ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.12.14р. Справа № 904/7704/14

За позовом Дніпродзержинського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері, м.
Дніпродзержинськ, Дніпропетровська
область в інтересах держави

в особі Петриківської районної
держаної адміністрації
Дніпропетровської області, смт.
Петриківка, Петриківський район,
Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Щит-Інвест", м.
Дніпропетровськ

про розірвання договору оренди
земельної ділянки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Бондик Є.В.

Представники:

Прокурор: Каюк М.С., прокурор
прокуратури м. Дніпропетровська,
службове посвідчення № 001456 від 27.08.2012
р.; Сафронов Г.О., прокурор
Дніпродзержинської міжрайонної
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері,
службове посвідчення № 021358 від 21.10.2013 р.

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Денисенко М.М.,
довіреність № б/н від 19.11.2014 р.

СУТЬ СПОРУ:

Дніпродзержинський міжрайонний
прокурор з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
інтересах держави в особі
Петриківської районної держаної
адміністрації Дніпропетровської
області звернувся до господарського
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Щит-Інвест", в якому просить:

- розірвати договір оренди земельної
ділянки від28.02.2007 р. загальною площею 1,8
га, який укладений на підставі
розпорядження Петриківської районної
державної адміністрації від 08.02.2007 р. №
42-р-07 з ТОВ "Щит-Інвест";

- повернути земельну ділянку, загальною
площею 1,8 га до земель державної
власності, яка розташована за адресою
Дніпропетровська область.,
Петриківський район, с. Куліші, вулиця
Зелена, буд. 1Ж з приведенням її до
стану, придатного для використання за
цільовим призначенням та у стані, в
якому вона була передана, за рахунок
ТОВ "Щит-Інвест", шляхом підписання акту
приймання-передачі земельної ділянки.

Свій позов прокурор обґрунтовує
посиланням на Акт перевірки дотримання
вимог природоохоронного законодавства
від 16.07. - 29.07.2014р., в якому зазначено, що
відповідачем всупереч вимогам чинного
законодавства та умов договору
здійснено самовільне зайняття
земельної ділянки площею 2,8060га, на
території орендованої та самовільно
зайнятої земельних ділянок здійснено
самочинне будівництво капітальних
будівель, здійснюється забір води з
річки Дніпро та її використання на
побутові потреби, на береговій смузі в
охоронній зоні р. Дніпро збудовано
будівлі, на ділянці при в'їзді на базу
відпочинку біля дороги земельна
ділянка була засмічена твердими
будівельними відходами, відходами
металобрухту та пластику.

Петриківська районна держана
адміністрація пояснень по суті спору
не надала, направила клопотання про
розгляд справи без участі її
представника.

ТОВ "Щит-Інвест" проти позову
заперечило, зазначивши у відзиві на
позов, що спірна земельна ділянка
використовується за її цільовим
призначенням, та ні самовільне
зайняття земельної ділянки площею
2,8060га, ні самочинне будівництво
відповідачем не здійснювалось. Отже,
відповідач вважає, що прокурором не
доведено обставин, зазначених у
позовній заяві у зв'язку з чим просить
відмовити в задоволенні позову.

Також відповідач надав суду документи,
які свідчать про те, що ним своєчасно та
в повному обсязі здійснюється оплата
за орендовану земельну ділянку
зазначивши, що станом на дату розгляду
справи ним вирішується питання щодо
розірвання спірного договору у зв'язку
з переходом до іншої особи права
власності на будівлі та споруди, що
розміщені на земельній ділянці.

Отже, відповідач вважає, що розірвання
договору оренди земельної ділянки в
судовому порядку призведе до
недоотримання бюджетом грошових
коштів, оскільки обов'язки відповідача
по сплаті орендної плати припиняться з
дати набрання рішенням законної сили.

Розгляд справи відкладався з 03.11.2014р. на
25.11.2014р., з 25.11.2014р. на 02.12.2014р.

Клопотання про використання засобів
технічної фіксації судового процесу
при розгляді цієї справи не заявлялось.

В судовому засіданні 02.12.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.02.2007р. між Петриківською районною
державною адміністрацією (далі -
орендодавець, позивач) та товариством з
обмеженою відповідальністю
"Щит-Інвест" (далі - орендар, відповідач)
на підставі розпорядження голови
Петриківської РДА від 008.02.2007р. № 42-р-07
укладено Договір оренди землі (далі -
Договір).

Відповідно до п.2 Договору в оренду
передається земельна ділянка
загальною площею 1,8га, у тому числі 1,8 га
для рекреаційного використання
(обслуговування бази відпочинку з
метою подальшої її реконструкції та
оновлення).

На земельній ділянці знаходяться
об'єкти нерухомого майна, які належать
орендарю на правах договору
купівлі-продажу № 243-03: база відпочинку
А-3 (залізобетонні панелі), сторожка Б-2
(залізобетонні панелі), навіс В-1 (п.3
Договору).

Пунктом 7 Договору встановлено, що
договір укладено на 49 років. Після
закінчення строку договору Орендар має
переважне право поновлення його на
новий строк. У цьому разі Орендар
повинен не пізніше ніж за два місяці до
закінчення строку дії договору
повідомити письмово Орендодавця про
намір продовжити його дію.

Відповідно до розділу Договору "Умови
використання земельної ділянки"
земельна ділянка передається в оренду
для обслуговування бази відпочинку.
Цільове призначення земельної ділянки:
землі рекреаційного призначення.
Умови збереження стану об'єкта оренди:
заборона самовільної забудови
земельної ділянки.

Згідно п. 10 Договору передача земельної
ділянки орендарю здійснюється у 10
денний термін після державної
реєстрації цього договору за актом її
прийняття - передачі.

Після припинення дії договору протягом
10 днів Орендар повертає Орендодавцеві
земельну ділянку у стані, не гіршому
порівняно з тим, у якому він одержав її
в оренду, про що складається акт
приймання-передачі землі. Орендар не
має права утримувати земельну ділянку
для задоволення своїх вимог до
Орендодавця. Орендодавець у разі
погіршення корисних властивостей
орендованої земельної ділянки,
пов'язаних із зміною її стану, має
право на відшкодування збитків у
розмірі, визначеному сторонами. Якщо
сторонами не досягнуто згоди про
розмір відшкодування збитків, спір
розв'язується у судовому порядку (п. 11
Договору).

Відповідно до п. 14. Договору орендар має
право на відшкодування збитків,
заподіяних у наслідок невиконання
орендарем зобов'язань, передбачених
цим договором. Збиткам вважаються:
фактичні втрати, яких орендар зазнав у
зв'язку з невиконанням або неналежним
виконанням умов договору
орендодавцем, а також витрати які
орендар здійснив або повинен здійснити
для відновлення свого порушення права;
доходи, які орендар міг би реально
отримати в разі належного виконання
орендодавцем умов договору.

Дія договору припиняється у разі:
закінчення строку, на який його було
укладено; придбання орендарем
земельної ділянки у власність; викупу
земельної ділянки для суспільних
потреб або примусового відчуження
земельної ділянки з мотивів суспільної
необхідності в порядку, встановленому
законом; ліквідації юридичної
особи-орендаря; смерті фізичної
особи-орендаря, засудження його до
позбавлення волі; договір припиняється
також в інших випадках, передбачених
законом (п. 35 Договору).

Відповідно до п. 42 Договору він набирає
чинності після підписання сторонами
та його державної реєстрації.

За Актом про прийом та передачу
земельної ділянки в натурі від 18.07.2007р.
вищезазначена земельна ділянка
передана в оренду відповідачу.

Дніпродзержинською міжміською
прокуратурою з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
порядку нагляду за додержанням та
застосуванням законів, із залученням
фахівців Державної інспекції
сільського господарства у
Дніпропетровській області, Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Дніпропетровській області,
Державної екологічної інспекції у
Дніпропетровській області 16.07. - 29.07.
2014р. проведено перевірку з питань
дотримання ТОВ "Щит-Інвест" вимог
земельного, екологічного та
містобудівного законодавства України
під час користування земельною
ділянкою рекреаційного призначення за
адресою: Дніпропетровська область,
Петриківсвький район, с. Куліши, вул.
Зелена, 1-ж.

За результатами перевірки складено Акт
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами Товариством з
обмеженою відповідальністю "Щит-Інвест
(далі - Акт), яким встановлені порушення.
відповідачем чинного законодавства
при користуванні орендованою
земельною ділянкою (а.с.44-62).

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору у даній справі є вимога
прокурора в інтересах держави в особі
Петриківської РДА про розірвання
договору оренди земельної ділянки від
28.02.2007 р. загальною площею 1,8 га,
укладеного з ТОВ "Щит-Інвест" та
зобов'язання відповідача повернути
передану за договором земельну
ділянку, з приведенням її до стану,
придатного для використання за
цільовим призначенням та у стані, в
якому вона була передана.

Підставами розірвання договору
прокурор зазначає систематичне
порушення відповідачем норм чинного
законодавства та умов спірного
договору.

Вивчивши матеріали справи та
документи, надані сторонами,
дослідивши докази в їх сукупності,
господарський суд прийшов до висновку
про відмову в задоволенні позову на
підставі наступного.

Згідно статті 13 Конституції України
земля, її надра, атмосферне повітря,
водні та інші природні ресурси, які
знаходяться в межах території України,
природні ресурси її континентального
шельфу, виключної (морської)
економічної зони є об'єктами права
власності українського народу. Від
імені українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Статтею 1 Закону України "Про оренду
землі" встановлено, що оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Відповідно до приписів статті 13 Закону
України "Про оренду землі" договір
оренди землі - це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно ст. 15 Закону України "Про оренду
землі" істотними умовами договору
оренди землі є, зокрема, умови
використання та цільове призначення
земельної ділянки, яка передається
оренду.

Частиною1 статті 96 Земельного кодексу
України передбачено, що
землекористувачі зобов'язані
забезпечувати використання землі за
цільовим призначенням та
додержуватись вимог законодавства про
охорону довкілля.

Згідно з п.п. 2.20. та 2.21. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.05.2011р. №6 "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин" у вирішенні спорів про
розірвання договору оренди земельної
ділянки судам слід враховувати, що
відповідно до ст. 32 Закону України "Про
оренду землі" на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених умовами
договору, та з підстав, визначених
статтями 24 і 25 Закону України "Про
оренду землі", у разі випадкового
знищення чи пошкодження об'єкта оренди,
яке істотно перешкоджає передбаченому
договором використанню земельної
ділянки, а також з підстав, визначених
ЗК України та іншими законами України.
У разі встановлення порушень,
передбачених статтею 143 ЗК України,
зокрема, коли земельна ділянка
використовується не за цільовим
призначенням, визначеним умовами
договору, та у спосіб, що суперечить
екологічним вимогам, суди мають
правові підстави для задоволення вимог
про розірвання договору оренди на
підставі статті 32 Закону України "Про
оренду землі".

Статтями 24 та 25 Закону України "Про
оренду землі" встановлено право
орендодавця вимагати від орендаря
використання землі за цільовим
призначенням, визначеним у договорі
оренди земельної ділянки, а орендар
земельної ділянки зобов'язаний
дотримуватись режиму використання
земель природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення,
оздоровчого, рекреаційного та
історико-культурного призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України
"Про оренду землі" на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може
бути достроково розірваний за
рішенням суду в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
статтями 24 і 25 цього Закону та умовами
договору, в разі випадкового знищення
чи пошкодження об'єкта оренди, яке
істотно перешкоджає передбаченому
договором використанню земельної
ділянки, а також на підставах,
визначених Земельним кодексом України
та іншими законами України.

Статтею143 Земельного Кодексу України
встановлено, що примусове припинення
прав на земельну ділянку здійснюється
у судовому порядку, в тому числі, у
разі: використання земельної ділянки
не за цільовим призначенням;
неусунення допущених порушень
законодавства (забруднення земель
радіоактивними і хімічними речовинами,
відходами, стічними водами,
забруднення земель
бактеріально-паразитичними і
карантинно-шкідливими організмами,
засмічення земель забороненими
рослинами, пошкодження і знищення
родючого шару ґрунту, об'єктів
інженерної інфраструктури
меліоративних систем, порушення
встановленого режиму використання
земель, що особливо охороняються, а
також використання земель способами,
які завдають шкоди здоров'ю населення)
в строки, встановлені вказівками
(приписами) центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері здійснення державного
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі.

Як зазначив у позові прокурор Актом
встановлено порушення Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Щит-Інвест" вимог Земельного Кодексу
України, Водного кодексу України та
Закону України "Про оренду землі" при
користуванні орендованою земельною
ділянкою яка розташована за адресою:
база відпочинку "Золоті піски" вул.
Зелена, 1-ж, Петриківського району,
Дніпропетровської області.

Відповідно до приписів ст.ст. 5, 9 Закону
України "Про державний контроль за
використанням та охороною земель"
спеціально уповноважені органи
виконавчої влади, які організовують і
здійснюють державний контроль за
використанням та охороною земель є
спеціально уповноважений орган
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів та спеціально уповноважений
орган виконавчої влади з питань
екології та природних ресурсів
повноваження яких визначенні статтями
6 та 7 цього Закону. Таким чином,
Державна інспекція сільського
господарства у Дніпропетровській
області уповноважена на складання
таких актів.

Як вбачається з Акту під час
проведення перевірки було встановлено
наступні порушення:

- самозахват земельної ділянки площею
2,8060га, що є порушенням вимог ст. 125
Земельного Кодексу України,

- збудовано капітальні будівлі в
кількості 4-шт., туалет із вигрібом на
відстані (близько 5,0м) від урізу води р.
Дніпро, влаштовано тенісні корти в
кількості 2-х шт., збудовано басейн, які
не були передбачені проектом
будівництва, виявлено несанкціоновані
водозабірні технічні пристрої в
кількості 4-х шт.. та водовідведення
неочищених стічних вод у р. Дніпро, що є
порушенням вимог ст.ст. 44, 49, 87 Водного
кодексу України,

- виявлено стаціонарні джерела
утворення та викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря ( 1
твердопаливний котел та 4 каміни на
твердому паливі), що є порушенням вимог
ст.ст. 10, 11, 12 31 Закону України "Про
охорону атмосферного повітря", ст. 3
Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища",

- здійснюється забір води з р.
Дніпро за допомогою 3- погружних
насосів без встановлених приладів
контролю водоспоживання та без дозволу
на спеціальне водокористування, та
скид забруднених стічних вод у
вигрібні ями та у р. Дніпро що є
порушенням вимог ст.ст. 44, 48, 49, 70, 110
Водного кодексу України,

- в результаті експлуатації бази
відпочинку "Золоті піски" утворюються
наступні відходи: тверді побутові
відходи, лом чорних металів,
макулатура, будівельні відходи. При
цьому первинний облік відходів не
ведеться, реєстрові карти ОУВ не
розроблено, що є порушенням вимог ст.ст.
17, 27, 29, 32 Закону України "Про відходи",
ст. 55 "Про охорону навколишнього
середовища",

- на ділянці в районі сторожки при
в'їзді на базу відпочинку біля дороги
знаходилися відходи, відходи гуми,
металобрухт. Даний факт є засміченям
земельної ділянки, що є порушенням
вимог ст.ст. 96, 164 Земельного Кодексу
України.

Однак, вивчивши зазначений Акт та схему
земельної ділянки із позначеними на
ній спорудами (а.с.118), суд прийшов до
наступних висновків.

1. Щодо самовільного зайняття
відповідачем земельної ділянки площею
2,8060 га та будівництва на ній
капітальних будівель, споруд,
встановлення несанкціонованих
водозабірних технічних пристроїв,
водовідведення неочищених стічних вод
у р. Дніпро.

Визначення терміну "самовільного
зайняття земельної ділянки" наведене у
ст. 1 Закону України "Про державний
контроль за використанням та охороною
земель". Так, під цим терміном
розуміються будь-які дії, що свідчать
про фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Відповідно до ч.1 ст.212 Земельного
Кодексу України самовільно зайняті
земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними.

Разом з тим, в ході розгляду справи
судом встановлено, та не заперечується
прокурором, що матеріали справи не
містять доказів того, що земельна
ділянка площею 2,8060 га самовільно
зайнята відповідачем, оскільки на ній
розташовано будівлі та споруди,
збудовані іншою особою.

Крім того, чинним законодавством не
передбачено підстав для розірвання
договору оренди земельної ділянки в
разі самовільного зайняття орендарем
іншої земельної ділянки.

2. Щодо наявності самочинно збудованих
будівель та споруд на орендованій
земельній ділянці.

Прокурор звертаючись до суду з
позовною заявою посилається на
самочинне будівництво на орендованій
земельній ділянці та просить суд, в
тому числі, зобов'язати відповідача
повернути земельну ділянку, загальною
площею 1,8 га до земель державної
власності з приведенням її до стану,
придатного для використання за
цільовим призначенням та у стані, в
якому вона була передана, за рахунок
ТОВ "Щит-Інвест".

Відповідно до ч.2 ст. 212 Земельного
Кодексу України приведення земельних
ділянок у придатний для використання
стан включає в себе в тому числі й
знесення будинків, будівель і споруд.

Отже, вимоги прокурора в цій частині
позову фактично полягають у знесенні
будинків та споруд, самочинно
збудованих на орендованій земельній
ділянці.

Як зазначено прокурором у додаткових
поясненнях від 31.10.2014р. № 53-13вих14,
рішенням Дніпровського суду від 25
травня 2007р. зазначено та підтверджено,
що фізична особа Кияниця І.О. збудувала
на земельній ділянці, яка була надана в
користування ТОВ "Щит-Інвест", нерухоме
майно з дозволу засновника ТОВ
"Щит-Інвест". Станом на дату розгляду
справи, право власності на нерухоме
майно належить фізичній особі Кияниці
І.О. та зареєстровано в реєстрі речових
прав на нерухоме майно.

Інформаційною довідкою № 28371545, 28371844,
наданою на запит суду відділом
Державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, також підтверджено, що
база відпочинку, яка розташована
адресою: Дніпропетровська область,
Петриківський район, с. Куліши, вулиця
Зелена, будинок 1-Ж, загальною площею 1
104,9 кв.м, за договором купівлі-продажу
ВРМ № 662648, реєстр. № 4988 від 16 09.2011р.
належить фізичній особі Кияниці І.О.
(а.с.98-100).

Тобто, станом на дату звернення з
позовом до суду, нерухоме майно, яке
знаходиться на орендованій земельній
ділянці належить на праві власності.
фізичній особі Кияниці І.О.

За викладеного,суд приходить до
висновку, що прокурор, звертаючись з
позовом, просить суд зобов'язати
відповідача звільнити земельну
ділянку від нерухомого майна, право
власності на яке належить іншій особі.

В ході судового розгляду справи
Прокурор пояснив, що спір відносно
нерухомого майна, збудованого як на
орендованій, так і на самовільно
зайнятій земельних ділянках,
вирішується в господарському суді
Дніпропетровської області у справі №
904/6438/14.

Суд витребував зазначену справу для
огляду та встановив, що в провадженні
господарського суду Дніпропетровської
області перебуває справа № 904/64/14,
порушена за позовом
Дніпродзержинського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері до
Іванівської сільської Ради
Петриківського району, третя особа-1,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача:
Кияниця Інна Олегівна, третя особа-2,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Щит-Інвест", третя
особа-3, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: Петриківське районне
управління юстиції у
Дніпропетровський області в особі
районного управління юстиції про
визнання протиправним та скасування
рішення виконавчого комітету
Іванівської сільської ради № 51 від
24.06.2011 року та № 52 від 24.06.2011 року про
надання дозволу на подальшу
експлуатацію та оформлення свідоцтва
про право власності на базу відпочинку
розташовану за адресою: село Куліші,
вулиця Зелена 1-Ж, Петриківського
району, Дніпропетровської області, та
№ 52 від 24.06.2014 року, про надання дозволу
на подальшу експлуатацію та оформлення
свідоцтва про право власності на базу
відпочинку розташовану за адресою:
Іванівська сільська рада, автошлях
Дніпродзержинськ-Шульгівка, 23 км.
Петриківського району,
Дніпропетровської області та
скасування свідоцтва про право
власності на нерухоме майно (база
відпочинку), яке розташоване за адресою
Дніпропетровська область,
Петриківський район, с. Куліши, вул.
Зелена 1-Ж серії САС № 989099 від 15.07.2014
року, виданого Виконавчим комітетом
Іванівської сільської ради та
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно (база відпочинку), яке
розташоване за адресою
Дніпропетровська область,
Петриківський район, автошлях
Дніпродзержинськ-Шульгівка 23 км. серії
САС № 989308 від 15.07.2014 року виданого
Виконавчим комітетом Іванівської
сільської ради. Позовні вимоги
мотивовані неналежним оформленням
права власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 376
ЦК України об'єкт нерухомості
відноситься до самочинного
будівництва за наявності однієї із
наведених умов: земельна ділянка не
відведена для цієї мети; відсутній
належний дозвіл на будівництво;
відсутній належним чином затверджений
проект; під час будівництва допущені
істотні порушення будівельних норм і
правил.

За змістом частин четвертої та сьомої
статті 376 ЦК України залежно від ознак
самочинного будівництва особи,
зазначені у цих пунктах, можуть
вимагати від особи, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво:
знесення самочинно збудованого об'єкта
або проведення перебудови власними
силами або за її рахунок; приведення
земельної ділянки в попередній стан
або відшкодування витрат.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України
вимоги про знесення самочинного
будівництва інші особи можуть заявляти
за умови доведеності факту порушення
прав цих осіб самочинною забудовою.
Такий висновок узгоджується з нормами
статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК
України, згідно з якими кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення (можливого
порушення), невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
і осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси.
Відтак суд повинен установити, чи були
порушені (чи існує можливість
порушення), не визнані або оспоренні
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні (постанова
ВСУ від 19.11.2014р. у справі № 6-180 цс14).

Враховуючи наявність зареєстрованого
права власності на будівлі та споруди
за іншою особою, та те, що станом на дату
розгляду справи незаконність
будівництва на орендованій земельній
ділянці не доведена, суд зазначає, що
докази не можуть ґрунтуватися на
припущеннях (у даному випадку - щодо
можливого задоволення позову у справі
№ 904/6438/14), оскільки вони не є фактичними
даними в розумінні ст.32
Господарського процесуального кодексу
України.

Ніякими іншими документами, засобами
та способами прокурор та позивач не
довели незаконність будівництва на
спірній земельній ділянці.

Відповідно до приписів ст. 35 ГПК
України не потребують доказування лише
преюдиціальні факти, тобто,
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Приймаючи до уваги викладене, суд
приходить до висновку, що прокурором не
доведено належними доказами того, що
станом на дату розгляду справи майно,
збудоване на орендованій земельній
ділянці є самочинним будівництвом.

Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод (1950 р.),
ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р.
№ 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1
Першого протоколу до неї (1952 р.)
передбачено право кожної фізичної чи
юридичної особи безперешкодно
користуватися своїм майном, не
допускається позбавлення особи її
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права, визнано право
держави на здійснення контролю за
користуванням майном відповідно до
загальних інтересів або для
забезпечення сплати податків чи інших
зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та
його захисту закріплено й у
вітчизняному законодавстві. Так,
відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції
України ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Отже, посилання у позові прокурора як
на одну з підстав, на самовільне
будівництво на орендованій земельній
ділянці, є передчасним та не доведеним
належними та допустимими доказами.

3. Наступною підставою для звернення з
позовом прокурор зазначає виявлення
при перевірці стаціонарних джерел
утворення та викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря (1
твердопаливний котел та 4 каміни на
твердому паливі), що є порушенням вимог
ст.ст. 10, 11, 12 31 Закону України "Про
охорону атмосферного повітря", ст. 3
Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища".

Однак, з Акту перевірки не вбачається
та прокурором не доведено того, де саме
розмішені вищезазначені джерела - на
орендованій земельній ділянці чи поза
нею. Отже й неможливо встановити факт
розміщення та використання цих
об'єктів саме відповідачем, що не
заперечується прокурором.

4. Посилання прокурора на те, що на
території бази відпочинку "Золоті
піски" відповідачем здійснюється забір
води з р. Дніпро за допомогою
3-погружних насосів без встановлених
приладів контролю водоспоживання та
без дозволу на спеціальне
водокористування, та скид забруднених
стічних вод у вигрібні ями та у р.
Дніпро також не підтверджено належними
доказами, оскільки ні в Акті, ні у
будь-якому іншому документі не
зазначено ні того на якій земельній
ділянці розташовані зазначені об'єкти,
ні того, ким саме (відповідачем чи
власником будівель та споруд) вони
використовуються.

Не доведено також належними доказами
того на якій земельній ділянці та ким
саме здійснюється скид стічних вод.

5. Встановлення Актом перевірки
засмічення відповідачем земельної
ділянки та утворення відходів також не
може бути підставою для розірвання
Договору, оскільки перевірка була
здійснена 16-29 липня 2014р, прокурор
звернувся до суду з позовом лише у
жовтні 2014р., а доказів засмічення
орендованої земельної ділянки станом
на дату звернення з позовом до
матеріалів справи не додано.

Крім того, відповідач надав суду докази
того, що станом на дату розгляду справи,
орендована земельна ділянка
знаходиться у задовільному стані,
накопичення твердих побутових та
будівельних відходів відсутні (а.с. 123).

Даний факт ні прокурором, ні позивачем
не спростовано.

Згідно зі статтями 526, 629 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Частиною першою пункту 2 статті 651
Цивільного кодексу України
встановлено, що договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

При цьому сторона, яка ставить питання
про розірвання чи зміну договору, має
довести наявність порушення договору
та наявність шкоди, завданої цим
порушенням другою стороною.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Вимоги, що пред'являються до доказів
визначені ст.34 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до якої господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до пункту другого і
четвертого частини третьої статті 129
Конституції України одними з основних
засад судочинства є рівність усіх
учасників судового процесу перед
законом і судом, а також змагальність
сторін та свобод в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Зазначені конституційні принципи
закріплені в статтях 42 та 43
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з якими правосуддя у
господарських судах здійснюється на
засадах рівності всіх учасників
судового процесу перед законом і судом;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами, для чого господарський суд
створює їм необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Спір повинен вирішуватися на користь
тієї сторони, яка за допомогою
відповідних процесуальних засобів
переконала суд в обґрунтованості своїх
вимог чи заперечень.

Змагальність означає таку побудову
судового процесу, яка дозволяє всім
сторонам у справі відстоювати свої
права та законні інтереси, свою позицію
у справі.

Принцип змагальності є процесуальною
гарантією всебічного, повного та
об'єктивного з'ясування судом обставин
справи, ухвалення законного,
обґрунтованого і справедливого
рішення у справі. Принцип змагальності
передбачає покладення тягаря
доказування та відповідальності за
доведеність їхніх вимог чи заперечень
на сторони. Сторони, які беруть
участь у справі, активно впливають на
судову діяльність, оскільки їхні
розпорядчі волевиявлення можуть бути
обов'язковими для суду.

Отже, звертаючись до суду прокурор
повинен був довести наявність
обставин, викладених у позові.

Всупереч цьому, ні прокурором, ні
позивачем позовні вимоги належними та
допустимими доказами не підтверджено,
у зв'язку з чим у суду відсутні підстави
для задоволення позову.

Вирішуючи питання про стягнення
судового збору суд приймає до уваги, що
відповідно до п. 4.6. . постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013р. № 7 приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору;
у разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору, та коли
позивачем у справі є сам прокурор.

Відповідно до приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається при
відмові в позові - на позивача.

Приймаючи до уваги викладене та те, що
Петриківська районна держана
адміністрація Дніпропетровської
області не звільнена від сплати
судового збору, на неї слід покласти
сплату судового збору.

Згідно п.2.11. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. № 7 якщо в позовній заяві
об'єднано дві або більше вимог
немайнового характеру, пов'язаних між
собою підставами виникнення або
поданими доказами, судовий збір
сплачується окремо з кожної з таких
вимог.

Оскільки позовні вимоги прокурора
складаються з двох вимог немайнового
характеру (розірвання договору та
повернення земельної ділянки), на
позивача слід покласти оплату судового
збору в розмірі 2 436,00грн.

Керуючись ст.ст. 33, 35, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Петриківської районної
державної адміністрації (51800,
Дніпропетровська область,
Петриківський район, смт. Петриківка,
вул. Леніна, 69, ) в доход
Державного бюджету України в особі
Управління Державної казначейської
служби України у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області (49027, м. Дніпропетровськ, пл.
Шевченка, 7; , банк
одержувача - відділення банку ГУДКСУ у
Дніпропетровській області, р/рахунок
3005, МФО 805012, КБКД 22030001; призначення
платежу - судовий збір, код ЄДРПОУ суду
03499891, пункт 2.2.) судовий збір в розмірі 2
436,00 грн. (дві тисячі чотириста тридцять
шість грн. 00 коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційної скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 04.12.2014р.

Суддя Н.Г. Назаренко