ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"05" грудня 2014 р.
Справа № 911/5193/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лопатіна А.В., розглянувши
матеріали

за позовом Фізичної
особи-підприємця Прокопюка Олега
Валерійовича, м. Київ

до Фізичної особи-підприємця
Прокопюка Валерія Петровича, м. Київ

про визнання права власності та
зобов'язання вчинити дії

встановив:

До господарського суду Київської
області 03.12.2014 р. надійшла позовна заява
Фізичної особи-підприємця Прокопюка
Олега Валерійовича до Фізичної
особи-підприємця Прокопюка Валерія
Петровича про визнання права власності
та зобов'язання вчинити дії.

Згідно вимог статті 56 Господарського
процесуального кодексу України
позивач, прокурор чи його заступник
зобов'язані при поданні позову
надіслати сторонам копії позовної
заяви та доданих до неї документів
відповідно до кількості відповідачів
та третіх осіб листом з описом
вкладення. Такий самий обов'язок
покладається на позивача у разі
залучення господарським судом до
участі у справі іншого відповідача,
заміни господарським судом
неналежного відповідача (із змінами,
внесеними згідно із Законами України
від 13.05.1997 р. № 251/97-ВР, від 19.05.2011р. №
3382-VI).

Приписами пункту 2 частини першої
статті 57 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що до позовної заяви
додаються документи, які підтверджують
відправлення відповідачеві копії
позовної заяви і доданих до неї
документів.

З огляду на приписи вказаних вище норм
ГПК України, долучений до позовної
заяви фіскальний чек № 8884 від 03.12.2014 р.,
за відсутності опису вкладення у
цінний лист, не є належним доказом
відправлення відповідачеві копії
позовної заяви і доданих до неї
документів.

Відповідно до вимог п. 6 частини першої
статті 63 Господарського
процесуального кодексу України суддя
повертає позовну заяву і додані до неї
документи без розгляду, якщо не подано
доказів надсилання відповідачеві
копії позовної заяви і доданих до неї
документів.

Згідно до вимог п. 3 частини першої ст. 57
Господарського процесуального кодексу
України до позовної заяви додаються
документи, які підтверджують сплату
судового збору у встановлених порядку
і розмірі.

У підпункті 2 п. 2. частини другої ст. 4
Закону України "Про судовий збір"
вказано, що за подання позовної заяви
немайнового характеру у господарський
суд у доход державного бюджету
сплачується судовий збір у розмірі
однієї мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини першої ст. 4 цього
ж Закону судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з приписами ст. 8 Закону України
"Про державний бюджет України на
2014 рік" у 2014 році встановлено
мінімальну заробітну плату у місячному
розмірі - 1218 гривень.

У підпункті 1 п. 2. частини другої ст. 4
Закону України "Про судовий збір"
вказано, що за подання позовної заяви
майнового характеру у господарський
суд у доход державного бюджету
сплачується судовий збір у розмірі 2 %
ціни позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Пунктом 3 частини першої статті 55
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що ціна позову
визначається у позовах, які
складаються з кількох самостійних
вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Пунктом 2.10. роз'яснень наданих Вищим
господарським судом України у
постанові від 21.02.2013, № 7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" передбачено, що у
випадках об'єднання в одній заяві вимог
як майнового, так і немайнового
характеру судовий збір згідно з
пунктом 3 статті 6 Закону підлягає
сплаті як за ставками, встановленими
для позовів майнового характеру, так і
за ставками, встановленими для
розгляду позовних заяв зі спорів
немайнового характеру.

У п. 2.2.1. роз'яснень наданих Вищим
господарським судом України у
постанові від 21.02.2013, № 7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" вказано, що судовий
збір з позовної заяви про визнання
права власності на майно, витребування
або повернення майна у позадоговірних
зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з
вимогами, заснованими на приписах
частини п'ятої статті 216, статті 1212
Цивільного кодексу України тощо), - як
рухомих речей, так і нерухомості, -
визначається з урахуванням вартості
спірного майна, тобто як зі спору
майнового характеру. При цьому суд не
повинен визначати вартість майна за
відповідними вимогами, оскільки за
змістом пункту 3 частини другої статті
54 і статті 55 ГПК такий обов'язок
покладається на позивача (в тому числі
і в тих випадках, коли правові наслідки
у вигляді повернення майна
застосовуються з ініціативи
господарського суду, наприклад, при
визнанні договору недійсним - пункт 1
статті 83 ГПК). На виняток з цього
правила лише у випадках неправильного
зазначення ціни позову вона
визначається суддею (частина третя
статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі
витребувати додаткові документи і
матеріали як в учасників даного
судового процесу, так і в інших
підприємств та організацій (стаття 38,
пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі
необхідності призначити відповідну
судову експертизу (проведення
експертної оцінки майна), у випадку ж
відмови позивача від здійснення оплати
такої експертизи - залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК.

Як вбачається з прохальної частини
позовної заяви, позивач просить суд
визнати право власності на майно
(вимога майнового характеру) та
зобов'язати відповідача вчинити дії
(вимога немайнового характеру).

З огляду на усе зазначене вище, позивач
повинен сплатити судовий збір за
вимогу майнового характеру з
урахуванням вартості спірного майна та
за вимогу немайнового характеру у
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати.

Проте, як вбачається з матеріалів
позовної заяви позивачем надано докази
сплати судового збору у розмірі 1830,00
грн.(квитанція від 03.12.2014 р. № 0.0.322670142.2),
тобто без урахування того, що останнім
заявлено позов об'єднавши в одній заяві
вимоги як майнового, так і немайнового
характеру, отже останнім сплачено
судовий збір не в повному обсязі.

Відповідно до вимог п. 4 частини першої
статті 63 Господарського
процесуального кодексу України суддя
повертає позовну заяву і додані до неї
документи без розгляду, якщо не подано
доказів сплати судового збору у
встановлених порядку та розмірі.

Враховуючи вищевказане, керуючись ст.
ст. 63, 86 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ухвалив:

Позовні матеріали повернути
позивачеві без розгляду.

Повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущених
порушень.

Суддя
А.В. Лопатін