номер провадження справи 2/96/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2014
Справа № 908/4479/14

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Запорізької філії ПАТ "Укртелеком", м.
Запоріжжя,

до відповідача: Управління соціального
захисту населення
Кам'янсько-Дніпровської районної
державної адміністрації Запорізької
області, м. Кам'янка-Дніпровська,
Запорізька область,

про стягнення 4510,79 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Петріванов А.О.
(довіреність № 510 від 11.12.2013 р.);

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької
області звернулося Публічне
акціонерне товариство "Укртелеком" в
особі Запорізької філії ПАТ
"Укртелеком" з позовом про стягнення з
Управління соціального захисту
населення Кам'янсько-Дніпровської
районної державної адміністрації
Запорізької області 3957,79 грн. основного
боргу, 383,66 грн. інфляційних витрат, 52,40
грн. - 3% річних та 116,94 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що в порушення умов договору
від 21.03.2013 р. № 60/14 «Про надання
телекомунікаційних послуг» відповідач
не оплатив вартість наданих послуг за
період з листопада 2013 року по вересень
2014 року, внаслідок чого утворилась
заборгованість в розмірі 3957,79 грн., яку
позивач просить стягнути в даному
позові. На суму основного боргу позивач
нарахував 3% річних в сумі 52,40 грн. та
пеню в сумі 116,94 грн. за період з 01.01.2014 р.
по 30.09.2014 р., а також інфляційні втрати
за період з січня по вересень 2014 року в
сумі 383,66 грн.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 33, 36
Закону України «Про телекомунікації»,
ст.ст.526, 625 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 193, 216, 231, 232 Господарського
кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 03.11.2014
р. прийнято позовну заяву до розгляду,
порушено провадження у справі,
присвоєно справі номер провадження
2/96/14 та призначено розгляд справи на
27.11.2014р.

В судовому засіданні 27.11.2014р. був
присутній лише представник позивача,
за його заявою фіксація судового
процесу технічними засобами не
здійснювалась.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав заявлені позовні
вимоги.

Відповідач надіслав відзив на позов, в
якому повідомив, що відповідач є
бюджетною установою, яка повністю
фінансується за рахунок коштів
державного бюджету України.
Заборгованість виникла через неоплату
державною казначейською службою
платіжних доручень відповідача.
Просить не стягувати з відповідача
суму витрат, пов'язаних з оплатою
витрат по справі, оскільки кошторисом
на 2014 рік не передбачено такий вид
розрахунку, а також пеню, 3% та
інфляційні втрати. Вказує, що згідно зі
ст. 5 ст. 20 Закону України «Про судовий
збір» відповідач звільнений від сплати
судового збору.

Суд дійшов висновку, що наявних у
справі матеріалів достатньо для
розгляду справи по суті і розгляд
справи можливий без присутності
представника відповідача.

В судовому засіданні 27.11.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, суд встановив наступне.

21.03.2013 р. Відкритим акціонерним
товариством "Укртелеком" (далі -
Укртелеком, позивач) в особі начальника
цеху ТП № 8 (м. Кам'янка-Дніпровська) та
Управлінням соціального захисту
населення Кам'янсько-Дніпровської
районної державної адміністрації
Запорізької області" (далі - абонент,
відповідач) укладено договір № 60/14 «Про
надання телекомунікаційних послуг»,
відповідно до умов якого Укртелеком
зобов'язується надавати абоненту
загальнодоступні (універсальні) та
інші телекомунікаційні послуги,
супутні (додаткові) послуги згідно з
переліком та в обсягах, замовлених
абонентом (далі - послуги), а абонент
зобов'язується своєчасно оплачувати
отримані послуги відповідно до умов
договору.

Згідно з п. 3.4.2 договору абонент
зобов'язаний своєчасно оплачувати
отримані послуги в повному обсязі.

У пунктах 4.2, 4.3 договору передбачена
безготівкова форма розрахунків із
надсиланням рахунків.

Пунктом 4.15 договору передбачено, що
рахунок за отримані послуги
оплачується абонентом не пізніше 20
числа місяця, що настає після
розрахункового періоду (при кредитному
порядку оплати) та до 20 числа поточного
місяця у разі застосування попередньої
(авансової) оплати.

У разі неотримання рахунків до 10 числа
місяця, що настає після розрахункового
періоду, або здійснення розрахунків
без застосування квитанцій (без
надсилання рахунків) абонент повинен
звернутися до служби розрахунків
Укртелекому для отримання інформації
про належну до сплати суму.

У пунктах 7.1, 7.2 договору встановлено, що
цей договір набирає чинності з дня його
підписання Укртелекомом та абонентом і
діє протягом одного року. Якщо за 30 днів
до закінчення строку дії договору
жодна зі сторін не повідомила письмово
про його припинення договір вважається
продовженим на тих самих умовах на
кожний наступний рік.

Сторони не надали доказів припинення
договору. Отже, умови договору є
чинними на момент розгляду справи
судом.

Як вбачається з матеріалів справи, в
період з листопада 2013 року по вересень
2014 року відповідач отримав
телекомунікаційні послуги на загальну
суму 4878,14 грн., що підтверджується
наступними рахунками-актами:

- № 60.11.2013 від 30.11.2013 р. за листопад
2013 р. - на суму 486,06 грн. (без урахування
послуг Інтернет);

- № 60.12.2013 від 31.12.2013 р. за
грудень 2013 р. - на суму 452,80 грн. (без
урахування послуг Інтернет);

- № 60.1.2014 від 31.01.2014 р. за
січень 2014 р. - на суму 432,11 грн. (без
урахування послуг Інтернет);

- № 60.2.2014 від 28.02.2014 р. за лютий
2014 р. - на суму 444,87 грн. (без урахування
послуг Інтернет);

- № 60.3.2014 від 31.03.2014 р. за
березень 2014 р. - на суму 430,84 грн. (без
урахування послуг Інтернет);

- № 60.4.2014 від 30.04.2014 р. за
квітень 2014 р. - на суму 440,28 грн. (без
урахування послуг Інтернет);

- № 60.5.2014 від 31.05.2014 р. за
травень 2014 р. - на суму 423,83 грн. (без
урахування послуг Інтернет);

- № 60.6.2014 від 30.06.2014 р. за
червень 2014 р. - на суму 457,72 грн. (без
урахування послуг Інтернет);

- № 000601.7.2014 від 31.07.2014 р.
за липень 2014 р. - на суму 433,43 грн. (без
урахування послуг Інтернет);

- № 000601.8.2014 від 31.08.2014 р.
за серпень 2014 р. - на суму 445,91 грн. (без
урахування послуг Інтернет);

- № 000601.9.2014 від 30.09.2014 р.
за вересень 2014 р. - на суму 430,29 грн. (без
урахування послуг Інтернет).

Як вказує позивач у позовній заяві,
рахунки надсилались відповідачу
щомісячно простою кореспонденцією.

Відповідачем здійснено часткову оплат
послуг 13.08.2014 р. на суму 235,02 грн. та 26.08.2014
р. на суму 232,53 грн., які зараховані
позивачем за листопад 2013 року. У зв'язку
з цим залишок боргу за листопад 2013 року
складає 18,51 грн.

Також відповідачем оплачено 29.09.2014 р.
вартість послуг за грудень 2013 року в
сумі 452,80 грн., у зв'язку з чим за грудень
2013 року заборгованість відсутня.

Інших оплат відповідачем не
проводилось.

Таким чином, утворилась заборгованість
за надані послуги в розмірі 3957,79 грн. за
період листопад 2013 року,
січень-вересень 2014 року.

У зв'язку з наявністю заборгованості по
договору позивач повторно направив
відповідачу рахунки за спірний період
супровідним листом від 10.10.2014 р. № 33/4-2666
та вимагав оплатити заборгованість.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193
Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов п. 4.15 договору
відповідач не вносив в повному обсязі
щомісячну оплату за надані послуги до 20
числа місяця, що настає після
розрахункового періоду, внаслідок чого
утворилась заборгованість за надані
послуги в розмірі 3957,79 грн. за період
листопад 2013 року, січень-вересень 2014
року.

На час розгляду справи відповідач не
надав суду доказів сплати боргу,
наявність заборгованості не заперечує.

За таких обставин, позовні вимоги про
стягнення з відповідача 3957,79 грн.
основного боргу за надані
телекомунікаційні послуги підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Частиною 6 статті 36 Закону України «Про
телекомунікації» встановлено, що у
разі затримки плати за надані
оператором, провайдером
телекомунікаційні послуги споживачі
сплачують пеню, яка обчислюється від
вартості неоплачених послуг у розмірі
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період, за який
нараховується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що у
разі несвоєчасної оплати наданих
Укртелекомом послуг абонент сплачує
пеню, яка обчислюється залежно від
вартості неоплачених послуг, у розмірі
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період, за який
нараховується пеня, за кожний день
прострочення оплати.

За порушення строків оплати послуг
позивач нарахував на суму боргу пеню в
розмірі однієї облікової ставки НБУ за
загальний період з 01.01.2014 р. по 30.09.2014 р. в
сумі 116,94 грн.

Розрахунок пені судом перевірений та є
обґрунтованим.

З відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 116,94 грн. пені.

Також позивач нарахував на суму боргу 3%
річних за загальний період з 01.01.2014 р. по
30.09.2014 р. в розмірі 52,40 грн. та інфляційні
втрати за січень-вересень 2014 року в
сумі 383,66 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Розрахунки 3% річних та інфляційних
втрат судом перевірені та є вірними.

З відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 3% річних в сумі 52,40
грн. та інфляційні втрати в сумі 383,66
грн.

Доводи відповідача про відсутність в
кошторисі на 2014 рік видатків на оплату
наданих послуг не є підставою для
звільнення його від сплати
заборгованості за договором, а також
нарахованих за прострочення оплати
послуг пені, 3% річних та інфляційних
втрат. Обов'язок відповідача
оплачувати надані послуги не
обумовлений в договорі наявністю
відповідних кошторисних призначень на
оплату цих послуг. Відповідач як
самостійна юридична особа, яка уклала
договір від свого імені, несе
самостійну юридичну відповідальність
за його виконання.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

У пунктах 3.1, 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» роз'яснено, що
інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, не є
штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Законодавством не передбачено
можливості звільнення боржника від
сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України за рішенням суду може бути
зменшений лише розмір неустойки, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У наданій відповідачем копії кошторису
на 2014 рік наводиться лише перелік
видатків державного бюджету на 2014 рік
за програмою класифікації видатків та
по їх сумах, однак звідси не вбачається,
в якому обсязі бюджетні кошти були
використані відповідачем та чи наявні
кошти для оплати послуг. Відповідач не
надав належних доказів на
підтвердження неможливості оплати
рахунків позивача, зокрема, платіжних
доручень з відміткою державної
казначейської служби про їх прийняття
на облік та відмови в оплаті платіжних
доручень у зв'язку з відсутністю коштів
в державному бюджеті.

Крім того, суд зазначає, що відсутність
коштів в бюджеті на 2014 рік не є
підставою для звільнення відповідача
від сплати заборгованості, штрафних
санкцій, 3% річних та інфляційних втрат,
оскільки видатки на їх оплату можуть
бути передбачені в державному бюджеті
на наступний рік.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
підлягають задоволенню судом у повному
обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України
судові витрати покладаються на
відповідача. Відповідач в даному
випадку не може бути звільнений від
сплати судового збору згідно з п. 5 ст. 20
Закону України «Про судовий збір»,
оскільки дана норма звільняє від
сплати судового збору органи праці та
соціального захисту населення при
зверненні до суду з позовом, а даному
випадку Управління соціального
захисту населення
Кам'янсько-Дніпровської районної
державної адміністрації Запорізької
області є відповідачем у справі. За
приписами ч. 4 ст. 49 ГПК України стороні,
на користь якої відбулося рішення,
господарський суд відшкодовує мито за
рахунок другої сторони і в тому разі,
коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Отже, витрати
позивача на сплату судового збору
підлягають відшкодуванню за рахунок
відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Управління соціального
захисту населення
Кам'янсько-Дніпровської районної
державної адміністрації Запорізької
області (вул. Радянська, буд. 6, м.
Кам'янка-Дніпровська, Запорізька
область, 71304, ідентифікаційний код 03193100)
на користь Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Запорізької філії ПАТ "Укртелеком" (пр.
Леніна, буд. 133, м. Запоріжжя, 69005,
ідентифікаційний код 01184385, на
розрахунковий рахунок №5 у ЗОД АТ
«Райффайзен Банк Аваль» (м. Запоріжжя),
МФО 380805) основний борг в сумі 3957,79 грн.
(три тисячі дев'ятсот п'ятдесят сім грн.
79 коп.), пеню в сумі 116,94 грн. (сто
шістнадцять грн. 94 коп.), 3% річних в сумі
52,40 грн. (п'ятдесят дві грн. 40 коп.),
інфляційні втрати в сумі 383,66 грн.
(триста вісімдесят три грн. 66 коп.).

Видати наказ.

Стягнути з Управління соціального
захисту населення
Кам'янсько-Дніпровської районної
державної адміністрації Запорізької
області (вул. Радянська, буд. 6, м.
Кам'янка-Дніпровська, Запорізька
область, 71304, ідентифікаційний код 03193100)
на користь Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Запорізької філії ПАТ "Укртелеком"
(пр.Леніна, буд. 133, м. Запоріжжя, 69005,
ідентифікаційний код 01184385, на
розрахунковий рахунок №97 у ЗОД АТ
«Райффайзен Банк Аваль» (м. Запоріжжя),
МФО 380805) витрати зі сплати судового
збору в сумі 1827,00 грн. (одна тисяча
вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.).

Видати наказ.

Суддя
Т.В.Мойсеєнко

Рішення оформлено та підписано 02.12.2014 р.

і набирає законної сили після
закінчення

десятиденного строку з дня його
підписання.