РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

04 грудня 2014 року
Справа № 903/902/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій
В.А.

судді
Грязнов В.В. ,

судді Дужич
С.П.

при секретарі судового засідання
Баклан Н.С.,

За участю представників:

позивача - Комарницький Сергій
Іванович (довіреність №16 від 01.09.2014 р.)

відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача - приватного акціонерного
товариства "Ковельські ковбаси" на
рішення господарського суду
Волинської області від 16.10.14 р. у справі
№903/902/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "АБМ-Експорт"
(м.Кам"янка-Бузька, Львівська обл.)

до приватного акціонерного товариства
"Ковельські ковбаси" (м.Ковель,
Волинської обл.)

про стягнення 538 128, 30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 16.10.14 р. у справі
№903/902/14 (суддя Гончар М.М.) позов
товариства з обмеженою
відповідальністю "АБМ-Експорт" до
приватного акціонерного товариства
"Ковельські ковбаси" про стягнення 538 128,
30 грн. задоволено.

Стягнуто з приватного акціонерного
товариства "Ковельські ковбаси" на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "АБМ-Експорт"
424078,45грн. основного боргу, 55773,25грн.
інфляційних витрат, 46102,08грн. пені та
10763,00грн. витрат по сплаті судового
збору. Виконання рішення розстрочене
на шість місяців рівними частинами,
починаючи з 01 листопада 2014р.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги відповідають чинному
законодавству і фактичним обставинам
справи, підтверджені належними
доказами, а заява відповідача про
розстрочення рішення підлягає
частковому задоволенню, шляхом
розстрочення виконання рішення на
шість місяців рівними частинами,
починаючи з 01 листопада 2014р.
(арк.справи 121-123).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач - ПАТ «Ковельські ковбаси»
звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою (вх.№04.11.2014р.,
арк.справи 126, 127).

У скарзі апелянт зазначає, що: на
підприємстві працює 130 чол., а фонд
заробітної плати за січень-вересень
2014р. становить 980.8 тис. грн. (щорічно
підприємство витрачає на оплату праці
працівників більше мільйона гривень);
станом на 14.10.2014 року дебіторська
заборгованість контрагентів на
користь ПрАТ "Ковельські Ковбаси"
становить 1 926 706,00 грн., заборгованість
підприємства перед контрагентами за
поставлене м'ясо в живій вазі становить
417972,76 грн., за поставлені товари
становить 1628416,43грн., в сукупності дані
зобов'язання становлять - 3 973 095,19 грн.;
по підприємству є оперативна
заборгованість по сплаті податків:
податку на додану вартість, єдиному
соціальному внеску, податку з доходів
фізичних осіб та іншим податкам до
бюджету.

Також, у ПрАТ "Ковельські Ковбаси" існує
зобов'язання перед банківськими
установами по погашенні кредиту, а
саме: станом на 14.10.2014р. заборгованість
по договору кредиту за овердрафтом
№КЮ-О-2019045 від 11.10.2013р. становить: 277993.09
грн. прострочена заборгованість по
кредиту, 2083.65грн. заборгованість за
нарахованими відсотками; станом на
14.10.2014р. заборгованість по кредитному
договору №КЮ-2019045 від 18.12.2013р.
становить: 4087809.22грн. строкова
заборгованість по кредиту, 537869.60грн.
прострочена заборгованість по кредиту,
399374.72 гри, прострочена заборгованість
за нарахованими відсотками.

Тому скаржник вважає, що погашення
боргу без розстрочення його виконання
на дванадцять місяців призведе до
виникнення заборгованості по
заробітній платі перед працівниками,
збільшенні по податках та інших
обов'язкових платежах, скорочення
штату, скорочення виробництва та
неможливості здійснення погашення
кредитної заборгованості перед
банками, що в свою чергу є наслідком
закриття товариства.

На підставі викладеного просить
рішення господарського суду
Волинської області від 16.10.2014р. у справі
№903/902/14 скасувати в частині
розстрочення рішення суду на 6 місяців,
прийняти в цій частині нове рішення
яким розстрочити виконання рішення
суду рівними частинами на 12 місяців
починаючи з 1 грудня 2014р.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 06.11.2014р.
апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження, справу
призначено до слухання (арк.справи 125).

На адресу Рівненського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшов письмовий відзив на
апеляційну скаргу (вх.№23763/14 від
13.11.2014р., арк.справи 137, 138).

У відзиві позивач - ТОВ "АБМ-Експорт"
заперечує проти даної апеляційної
скарги, суть якої полягає в ще більшій
розстрочці виконання рішення, оскільки
відповідач ПрАТ "Ковельські ковбаси"
неодноразово зобов'язувалися погасити
заборгованість що виникла згідно
договору поставки та видаткових
накладних. Так, відповідно до листа вих.
№ 641 від 04.07.2014 року, товариством
«Ковельські ковбаси» визнається борг
за отриману продукцію в сумі 499078,46 грн..
та зобов'язуються погасити у визначені
строки здійснивши великий одноразовий
платіж, а потім малими частинами для
того щоб не доводити справу до судового
розгляду і відповідного примусового
стягнення.

Однак, відповідач жодного разу не
виконав зобов'язання на які
погоджувалося ТОВ «АБМ-Експорт» а
таких узгодження розстрочки виконання
зобов'язань між підприємствами було
вже три рази і жодного разу не були
виконані.

У відзиві просить суд рішення змінити в
частині розстрочки виконання рішення
на шість місяців на негайне виконання,
а апеляційну скаргу - залишити без
задоволення.

Розпорядженням в.о.голови суду від
03.12.2014р. у зв'язку із відрядженням судді
Мельника О.В. та відповідно до
затверджених складів колегій внесено
зміни до складу колегії. У справі
№903/902/14 визначено колегію суддів у
складі: гол.суддя Саврій В.А., суддя
Грязнов В.В., суддя Дужич С.П.

У судовому апеляційної інстанції
04.12.2014р., представник позивача
заперечив апеляційну скаргу,
посилаючись на доводи викладені у
відзиві на апеляційну скаргу. Просить
суд рішення господарського суду
Волинської області від 16.10.14 р. у справі
№903/902/14 змінити в частині розстрочки
виконання рішення на шість місяців на
негайне виконання, а апеляційну скаргу
- залишити без задоволення.

Відповідач не забезпечив явку свого
представника в судове засідання,
причини неявки суду не повідомив, хоч
про час та місце розгляду скарги був
повідомлений у встановленому порядку
(арк.справи 134).

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України
про межі перегляду справ в апеляційній
інстанції, ст.102 ГПК України про строки
розгляду апеляційної скарги та той
факт, що неявка в засідання суду
представників сторін, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
розгляду справи, не перешкоджає
перегляду оскарженого рішення, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутності
представника відповідача.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

16.03.2011р. товариство з обмеженою
відповідальністю "АБМ-Експорт" та
приватне акціонерне товариство
"Ковельські ковбаси" уклали договір
поставки №36/03/11 згідно з яким позивач
зобов'язувався в порядку і строки
встановлені договором передати товар у
власність відповідачу в певній
кількості, відповідної якості і по
обумовленій ціні, що зазначена у
накладній, а відповідач зобов'язується
даний товар прийняти і оплатити його на
умовах, обумовлених у вищезгаданому
договорі.

Згідно п.3.2. договору поставки покупець
зобов'язується здійснити оплату товару
(партії товару) протягом одного
банківського дня з дня отримання
товару (партії товару)

Пунктом 5.2. встановлено, що за
несвоєчасну оплату товару ПрАТ
"Ковельські ковбаси" "Відповідач"
сплачує пеню в розмірі 0.2% від
заборгованої суми за кожен день
прострочки платежу.

На виконання умов договору позивач
здійснив поставку продукції
відповідачу на суму 499078.46 грн. що
підтверджується видатковими
накладними: АВ-0000003 (від 03.03.14р.) на суму
39215,64 грн.; АВ-0000009 (від 06.03.14р.) на суму
133495,18 грн.; АВ-0000023 (від 13.03.14р.) на суму
211931,52 грн.; АВ-0000051 (від 28.03.14р.) на суму
130940.10 грн. Так станом на 18.08.2014р. згідно
підписаного акту звірки
взаєморозрахунків сума заборгованості
становила 449078.45 грн. та відповідно до
довідки вих.№67 від 18.09.2014р.
заборгованість у ПрАТ "Ковельські
ковбаси" "відповідач" становить 429078,45
грн.

Відповідач в листі №641 від 04.07.2014р.
(арк.справи 47) визнав борг за отриману
продукцію в сумі 499078.46 грн., що виник
згідно видаткових накладних АВ-0000003 від
03.03.14р. на суму 39215,64 грн.; АВ-0000009 від
06.03.14р. на суму 133495,18 грн.; АВ-0000023 від
13.03.14р. на суму 211931,52 грн.; АВ-0000051 від
28.03.14р. на суму 130940.10 грн.

Відповідачем за отримані товари по
вищевказаних накладних проплачено
частково, що підтверджується
банківськими виписками №2302 від 18.06.14р.
на суму 20000,00грн. з них по даних
накладних 11503,99 грн.; №2361 від 27.06.14р. на
суму 5000,00грн.; №2441 від 14.07.14р. на суму
5000,00грн.; №2462 від 17.07.14р. на суму 5000,00грн.;
№2476 від 22.07.14р. на суму 5000,00грн.; №2 від
24.07.14р. на суму 5000,00грн.; №13 від 28.07.14р. на
суму 5000,00грн.; №42 від 29.07.14р. на суму
5000,00грн.; №64 від 04.08.14р. на суму 5000,00грн.;
№109 від 12.08.14р. на суму 5000,00грн.; №@2РL006337
від 13.08.2014р на суму 5000.00 грн.; №128 від
15.08.14р. (проведено банком 18.08.2014р.) на
суму 5000,00грн.; №168 від 22.08.14р. на суму
5000,00грн.; № 11 від 27.08.14р. на суму 5000.00грн.;
№36 від 04.09.2014р. на суму 5000.00 грн.; № 85 від
16.09.2014р. на суму 5000,00 грн.

Позивачем 16.05.2014р. відправлена
претензія №38 від 16.05.2014р. (арк.справи 50)
про сплату заборгованості, а саме
основного боргу, з урахуванням пені,
річних та індексу інфляції на суму
665079,61грн. Відповідь відповідача на
вищевказану претензію в матеріалах
справи відсутня, заборгованість не
погашалась.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на звернення позивача до суду
першої інстанції з позовом - 18.09.2014р.
загальна заборгованість відповідача
складала 538128.30грн. з яких: основна
заборгованість становить 429078,45грн.,
річні 7174,52грн., інфляційні витрати
55773,25грн., пеня - 46102,08 грн.

Згідно поданої позивачем у судовому
засіданні суду першої інстанції заяви
про зменшення позовних вимог від 16.10.14р.
останній просить стягнути з
відповідача 424078,45грн. основного боргу,
55773,25грн. інфляційні витрати, 46102,08грн.
пені. Вищевказана заява позивача
задоволена судом.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
відзиву, вивчивши матеріали справи,
наявні в ній докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, Рівненський
апеляційний господарський суд прийшов
до висновку про наступне:

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Стаття 173 Господарського кодексу
України передбачає, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
даним Кодексом, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, оплатити гроші
тощо), або утриматися від певних дій, а
інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, з укладенням договору
16.03.2011р. між сторонами виникли
зобов'язання, які регулюються як
загальними, так і спеціальними нормами
Цивільного та Господарського кодексів
України, зокрема, договором поставки.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар сплатити
за нього певну грошову суму.

Статтею 265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договорів. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином та в
установлений строк згідно з умовами
договору та вимог цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. З цими нормами
кореспондуються і приписи статті 193
Господарського кодексу України, що
визначають загальні умови виконання
господарських зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується відповідачем, основна
заборгованість на час звернення
позивача з позовною заявою складала
429078,45грн. Під час розгляду справи
відповідачем частково погашено
заборгованість в розмірі 5000 грн., в
зв'язку з чим позивачем було подано
заяву про зменшення позовних вимог.

Отже, господарський суд Волинської
області дійшов вірного висновку про
задоволення позову в частині стягнення
з відповідача 424078,45 грн. основного
боргу.

Відповідно до п.5.2. договору поставки за
несвоєчасну оплату товару відповідач
сплачує пеню в розмірі 0.2% від
заборгованої суми за кожен день
прострочки платежу.

Передбачене ст.625 Цивільного кодексу
України право кредитора вимагати
сплати боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Перевіривши в апеляційному
провадженні розрахунок позивача,
колегія суддів погоджується, що до
стягнення підлягає 55773,25грн. індексу
інфляції в силу ст.625 ЦК України.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Згідно п.3 ст.549 Цивільного кодексу
України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
відшкодування збитків та сплата
неустойки (штрафу, пені).

В силу п.6 ст.232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

За прострочку оплати товару позивачем
нарахована пеня в розмірі подвійної
облікової ставки Нацбанку України від
заборгованої суми за кожен день
прострочки платежу, відповідно до
заяви позивача від 16.10.14р. про зменшення
позовних вимог сума пені становить 46
102,08грн. за період з 04.03.2014р. по 01.09.2014р.

Колегія суддів, на підставі
викладеного, погоджується з висновком
господарського суду Волинської
області щодо задоволення позовної
вимоги про стягнення пені від
заборгованої суми за кожен день
прострочки в сумі 46 102,08грн.,
нарахованої позивачем відповідно до
п.5.2. договору поставки №36/03/11 від
16.03.2011р.

Апелянт в скарзі зазначає, що суд
першої інстанції неправомірно
задоволив заяву про розстрочення
рішення на шість місяців, оскільки є
підстави для розстрочення виконання
рішення на дванадцять місяців.

В матеріалах справи наявна заява від
15.10.2014р. про розстрочку виконання
судового рішення в якій відповідач
просив розстрочити виконання рішення
господарського суду Волинської
області рівними частинами, згідно
розміру задоволеної до стягнення суми
боргу, на дванадцять місяців починаючи
з 01 листопада 2014р. та закінчуючи 01
листопада 2015р. Дану заяву останній
обґрунтовував наступним:

- на підприємстві працює 130 чол., а фонд
заробітної плати за січень-вересень
2014р. становить 980.8 те. грн. Це щорічно
підприємство витрачає на оплату праці
працівників більше мільйона гривень.

- станом на 14.10.2014 року дебіторська
заборгованість контрагентів на
користь І ПрАТ "Ковельські Ковбаси"
становить 1 926 706,00 гри., заборгованість
підприємства перед контрагентами за
поставлене м'ясо в живій вазі становить
417972,76 грн., за поставлені товари
становить 1 628 416,43грн., в сукупності дані
зобов'язання становлять - 3 973 095.19
гривень.

- по підприємству є оперативна
заборгованість по сплаті податків:
податку на додану вартість, єдиному
соціальному внеску, податку з доходів
фізичних осіб та іншим податкам до
бюджету

- також, у ПрАТ "Ковельські Ковбаси"
існує зобов'язання перед банківськими
установами по погашенні кредиту, а
саме:

Станом на дату прийняття рішення судом
першої інстанції заборгованість по
договору кредиту за овердрафтом
№КЮ-О-2019045 від 11.10.2013р. становила: 277993.09
грн. прострочена заборгованість по
кредиту, 2083.65грн. заборгованість за
нарахованими відсотками.
Заборгованість по кредитному договору
№КЮ-2019045 від 18.12.2013р. становила:
4087809.22грн. строкова заборгованість по
кредиту, 537869.60грн. прострочена
заборгованість по кредиту, 399374.72 гри,
прострочена заборгованість за
нарахованими відсотками.

Колегія суддів, зважаючи на викладене,
вважає правомірним висновок місцевого
господарського суду про часткове
задоволення заяви про розстрочку
виконання рішення, а саме: шляхом
розстрочення виконання рішення
господарського суду Волинської
області на шість місяців рівними
частинами, згідно розміру задоволеної
до стягнення суми боргу, починаючи з 01
листопада 2014р.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Доводи скаржника зазначені в
апеляційній скарзі, апеляційним судом
не визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення, тому суд апеляційної
інстанції вважає, що рішення місцевого
господарського суду прийняте у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права і його слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства "Ковельські
ковбаси" на рішення господарського
суду Волинської області від 16.10.14 р. у
справі № 903/902/14 - залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Саврій В.А.

Суддя
Грязнов В.В.

Суддя
Дужич С.П.