ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 рокуСправа № 912/3128/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Вавренюк Л.С.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/3128/14

за позовом: публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: комунального
підприємства "Теплокомуненерго"
Олександрійської міської ради,
Кіровоградська область, м. Олександрія

про стягнення 10 123 889,23 грн.

Представники :

від позивача - Вознюк Є.В., довіреність
№ 14-167 від 11.06.14 р.;

від відповідача - Лукашевська Ю.А.,
довіреність № 13 від 08.01.14 р.

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду Кіровоградської
області з позовною заявою про
стягнення з відповідача на користь
позивача основного боргу в розмірі 8 463
138,75 грн., пені в розмірі 879 608,30 грн., 3%
річних в розмірі 206 721,37 грн. та
інфляційних втрат в розмірі 574 420,81 грн.,
що загалом становить 10 123 889,23 грн.

В обґрунтування пред'явлених позовних
вимог, позивач посилається на
неналежне виконання відповідачем умов
укладеного між сторонами договору
купівлі-продажу природного газу від
31.01.13 р. № 13/3427-БО-18.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі.

Представник відповідача подав
письмовий відзив на позов, відповідно
до якого просить зменшити розмір пені
та штрафних санкцій, нарахованих
комунальному підприємству
"Теплокомуненерго" Олександрійської
міської ради на 95 %. Суму основного
боргу за Договором відповідач не
заперечив, однак, зазначив що у
виникненні заборгованості та у
порушенні строків оплати за договором
відсутня вина відповідача (а.с. 55-58).

Згідно заяви від 30.10.14 р. № 1641
відповідач повідомив господарський
суд, що 27.10.14 р. комунальне підприємство
"Теплокомуненерго" Олександрійської
міської ради сплатило 1 373 606,83 грн. від
суми основного боргу за спожитий
природний газ за договором № 13/3427-БО-18
від 31.01.13 р., відповідно до підписаного
договору № 526/30 про організацію
взаєморозрахунків (п. 2 ст. 16 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік) від 01.10.14 р. (а.с. 82).

Розглянувши наявні матеріали справи,
подані сторонами докази та заслухавши
пояснення представників сторін,
господарський суд встановив наступне.

31.01.13 р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" (далі -
Продавець) та комунальним
підприємством "Теплокомуненерго"
Олександрійської міської ради (далі -
Покупець) укладено договір
купівлі-продажу природного газу №
13/3427-БО-18 (далі - Договір, а.с. 8-13).

Відповідно до умов Договору, Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у 2013 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію ст. 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а Покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ на умовах
цього Договору; газ, що продається за
цим Договором, використовується
Покупцем виключно для виробництва
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами
(п.п. 1.1., 1.2. Договору).

У п. 1.2. Договору сторонами передбачено,
що Продавець передає Покупцеві з 01.01.13
р. по 31.12.13 р. газ обсягом до 5 900 тис.
куб.м., у тому числі по місяцях згідно
таблиці.

Ціну газу сторони погодили у розділі 5
Договору.

Так, відповідно до п.п 5.1. - 5.2. Договору,
ціна (граничний рівень ціни) на газ та
послуги з його транспортування
установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб м.
газу становить 3 509,00 грн. без
урахування ПДВ, збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того: збір у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; ПДВ за ставкою 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ
- 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн. До
сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3
884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн.,
всього з ПДВ - 4 661,74 грн.

Загальна вартість цього Договору на
дату його укладення становить 22 920 221,67
грн., крім того ПДВ - 4 584 044,33 грн. разом з
ПДВ - 27 504 266,00 грн. (п. 5.5. Договору).

Згідно п. 6.1. Договору, оплата за газ
здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється 14-го числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Також сторони в п. 6.3 Договору
домовилися, що в платіжних дорученнях
Покупець повинен обов'язково зазначати
номер Договору, дату його підписання та
призначення платежу без зазначення
періоду, за який здійснюється оплата.
За наявності заборгованості у Покупця
за цим Договором, Продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
Покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому Договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

Згідно п. 9.3. Договору, строк, у межах
якого сторони можуть звернутися до
суду з вимогою про захист своїх прав за
цим Договором (строк позовної
давності), у тому числі щодо стягнення
основної заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
у п'ять років.

Договір набуває чинності з дати
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, діє в
частині реалізації газу до 31.12.13 р., а в
частині проведення розрахунків - до їх
повного здійснення (п. 11.1. Договору).

Договір підписаний повноважними
представниками Продавця та Покупця,
скріплений круглими печатками
позивача та відповідача.

29.08.13 р. сторонами підписано Додаткову
угоду № 1 до Договору, у відповідності
до якої з 01.07.13 р. виклали п.п. 5.2., 5.5.
Договору у наступній редакції:

"5.2. Ціна за 1000 куб м. газу становить 3 459,00
грн. без урахування ПДВ, збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того: збір у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; ПДВ за ставкою 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 295,60 грн., крім того ПДВ
- 20% - 59,12 грн., всього з ПДВ - 354,72 грн. До
сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3
823,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 764,76 грн.,
всього з ПДВ - 4 588,54 грн.

5.5. Загальна сума вартості природного
газу за цим Договором складається із
сум вартості місячних поставок газу."
(а.с. 14).

Крім того, шляхом підписання
Додаткової угоди № 2 до Договору
сторонами викладено в новій редакції п.
4.1. Договору (а.с. 97).

За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу.

Так, за змістом ст. 714 Цивільного
кодексу України за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними
та іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме: актів приймання-передачі
природного газу від 26.09.13 р. на суму
5066533,18 грн., від 26.09.13 р. на суму 3755965,37
грн., від 26.09.13 р. на суму 3920147,04 грн., від
26.09.13 р. на суму 1079378,35 грн., від 31.10.13 р. на
суму 1833046,71 грн., від 30.11.13 р. на суму
2283003,14 грн. та від 31.12.13 р. на суму 4395064,96
грн., позивач свої зобов'язання за
Договором виконав належним чином,
передавши відповідачу за період з
січня по грудень 2013 року природний газ
на загальну суму 22333138,75 грн. (а.с. 15 - 21).

Однак, за твердженням позивача та
розрахунком заборгованості, що
здійснений останнім, відповідач свої
зобов'язання за Договором виконав не в
повному обсязі та з порушенням строків,
встановлених Договором, сплативши за
отриманий від позивача газ 13 870
000,00 грн. (а.с. 22-25).

Отже, зазначає позивач, заборгованість
Покупця перед Продавцем складає 8463138,75
грн. (22333138,75 грн. - 13870000,00 грн. = 8463138,75
грн.).

Сторонами підписано акт звіряння
розрахунків, відповідно до якого
станом на 01.10.14 р. за відповідачем
рахується заборгованість за Договором
в сумі 7730532,46 грн. (а.с. 60).

Разом з цим, в ході судового розгляду
справи, господарським судом з'ясовано,
що 03.06.14 р. відповідачем згідно
платіжного доручення № 815 сплачено на
користь позивача 1 000 000,00 грн. (а.с.
62). Відповідно до листа відповідача,
Покупець просить позивача кошти в сумі
1 000 000,00 грн., сплачені згідно платіжного
доручення від 03.06.14 р. № 815, зарахувати в
рахунок часткової сплати за договором
№ 1386/14-БО-18 від 18.12.13 р. в сумі 704393,71 грн.
та частково за договором № 13/3427-БО-18 від
31.01.13 р. в сумі 295606,29 грн. (а.с. 62).

Як вбачається з пояснень представників
сторін, позивачем задоволено прохання
відповідача та зараховано кошти в сумі
295 606,29 грн. в рахунок погашення
заборгованості за Договором.

Крім того, згідно платіжних доручень
від 13.06.14 р. № 890 на суму 200 000,00 грн., від
19.08.14 р. № 1257 на суму 137000,00 грн., від 19.08.14
р. № 1258 на суму 100 000,00 грн. відповідачем
в рахунок погашення заборгованості за
Договором сплачено ще 257 000,00 грн. (а.с. 109,
63-64), що разом із частково зарахованою
сумою згідно платіжного доручення від
03.06.14 р. № 815 в розмірі 295 606,29 грн. загалом
складає 732 606,29 грн.

Однак, всі зазначені вище платежі, що
були здійсненні відповідачем до
звернення Продавця до суду з даним
позовом, при здійсненні розрахунку
пред'явленої до стягнення суми
основної заборгованості позивачем не
враховані та безпідставно включено до
розміру (суми) позовних вимог у даному
позові, у зв"язку з чим вимоги позивача
в цій частині пред"явлено позивачем
безпідставно, а тому не підлягають
задоволенню. В цій частині позивачу
слід відмовити в позові, а саме в
частині стягнення з відповідача
основного боргу в сумі 732 606,29 грн.

Крім того, відповідно до заяви від 30.10.14
р. № 1641 відповідач повідомив
господарський суд, що 27.10.14 р. Покупець
сплатив 1 373 606,83 грн. від суми основного
боргу за спожитий природний газ за
Договором, відповідно до підписаного
договору № 526/30 про організацію
взаєморозрахунків (п. 2 ст. 16 Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2014 рік) від 01.10.14 р. (а.с. 81-82) та надав
до суду копію платіжного доручення від
06.10.14 р. № 7 на згадану суму (а.с. 87).

Позивач не заперечив надходження даних
коштів на рахунок Продавця.

Оскільки заборгованість в сумі 1 373 606,83
грн. відповідачем сплачена після
порушення провадження у справі,
провадження в цій частині підлягає
припиненню на підставі п. 1- 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Існування за Покупцем заборгованості
за Договором в сумі 6 356 925,63 грн. (8463138,75
грн. - 732606,29 грн. - 1373606,83 грн. = 6356925,63 грн.)
відповідач не заперечив, доказів її
повної або часткової сплати до суду не
подав, в матеріалах справи такі докази
відсутні.

За таких обставин, вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача суми основної
заборгованості за Договором
підлягають частковому задоволенню в
сумі 6 356 925,63 грн.

Крім суми основного боргу позивач
просить стягнути з відповідача пеню в
розмірі 879608,30 грн., 3 % річних в
розмірі 206721,37 грн. та інфляційні втрати
в розмірі 574420,81 грн.

Щодо пред'явленої до стягнення суми
пені відповідачем подано до суду
письмовий відзив на позов, у
відповідності до якого зазначає, що
Покупець розрахувався з позивачем по
укладеному між сторонами Договору на
65,4 %.

При цьому, несвоєчасність здійснення
платежів за Договором відповідач
пояснює невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії
встановленим тарифам на послуги
теплопостачання на 2013 рік. Так, обсяг
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію складає 1 373 606,83 грн.
(а.с. 59).

На виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 29.01.14 р. № 30 "Про
деякі питання надання у 2014 році
субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" підписано договір №
526/30 про організацію взаєморозрахунків
(відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2014 рік)
від 01.10.14 р. для подальшого проведення
взаєморозрахунків з погашення
зазначеної заборгованості за
природний газ за рахунок
заборгованості з різниці в тарифах.

Посилаючись на п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України, п. 1 ст.
233 Господарського кодексу України, ч. 3
ст. 551 Цивільного кодексу України,
відповідач просить господарський суд
зменшити розмір пені та штрафних
санкцій, нарахованих підприємству, на 95
% відсотків враховуючи наступні, на
думку відповідача, виняткові
обставини.

Ступінь виконання відповідачем
зобов'язання за Договором значно
менший від заборгованості з різниці в
тарифах на послуги теплопостачання;
матеріали справи не свідчать про
спричинення існуючою заборгованістю
позивачу будь-яких збитків. Сума
штрафних санкцій є надмірно великою, а
стягнуті судом 3% річних та інфляційні
втрати мають компенсувати позивачу всі
негативні наслідки затримки
розрахунку з боку відповідача.

Прострочення виконання зобов'язання
відповідач пояснює несвоєчасним
фінансуванням за рахунок субвенцій з
державного бюджету обсягу
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася і постачалася
населенню відповідачем. Крім того,
причиною неналежного виконання
зобов'язання є скрутний майновий стан
підприємства, що підтверджується
довідкою про заборгованість за
податковими зобов'язаннями, довідкою
про заборгованість за надані послуги
теплопостачання перед відповідачем
споживачів теплової енергії, якими є
бюджетні організації,
госпрозрахункові організації та
населення, звітами про фінансовий стан
підприємства відповідача на 30.06.14 р. за
перше півріччя 2014 року (а.с. 66, 83, 85-86).

Станом на 01.10.14 р. заборгованість перед
відповідачем споживачів теплової
енергії складає 11 577 484,29 грн., в тому
числі заборгованість бюджетних
організацій - 612 323,22 грн., населення - 9 856
753,66 грн., госпрозрахункових
підприємств - 1 108 407,40 грн. Відповідач
також стверджує, що заборгованість по
бюджетним організаціям сплачується із
значною затримкою по факту виділення
коштів із бюджетів. Нараховування ж на
цю заборгованість пені, 3% річних та
інфляційних втрат є недоцільним з
огляду на положення п. 34 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.11 р. № 845. Стягнення пені з
населення, вважає відповідач, є також
неможливим, з підстав
неврегульованості даного питання на
законодавчому рівні.

У складі споживачів теплової енергії
відповідача населення та бюджетні
установи мають 96%. Тарифи для населення
та бюджетних організацій на теплову
енергію затверджуються державним
регулятором - Національною комісією, що
здійснює регулювання у сфері
комунальних послуг та були затверджені
на рівні 60% відшкодування економічно -
обґрунтованих витрат підприємства на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії, що
призвело до недоотримання коштів за
теплову енергію та неможливість
забезпечення в повному обсязі
розрахунків за спожитий природний газ.

Таким чином, відповідач стверджує, що
заборгованість за Договором виникла не
з його вини, а внаслідок неузгодженості
в сфері виділення бюджетних коштів та
не покриття тарифами собівартості
енергоносіїв.

Представник позивача в усному порядку
заперечив проти клопотання
відповідача про зменшення розміру
нарахованої пені, вказуючи на те, що
неналежне виконання контрагентами
позивача, у тому числі відповідачем,
своїх зобов'язань за договорами
негативно впливає на фінансовий стан
Продавця та на можливість належного
виконання позивачем своїх
господарських зобов'язань.

Аналізуючи зібрані у справі докази та
оцінюючи їх у сукупності,
господарський суд дійшов наступних
висновків.

Укладений сторонами Договір є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Відповідно ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Господарським кодексом України, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана сторона,
у тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно ст.
174 Господарського кодексу України, є
господарський договір.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175
Господарського кодексу України,
майново-господарські зобов'язання, які
є одним із видів господарських
зобов'язань, - це цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Статтею 175 Господарського кодексу
України визначено, що майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

В силу ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Одним з видів
господарських санкцій відповідно до ч.
2 ст. 217 Господарського кодексу України,
є штрафні санкції, до яких віднесені, у
т.ч. штраф та пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 546
Цивільного кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 7.1. Договору, за невиконання
або неналежне виконання договірних
зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим Договором.

Пунктом 7.2. Договору визначено, що у
разі невиконання Покупцем п. 6.1. умов
цього Договору, він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
Продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Поданий позивачем розрахунок пені в
сумі 879 608,30 грн. відповідає умовам
Договору, чинному законодавству та
фактичним обставинам справи, а тому
вимоги позивача є обґрунтованими (а.с.
22-25).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Розрахунок 3% річних в сумі 206 721,37 грн.
здійснений позивачем з дотриманням
вимог чинного законодавства та у
відповідності до фактичних обставин
спору, а тому вказана вимога також
підлягає задоволенню.

Однак, господарським судом з'ясовано,
що при здійсненні розрахунку
інфляційних втрат позивачем без
наведення правових підстав нарахована
сума, на яку збільшився борг з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, при нарахуванні "інфляційних"
за наступний місяць на суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за попередній місяць, тобто
"інфляційні" нараховані на "інфляційні".

Господарський суд, приймаючи до уваги
листа Верховного Суду України № 62-97р
від 03.04.97 р. "Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ", здійснив
власний розрахунок інфляційних
нарахувань, у відповідності до якого
стягненню з відповідача підлягає сума
в розмірі 573 595,57 грн., з яких, зокрема,
сума втрат від інфляції, нарахована за
зобов"язання жовтня 2013 р. на суму 1 785 070,65
грн. за період січень 2014 по квітень 2014 р.
на суму 1 785070,65 грн. становить 114 573,33 грн.,
замість визначеної позивачем 115 318,88
грн. (а.с. 24).

В решті частини розрахунок позивача
щодо нарахованих позивачем сум
інфляційних втрат (а.с. 22-25) є правильним
та таким, що відповідає Договору та
чинному законодаству.

Таким чином, в частині стягнення з
відповідача втрат від інфляції вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню.

Поряд з цим, ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарському суду надано право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 233 Господарського
кодексу України, у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначено, що розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Положення пп. 3.17.4. п. 3.17 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.11 р. № 18, вказують на те,
що вирішуючи питання про зменшення
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язання,
незначності прострочення у виконанні
зобов'язання, причини (причин)
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
зобов'язання, наслідків порушення
зобов'язання, невідповідності розміру
стягуваної неустойки таким наслідкам,
поведінки винної сторони (в тому числі
вжиття чи невжиття нею заходів до
виконання зобов'язання, негайне
добровільне усунення нею порушення та
його наслідків) тощо.

Господарський суд вважає за необхідне
врахувати доводи відповідача щодо
існування виняткових обставин і
наданих ним доказів про те, що на
несвоєчасне виконання відповідачем
своїх зобов'язань вплинула
неузгодженість у сфері виділення
бюджетних коштів та не покриття
тарифами собівартості енергоносіїв, а
також значна дебіторська
заборгованість перед відповідачем за
спожиту теплову енергію таких
споживачів, як бюджетні організації та
населення.

Господарським судом враховується
також ступінь виконання відповідачем
основного зобов'язання за Договором та
його збільшення в ході судового
розгляду справи, що свідчить про
намагання відповідача виконати свої
зобов'язання за Договором в повному
обсязі.

Крім того, господарський суд бере до
уваги майновий стан обох сторін, які
беруть участь у зобов'язанні;
враховуючи статус відповідача, який
використовує придбаний газ у
переважній більшості для вироблення
теплової енергії для потреб населення
та бюджетних установ, а також ступінь
виконання боржником зобов'язань за
Договором, господарський суд вважає за
можливе частково задовольнити
заявлене у справі відповідачем
клопотання про зменшення розміру
неустойки та зменшити розмір
нарахованої позивачем до стягнення з
відповідача суми пені до 439 804,15 грн.,
тобто на 50%.

При цьому, господарський суд вважає, що
стягнуті з відповідача суми 3% річних та
індексу інфляції мають компенсувати
всі негативні наслідки затримки
розрахунку з боку відповідача,
оскільки сплата трьох відсотків річних
та інфляційних втрат від простроченої
суми не має характеру штрафних санкцій
і є способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, вимоги позивача
підлягають задоволенню частково.

На підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати зі сплати судового збору
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

На підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, у
судовому засіданні 04.11.14 р.
оголошувалась перерва до 25.11.14 р. та
25.11.14 р. оголошувалась перерва до 26.11.14 р.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85, 116, 117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства
"Теплокомуненерго" Олександрійської
міської ради (28000, Кіровоградська
область, м. Олександрія, вул. 50 років
Жовтня, б. 32А, ) на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б. Хмельницького, 6, 0) заборгованість в сумі 7 577 046,72
грн., з яких: основний борг - 6
356925, 63 грн., пеня - 439 804,15 грн., 3% річних -
206 721,37 грн., інфляційні втрати - 573 595,57
грн., а також витрати по сплаті судового
збору в сумі 64 310,40 грн.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Провадження в частині стягнення з
відповідача основного боргу в сумі 1 373
606,83 грн. припинити, у зв'язку з
відсутністю предмету спору.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частини рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання повного
рішення.

Повне рішення складено 01.12.2014 року.

Суддя
Л.С. Вавренюк