ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2014 р.Справа № 922/3905/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання
Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Торговий Дім
Продресурс ЛТД", м. Харків до 1) ФОП
ОСОБА_1, м. Кременчук , 2) ТОВ "Фріч-ТОТ",
м. Харків про стягнення 26029,85 грн. за
участю представників:

позивача - Живушко О.С., довіреність б/н
від 13.06.14 р.,

відповідача (ТОВ "Фріч-ТОТ") - не
з'явився,

відповідача (ФОП ОСОБА_1.) - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Торговий Дім Продресурс ЛТД"
звернулось до господарcького суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просить стягнути солідарно з ТОВ
"Фріч-ТОТ" та ФОП ОСОБА_1 3% річних від
простроченої суми в розмірі 37,55 грн. та
стягнути з ФОП ОСОБА_1 26029,85 грн., з яких:
сума основного боргу в розмірі - 2625,66
грн., пеня в сумі 231,35 грн., штраф в
розмірі - 22843,24 грн., інфляційні втрати в
розмірі 292,05 грн. Судові витрати просить
покласти на відповідачів пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги обґрунтовує
невиконанням ФОП ОСОБА_1 договору
поставки товару №74-13-П від 04.01.13р., а
також укладеним між позивачем та ТОВ
"Фріч-ТОТ" договору поруки №15-01 від
15.01.14р. за виконання обов`язку ФОП
ОСОБА_1 за договором поставки в об`ємі
та на умовах, встановлених договором
поруки.

Ухвалою суду від 04.07.12р. за позовною
заявою було порушено провадження по
справі та призначено до розгляду у
відкритому судовому засіданні.

12.11.14р. представник відповідача надав
заяву про зменшення розміру позовних
вимог, в якій просить суд зменшити
розмір позовних вимог до 23427,10 грн. та
задовольнити позовні вимоги в цій
частині, у зв'язку з перерахуванням
розміру штрафних санкцій, 3% річних та
інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 12.11.14р. заяву
представника позивача про зменшення
розміру позовних вимог від 10.11.14р. (вх.
№40059 від 12.11.14р.) - задоволено.

12.11.14р. представник позивача надав
клопотання про продовження строку
вирішення спору на 15 днів, за межі
встановлені ч.1 ст.69 ГПК України.

Ухвалою суду від 12.11.14р. клопотання
представника позивача про продовження
строку вирішення спору на 15 днів, за
межі встановлені ч.1 ст. 69 ГПК України та
відкладення розгляду справи -
задоволено, строк вирішення спору
продовжено по "27" листопада 2014р.

27.11.14р. представник позивача надав
клопотання про долучення до матеріалів
справи витяг з ЄДРПОУ стосовно
відповідача ФОП ОСОБА_1, який
долучається до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні 27.11.14р. підтримав позовні
вимоги, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача ТОВ "Фріч-ТОТ"
в судове засідання 27.11.14р. не з`явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення, яке
повернулось на адресу суду з відміткою
про отримання, про причини неявки суд
не повідомив, витребувані судом
документи не надав.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_1 в
судове засідання 27.11.14р. не з`явився, про
причини неявки суд не повідомив,
витребувані судом документи не надав.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання
доказів покладено на сторони, а також
те, що ухвалами суду сторони було
повідомлено, що у разі неявки їх
представників у судове засідання та
ненадання витребуваних судом
документів, суд має право розглянути
справу за наявними в ній матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме поштового повідомлення про
вручення відповідачу (ТОВ "Фріч-ТОТ"),
яке повернулось на адресу суду з
відміткою про отримання відповідачем
ухвали, а отже відповідач (ТОВ
"Фріч-ТОТ") мав достатньо часу
підготувати відзив на позовну заяву та
надати витребувані судом документи.

Згідно п.п. 4.1.1 п.4.1. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв`язку
України № 1149 від 12.12.2007р. нормативні
строки пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку) місцевої -
Д+2, де Д - день подання поштового
відправлення до пересилання в об'єкті
поштового зв'язку або опускання
простого листа чи поштової картки до
поштової скриньки до початку
останнього виймання.

Відповідно до п. 4.2. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв`язку
України №1149 від 12.12.2007р. при
пересиланні рекомендованої письмової
кореспонденції зазначені в пункті 4.1
нормативні строки пересилання
збільшуються на один день.

Судом перевірено адресу відповідача
(ФОП ОСОБА_1.), згідно з наданого
позивачем витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, станом на 14.11.14 року,
місцезнаходження відповідача (ФОП
ОСОБА_1.) - АДРЕСА_1, та саме на цю адресу
надсилались процесуальні документи, а
позивачем позовну заяву.

Відповідно до вимог частин 1,3 ст.18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних та фізичних
осіб-підприємців", якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь
у справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання
суду відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито
всі заходи для належного повідомлення
відповідачів про час та місце розгляду
справи.

Зважаючи на вищенаведене суд приходить
до висновку про те, що відповідачі
вважаються належним чином повідомлені
про час, місце та дату судового
засідання.

Керуючись статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України, суд
розглядає справу за наявними в ній
матеріалами без відзиву на позов та без
участі представників відповідачів.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи позовної заяви,
повно та всебічно дослідивши обставини
справи та докази на їх підтвердження,
суд виходить з наступного.

04 січня 2013 року між ТОВ "ТД "Продресурс
ЛТД" (Позивач) та ФОП ОСОБА_1 був
укладений договір поставки товару №
74-13-П. Згідно до п. 1.1: Постачальник
поставляє і передає у власність
покупця товар/продукцію відповідно до
накладних, які є невід`ємною частиною
Даного Договору, а покупець приймає цей
товар та оплачує його на умовах і в
порядку, визначених Даним Договором.
Позивач свої зобов'язання по договору
виконав в повному обсязі, а саме: за
вимогою другого відповідача поставив
товар відповідно до замовлень, а саме:
видаткова накладна №3541П віл 12.02.14р. на
суму 1108,62 грн.; видаткова накладна №34871П
від 12.02.14р. на суму 1108,62 грн. (повернуто
товару на суму 23,28 грн., а отже
заборгованість складає 1085,34 грн.)

Згідно п.5.2. договору поставки Покупець
здійснює розрахунок з Постачальником
за поставлений товар на умовах
відстрочення платежу на 14 (тридцять)
календарних днів з моменту поставки
товару.

Разом з тим ТОВ "ТД "Продресурс ЛТД"
вважає, що ФОП ОСОБА_1 були грубо
порушено свої зобов'язання за
договором поставки, оскільки ФОП
ОСОБА_1 за поставлений Позивачем товар
не розрахувалась. Заборгованість ФОП
ОСОБА_1 перед Позивачем по договору
поставки складає 2625,66 грн.

ФОП ОСОБА_1 зазначений борг було
визнано в повному обсязі, про що
свідчить підписаний нею акт звірки
взаємних розрахунків від 20 травня 2014
року (а.с.№ 16).

Крім того, доказами не виконання другим
відповідачем свого зобов'язання перед
позивачем є підписані видаткові
товарні накладні на поставлену
продукцію (копії накладних додаються).

22 травня 2014 року Позивачем до ФОП
ОСОБА_1 було направлено претензію №
22-05/14-юр, щодо не виконання ФОП ОСОБА_1
своїх зобов'язань за договором
поставки № 74-13 П від 04 січня 2013 року.
Зокрема, у зазначеній претензії на
підставі договору поставки ФОП ОСОБА_1
в зв'язку із простроченням свого
зобов'язання позивач вказує про
необхідність сплатити заборгованість
за поставлений товар в сумі 2625,66 грн., а
також зазначає про необхідність
негайної сплати сумм неустойки, 3%
річних та інфляційних втрат (всього на
суму 14 045,00 грн.).

Відповідно до поштового повідомлення
про вручення відправлення ФОП ОСОБА_1
отримала претензію 26 березня 2014 року.

15 січня .2014 року між Позивачем та ТОВ
"Фріч-ТОТ" було укладено договір поруки
№ 15-01. За цим договором ТОВ "Фріч-ТОТ"
поручився перед Позивачем за виконання
обов'язку ФОП ОСОБА_1 за договором
поставки, в об'ємі та на умовах,
встановлених договором поруки.

Згідно п. 1.2 договору поруки Поручитель
відповідає перед Кредитором за не
виконання Боржником свого основного
зобов'язання в обсязі, який дорівнює
сплаті трьох процентів річних від
простроченої суми за основним
договором.

На дату подання позовної заяви до суду
жодних виплат за зазначеним
зобов'язанням на обліковий рахунок ТОВ
"ТД "Продресурс ЛТД" так і не надходило,
що і стало підставою для звернення до
суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію доказам,
які надані позивачем та викладеним
обставинам з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог, суд
виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договір та інші
правочини та юридичні факти. Підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
господарювання (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний
вичинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкту (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо) або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно ст. 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не припустив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Станом на момент розгляду справи, ФОП
ОСОБА_1 не сплатила 2625,66 грн.
заборгованості та не надав суду жодних
доказів, які б спростовували суму
заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції
України, статей 15,16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
або відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи, що відповідно до статті 526
Цивільного кодексу України, статей 193,
198 Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином у встановлений строк
відповідно до умов і порядку
укладеного між сторонами договору та
згідно вимогам закону, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, приймаючи до уваги
викладені обставини, та враховуючи те,
що ФОП ОСОБА_1 не надала суду жодного
документу, який би підтверджував
сплату заборгованості за договором у
сумі 2625,66 грн., суд приходить до
висновку, що позовні вимоги щодо
стягнення з ФОП ОСОБА_1 2625,66 грн.
заборгованості правомірні та
обґрунтовані, такі, що не спростовані
ФОП ОСОБА_1, тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

Відповідно до п.п. 6.2.1, 6.2.2 договору
поставки, Покупець відповідає за
несвоєчасну оплату отриманого товару
шляхом сплати Постачальнику пені в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день прострочення платежу
від загальної суми заборгованості до
дати повної оплати. У разі якщо
прострочення платежу за поставлену
партію товару становить більше трьох
календарних днів покупець в такому
випадку додатково сплачує на користь
постачальника штраф в розмірі 5% від
вартості відповідної партії товару за
кожен день прострочення платежу до
дати повної оплати поставленої партії
товару.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконане.

Судом перевірено суму нарахованої
позивачем пені та встановлено, що вона
підлягає частковому задоволенню, а
саме в сумі 229,48 грн., а в частині
стягнення пені в розмірі 1,87 грн. слід
відмовити.

Судом встановлено, що позивачем
обґрунтовано нараховано ФОП ОСОБА_1
штраф в сумі 22580,68 грн., розрахунок
штрафних санкцій перевірено судом, і
він був прийнятий судом, як вірно
рохзрахований.

Щодо вимог позивача про стягнення з ФОП
ОСОБА_1 3% річних в розмірі 37,12 грн. та
інфляційних втрат в розмірі 315,36 грн.,
суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача,
перевіривши період нарахування
останнім вказаної суми 3% річних, дійшов
висновку про те, що відповідний
розрахунок є вірним, та відповідає
нормам чинного законодавства, а тому
підлягає стягненню з ФОП ОСОБА_1 у
повному обсязі в сумі 37,12 грн.

Що стосується заявленої вимоги
Позивача про стягнення з ФОП ОСОБА_1 315,39
грн. суми інфляційних втрат, суд
зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р.
№01-06/928/2012 "Про практику застосування
Вищим господарським суд України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права" сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція) (постанова Вищого
господарського суду України від 05.04.2011
№ 23/466 та лист Верховного Суду України
"Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997 №
62-97р). При застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 № 52/30). В силу
приписів статті 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок
інфляційних втрат визнав їх вірно
розрахованими та такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі, та
стягненню підлягає сума інфляційних
втрат в розмірі 315,39 грн.

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з ТОВ "Фріч-ТОТ" 3% річних від
простроченої суми в розмірі 37,12 грн.
суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 1.2. договору поруки
№15-01 від 15.01.14р. укладеного між
відповідачами поручитель відповідає
перед кредитором за невиконання
боржником свого основного зобов`язання
в обсязі, який дорівнює сплаті трьох
відсотків річних від простроченої суми
за основним договором.

Таким чином, позовні вимоги позивача
щодо стягнення з ТОВ "Фріч-ТОТ" 3% річних
від простроченої суми в розмірі 37,12 грн.
є правомірними та такими, що підлягають
задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується положеннями
ст.ст.44- 49 ГПК України. У спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судові витрати
покладаються на відповідачів
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6,8,19,124,129 Конституції України;
ст.ст. 11, 509, 546, 549, 598, 610-612, 625, 712
Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174,
179, 193, 197 Господарського кодексу
України; ст.ст.1,4,12,33,43, 44-49, 75, 82-85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи підприємця
ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1, Поточний
рахунок НОМЕР_2 в ПАТ "Приватбанк", МФО
331401) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім
"Продресурс ЛТД" (, 61010, м.
Харків, вул. Основ'янська, 55) основну
заборгованість в сумі 2625,66 грн., пеню в
сумі 229,48 грн., інфляційні втрати в сумі
315,39 грн., 3% річних в сумі 37,12грн., штраф в
розмірі 22580,68 грн., витрати по сплаті
судового збору в сумі 1824,44 грн.

В частині стягнення пені в сумі 1,87 грн.
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фріч-ТОТ" (, 61010, м. Харків, вул. Основ`янська, 55)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий Дім
"Продресурс ЛТД" (, 61010, м.
Харків, вул. Основ'янська, 55) 3% річних в
сумі 37,12 грн., витрати по сплаті
судового збору в сумі 2,56 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку для оскарження.
Зазначений строк обчислюється з дня
підписання повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 02.12.2014 р.

Суддя Л.В. Шарко