлений про час та місце судового
засідання.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення відповідача,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

28.12.2012 року між Національною
акціонерною компанією "Нафтогаз
України" (продавець) та КП
Балаклійської районної ради
«Балаклійські теплові мережі»,
(покупець) був укладений договір
купівлі-продажу №13-0113-БО-32 (а.с.10).

Відповідно до п. 1.1. вищезазначеного
договору, продавець зобов'язався
передати у власність покупцю у 2013 році
природний газ…., а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити цей
природний газ на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами
(п.1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору визначено, що
продавець передає покупцеві з 01.01.2013
року по 31.12.2013 року газ за об'ємом до 3187,6
тис. куб. м., в тому числі по місяцях
кварталів.

Ціна за 1000 куб. м. газу ( в редакції
додаткової угоди №1 від 19.07.2013 року)
становить 4588,54 грн. (з ПДВ).

Загальна вартість цього договору на
дату його укладення становить 14859749,67
грн. (з ПДВ) (п.5.5 договору).

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Згідно п.3.4 договору, не пізніше 5-го
числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, покупець зобов'язується
надати продавцеві підписані та
скріплені печатками покупця та
газотранспортного підприємства три
примірника акта приймання-передачі
газу, в якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Продавець не
пізніше 8-го числа зобов'язується
повернути покупцеві та
газотранспортному підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

Пунктом 10.1 договору сторонами
узгоджено строк дії договору, в якому
зазначено, що договір набирає чинності
з дати підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, діє в
частині реалізації газу до 31 грудня 2013
року, а в частині проведення
розрахунків - до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи та не
заперечується сторонами, на виконання
п.2.1 договору позивачем протягом
січня-квітня 2013 року та жовтня-грудня
2013 року було передано відповідачу
природний газ на загальну суму 11275239,40
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
29.03.2013 року, від 31.03.2013 року, від 30.04.2013
року, від 31.10.2013 року, від 30.11.2013 року, від
31.12.2013 року.

Вказані акти підписані сторонами,
скріплені їх печатками та погоджені
газотранспортним підприємством
(а.с.18-24).

Відповідач свої грошові зобов'язання
за договором виконав частково в сумі
8779007,45 грн., внаслідок чого за ним
утворилась заборгованість в розмірі
2496231,95 грн.

Сума боргу підтверджується наданими
позивачем матеріалами (договором,
актами приймання - передачі газу (в яких
сторони вказали ціну і вартість
поставленого газу), виписками
підприємства позивача.

Позивач просить суд стягнути основний
борг, пеню за прострочення
зобов'язання, 3% річних та інфляційні
нарахування.

Відповідач не представив суду доказів
погашення боргу.

Згідно ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо зобов'язання не виконано або
виконано неналежним чином, то воно не
припиняється, а на сторону, яка
допустила неналежне виконання,
покладаються додаткові юридичні
обов'язки, передбачені ст. 625 Цивільного
кодексу України, в якій зазначено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи непогашення відповідачем
суми боргу, вказаної позивачем, колегія
суддів погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції
щодо наявності підстав для задоволення
позову в частині стягнення основного
боргу.

Відповідно до ч.2 ст.626 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно постанови пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 року «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», п.4.1 сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Відповідно до п.7.2 договору, за
невиконання або неналежне виконання
договірних зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим договором.

Колегія суддів перевірила наданий
позивачем розрахунок (а.с.25-31) та дійшла
висновку, що за наявності
встановленого факту прострочення
відповідачем грошового зобов'язання,
судом першої інстанції правомірно
задоволено позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 3% річних в
розмірі 100835,07 грн. та інфляційних втрат
в сумі 322726,60 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 7.2 договору, у разі
невиконання покупцем пункту 6.1 умов
договору, він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

З огляду на викладене, а також
враховуючи нарахування позивачем пені
за період, який відповідає вимогам
чинного законодавства та умовам
договору, колегія суддів дійшла
висновку, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 433744,51 грн. пені
обґрунтовані та суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про їх
задоволення.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 02.10.2014 року
задоволено клопотання відповідача про
зменшення розміру пені на 80% та
стягнуто з відповідача пеню в розмірі
86748,90 грн.

Відповідно до частини 3 статті 551
Цивільного кодексу України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Стаття 83 ГПК України надає
господарському суду право, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей
свідчить, що вони не є імперативними та
застосовуються за визначених умов на
розсуд суду.

Відповідно до п.3.17.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", вирішуючи питання
про зменшення розміру пені та штрафу,
яка підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру пені таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Колегія суддів враховує рівень
виконання відповідачем свого
зобов'язання, в тому числі те, що
відповідач частково сплатив суму
основного боргу за спірний період в
розмірі 8779007,45 грн., тобто ступінь
погашення боргу становить 77,9%.

Аналізуючи причини прострочення
відповідачем оплати за поставлений
газ, слід прийняти до уваги наступне.

Відповідач є підприємством
комунальної форми власності, основним
напрямком діяльності якого є виконання
послуг по теплопостачанню
(централізованому опаленню) для
населення, бюджетних організацій та
інших споживачів.

Основним фінансовим джерелом
відповідача, з якого проводиться
оплата за спожитий природний газ є
грошові кошти від реалізації теплової
енергії споживачам, платіжна
дисципліна яких є незадовільною.

Про вказане свідчить довідка
підприємства про стан розрахунків
споживачів за послуги теплопостачання
станом на 01.09.2014 року, відповідно до
якого заборгованість споживачів
складає 7485000,61 грн. (а.с.177).

Відповідно до довідки підприємства
відповідача, станом на 01.07.2014 року
дебіторська заборгованість
підприємства складає 7999000 грн., в тому
числі за послуги з теплопостачання -
7940000,01 грн., кредиторська
заборгованість складає 35838000,40 грн.
(а.с.83).

Крім того, причиною неналежного
виконання відповідачем зобов'язань за
договором є те, що підприємство
відповідача несе збитки у зв'язку з тим,
що тарифи, які затверджені постановами
НКРЕ не покривають затрат підприємства
на виробництво теплової енергії та
надання послуг з теплопостачання, про
що свідчать звіти про фінансові
результати за 2013 рік та 1 півріччя 2014
року, розрахунки обсягів
заборгованості із різниці в тарифах
(а.с.77-82, 155-159). Збитки підприємства за 2013
рік становлять 8666000 грн., за 1 півріччя
2014 року - 2119000 грн.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
несвоєчасне виконання відповідачем
своїх грошових зобов'язань за
договором є наслідком обставин, які
виникли з об'єктивних для нього причин:
невідповідність тарифів на послуги
теплопостачання їх собівартості;
відсутність постійного правового
механізму щодо надання субвенцій з
державного бюджету України на
погашення заборгованості в різниці у
тарифах, а також несвоєчасна оплата
населенням та бюджетними установами
заборгованості за теплопостачання.

Колегія суддів також звертає увагу на
те, що сплата неустойки в даному
випадку зачіпає не лише майнові
інтереси відповідача, а й інтереси
населення та бюджетних організацій,
зокрема, можливість постачання їм
теплової енергії.

Таким чином, в даному випадку судами
дотриманий баланс інтересів сторін та
правомірно зменшено розмір пені.

Доводи апеляційної скарги позивача про
те, що суд першої інстанції не дослідив
всіх матеріалів справи та не взяв до
уваги обставини справи, що на думку
апелянта мають істотне значення, є
необґрунтованими.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на судову практику щодо
стягнення заборгованості ДК "Газ
України" та НАК "Нафтогаз України" без
зменшення пені є безпідставними,
оскільки необхідність використання
судом п.3 ст. 83 ГПК України залежить від
конкретних обставин справи, які має
оцінити суд. На підставі аналізу всіх
поданих сторонами доказів суд першої
інстанції дійшов висновку про
необхідність використання такого
права суду.

Правова позиція суду першої інстанції
по даній справі відповідає правовій
позиції ВГСУ у аналогічних справах:
№903/782/13 від 12.02.2014 року, №911/571/13-г від
05.03.2014 року, №908/4030/13 від 09.04.2014 року,
№918/1220/13 від 12.03.2014 року.

Доводи апелянта про те, що суд першої
інстанції не врахував інтереси
позивача, зменшуючи розмір пені, не
можуть бути прийняті до уваги оскільки
судом проаналізовані та враховані
обставини, визначені в ст. 223ГК України,
ч. 3 статті 551 ЦК України, п.3 ст. 83 ГПК
України, а також в п.3.17.4 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції".

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 статті
103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 02.10.2014 року у
справі № 922/4054/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови по справі №
922/4054/14 підписано 01.12.2014 року

Головуючий суддя
Сіверін В.І.

Суддя
Медуниця О.Є.

Суддя
Терещенко О.І.