ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.
Справа № 914/2713/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого судді
Юрченка Я.О.

суддів
Давид Л.Л.

Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання
Бараняк Н.Я.

за участю представників:

від прокуратури: Яворський Я.

від позивача: Парамонов О.С.-
представник (довіреність в матеріалах
справи);

від відповідача: Бучківська М.Б. -
представник (довіреність в матеріалах
справи);

від третьої особи: Качор С.Б. -
представник (довіреність в матеріалах
справи);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Сюрприз", вих. № 225
від 28.10.2014р.

на рішення Господарського суду
Львівської області від 13.10.2014р.

у справі № 914/2713/14

за позовом: Прокурора Залізничного
району м. Львова в інтересах держави в
особі Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Львівській
області, м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сюрприз", м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський банк розвитку", м. Київ

про стягнення неустойки у розмірі 9 894,42
грн.

Прокурор Залізничного району м. Львова
в інтересах держави в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Львівській
області звернувся до Господарського
суду Львівської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сюрприз", за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський банк розвитку" про
стягнення неустойки у розмірі 9 894,42 грн.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 13.10.2014р. у справі
№ 914/2713/14 позовні вимоги задоволено
повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача
на користь позивача 9 797, 90 грн неустойки
та 1 827, 00 грн у відшкодування витрат по
сплаті судового збору.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване зокрема тим, що дія договору
оренди припинилася, об'єкт оренди
відповідачем не був повернений
позивачу, шляхом його передачі
балансоутримувачу, як це передбачено
договором, оскільки відсутній акт
приймання-передачі (повернення) майна з
оренди, відтак, нарахована неустойка в
порядку ст. 785 ЦК України за період з
13.08.2013 р. по 20.01.2014 р. в розмірі 9 797,90 грн.
(з урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 13.10.2014р.), є
обґрунтовано та такою, що підлягає
задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач - ТОВ "Сюрприз"
звернулось до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
Львівської області від 13.10.2014р.,
мотивуючи свої доводи порушенням
місцевим господарським судом норм
процесуального та матеріального права.

Зокрема, покликається на те, що
приміщенням, яке перебувало в нього в
оренді, користувався суборендар (ПАТ
«ВРБ») після закінчення терміну дії
договору оренди № 126 від 15.08.2006р. Також
вказує, що відповідно до п. 3.2 договору
суборенди від 03.05.2012р., приміщення по
акту приймання-передачі не передано.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 07.11.14
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 25.11.14.

18 листопада 2014 року третя особа,
скориставшись своїм правом,
передбаченим ст. 96 ГПК України, подала
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить залишити рішення
Господарського суду Львівської
області від 13.10.14 у справі № 914/2713/14 без
змін з підстав його обгрунтованості, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Від скаржника 25.11.2014р. надійшли
заперечення на відзив третьої особи,
зазначає, що постановою Вищого
господарського суду України у справі №
5015/5372/12 від 08.08.2013р. договір суборенди
визнано діючим до листопада 2014р. А
згідно умов договору, суборенди,
суборендар повинен письмово
повідомити суборендодавця за 30
календарних днів до дати розірвання
договору, що зроблено не було.

Також зазначає, що лист ДТГО «Львівська
залізниця» про створення комісії про
обстеження звільненого майна 21.01.2014р.
стало відомо лише 22.01.2014р.

В судовому засіданні прокурор та
представник позивача заперечили проти
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, просили залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримала доводи, викладені
в апеляційній скарзі та запереченнях
на відзив третьої особи, просила
скасувати рішення Господарського суду
Львівської області від 13.10.2014р. та
прийняти нове судове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Представник третьої особи підтримав
доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу, просив залишити
рішення місцевого господарського суду
без змін, скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, відзиву на неї, заперечення на
відзив, вивчивши матеріали справи,
наявні в ній докази, заслухавши
пояснення учасників судового процесу,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення
місцевим господарським судом,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
Господарського суду Львівської
області від 13.10.2014р. у справі № 914/2713/14 -
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
15 серпня 2006 року РВ ФДМУ по Львівській
області (орендодавець) та ТОВ "Сюрприз"
(орендар) укладено договір оренди № 126
індивідуально визначеного нерухомого
майна, що належить до державної
власності (надалі - договір), згідно
умов якого орендодавець (позивач)
передав, а орендар (відповідач) прийняв
в строкове платне користування
державне окреме індивідуально
визначене майно - частину вбудованого
нежитлового приміщення площею 3,2 кв.м.,
яке розміщене на 1-му поверсі будівлі
вокзалу станції Львів, за адресою м.
Львів, площа Двірцева, 1 (надалі - майно),
що перебуває на балансі відокремленого
підрозділу "Вокзалу станції Львів" ДТГО
"Львівська залізниця"
(балансоутримувач).

Майно передається в оренду з метою
розміщення пункту обміну валют.

Договором про внесення змін до
договору від 10.09.2012р. пункт 1.1. договору
викладено в новій редакції:
"Орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове, платне
користування державне нерухоме майно -
частину нежитлового приміщення,
загальною площею 2,8 кв.м., яке розміщене
на першому поверсі будівлі вокзалу
станції Львів, за адресою: м. Львів, пл.
Двірцева, 1, що перебуває на балансі ВП
"Вокзал станції Львів" ДГТО "Львівська
залізниця".

Орендар вступає в строкове, платне
користування майном у термін, вказаний
у договорі, але не раніше дати
підписання сторонами цього договору та
акту приймання-передачі майна (п.п. 2.1.
договору).

Відповідно до акту приймання-передачі
№ 126/2006 від 15.08.2006р. майно було передано
відповідачу.

Згідно п. 10.1. договору такий набирає
чинності з дня підписання і діє
протягом 11 місяці з 15 серпня 2006р. по 14
липня 2007р. включно.

Строк дії Договору неодноразово
продовжувався.

Дані обставини не заперечуються обома
сторонами.

Рішенням Господарського суду
Львівської області у справі № 914/3653/13
від 03.02.2014р. встановлено, що востаннє
строк дії договору було продовжено по
11.08.2013р. включно, що підтверджується
наявним в матеріалах справи договором
про внесення змін до договору оренди
від 10.09.2012р.

Також, сторонами договору підписано
договір про внесення змін та доповнень
до договору оренди від 19.09.2012р., яким
п.10.4. договору викладено в наступній
редакції "договір оренди продовжується
за наявності письмової заяви орендаря
на адресу орендодавця за місяць до
закінчення договору оренди. У разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення цього договору або зміни
його умов після закінчення строку його
чинності протягом одного місяця
договір вважається продовженим на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені цим договором.
Зазначені дії оформляються додатковим
договором, який є невід'ємною частиною
договору при наявності погодження
балансоутримувача".

Відповідно до п. 10.10 договору, його
чинність припиняється, зокрема,
внаслідок закінчення строку, на який
його було укладено.

Позивач направив відповідачу заяву №
11-03-05581 від 15.08.2013р. про припинення
договору, якою повідомив відповідача
про закінчення терміну дії договору
12.08.2013р., відмову від пролонгації та
необхідність передати орендоване
приміщення за актом приймання -
передачі. Також зазначив, що таке
рішення прийнято на підставі листа
Державної адміністрації залізничного
транспорту України від 07.05.2013р.№
ЦЗ-1С-6852.

Докази направлення та отримання
вищевказаного листа наявні в
матеріалах справи.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 26.11.2013р. у справі
№ 914/3772/13 відмовлено в задоволенні
позовних вимог ТОВ "Сюрприз" до РВ ФДМУ
по Львівській області про зобов'язання
відповідача укласти додаток до
договору на продовження строку дії
договору оренди. Вказане рішення
позивачем не оскаржувалося та набрало
законної сили, а тому в силу ст. 35 ГПК
України, факти встановлені у
зазначеному рішенні мають преюдиційне
значення.

Рішенням Господарського суду
Львівської області у справі № 914/3653/13
від 03.02.2014р. та постановою Львівського
апеляційного господарського суду у
справі № 914/3653/13 від 12.05.2014р.
встановлено, що договір оренди від
15.08.2006р. припинив свою 12.08.2013р.

Пунктом 5.6. договору встановлено, що в
разі припинення або розірвання
договору орендар зобов'язується
повернути балансоутримувачу
орендоване майно у належному стані, не
гіршому ніж на момент передачі його в
оренду, з врахуванням нормального
фізичного зносу.

Відповідно до п. 2.4. договору у разі
припинення цього Договору, майно
повертається орендарем
балансоутримувачу. Орендар повертає
майно балансоутримувачу аналогічно
порядку, встановленого при передачі
майна орендарю цим договором. Майно
вважається повернутим з моменту
підписання сторонами акту
приймання-передачі.

Обов'язок по складенню акта приймання -
передачі покладається на сторону, яка
передає майно іншій стороні договору
(п.2.5. Договору).

В матеріалах справи відсутній і суду не
поданий акт приймання - передачі
(повернення) майна, відповідно до умов
договору.

21 січня 2014 року балансоутримувачем
складено акт обстеження орендованого
майна, згідно якого вбачається, що
майно яке було предметом договору
оренди № 126 використовується
балансоутримувачем у своїй
господарській діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України
позивач просить стягнути неустойку за
період з моменту припинення договору,
тобто з 12.08.2013р. до моменту складання
акта обстеження орендованого майна по
21.01.2014р., за період з 13.08.2013р. по 20.01.2014р. в
сумі 9 797,90 грн. (заява про зменшення
позовних вимог), оскільки орендарем не
виконано свого обов'язку, що повернення
орендованого нерухомого майна згідно
умов договору.

Доказів повної або часткової оплати
заборгованості сторонами не подано.

Приміщення яке було предметом договору
оренди було передано ПАТ "ВБР" для
користування згідно договору
суборенди приміщення від 03.05.2012р. У
зв'язку із ухваленим банком рішення про
дострокове припинення дії договору
суборенди на адресу ТОВ "Сюрприз"
направлялись листи № 6664 від 04.12.2013р., №
7336 від 26.12.2013р. про дострокове
припинення договору з 13.01.2014р., а також
направлявся акт прийому-передачі
приміщення для його підписання із
сторони ТОВ "Сюрприз". Однак,
відповідачем не подано жодних доказів,
щодо звернення до третьої особи щодо
повернення орендованого майна на
підставі договору суборенди та
підписання акту прийому - передачі.

Також слід зазначити, що в апеляційній
скарзі апелянт як на доказ звернення до
ПАТ «ВБР» посилається на лист № 155 від
18.09.2012р., однак такий в матеріалах
справи відсутній.

Відтак, ПАТ "ВБР" звернулось листом від
15.01.2014р. вих. № Р.08/046 до начальника
Вокзалу станція Львів (копія листа
направлялась відповідачу), для надання
допомоги при врегулюванню даної
проблеми та передачі орендованого
майна ТОВ "Сюрпиз" оскільки воно
являється звільненим .

16 січня 2014 року ВП "Вокзал станція
Львів" направив лист начальнику РВ ФДМУ
по Львівській області, ПАТ "ВБР" та ТОВ
"Сюрприз", про те, що 21.01.2014р. буде
створюватись комісія по обстеженню
звільненого майна та запропоновано
прийняти участь в даній комісії.
Відповідач на вказану дату та місце не
з'явився. Комісія 21.01.2014р. склала акт
обстеження орендованого майна де
встановила, що станом на 21.01.2014р.
приміщення за адресою м. Львів, пл.
Двірцева, 1 загальною площею 2,8 кв.м.,
являється звільненим після чого з
21.01.2014р. ВП "Вокзал станція Львів" ДТГО
"Львівська залізниця" приступив до
використання приміщення у своїй
господарській діяльності.

У відповідності до вимог ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк
(терміни).

У відповідності до ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" (далі - Закон) та ч. 2 ст. 291 ГК
України визначено, що договір оренди
припиняється в разі закінчення строку,
на який його було укладено.

Приписами ч. 2 ст. 17 Закону встановлено,
що в разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного
місяця після закінчення терміну дії
договору він вважається продовженим на
той самий термін і на тих самих умовах,
які були передбачені договором.

В п.п 4.1. пункту 4 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №12
від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна" вказано, що зі змісту
статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини
другої статті 291 ГК України, частини
другої статті 17 та частини другої
статті 26 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
вбачається, що після закінчення строку
договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. Відтак якщо на дату
закінчення строку договору оренди і
протягом місяця після закінчення цього
строку мали місце заперечення
орендодавця щодо поновлення договору
на новий строк, то такий договір
припиняється.

Згідно зі ст. 785 Цивільного кодексу
України у разі припинення договору
найму наймач зобов'язаний негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в
якому вона була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 2.4. договору у разі його
припинення, майно повертається
орендарем балансоутримувачу. Орендар
повертає майно балансоутримувачу
аналогічно порядку, встановленого при
передачі майна орендарю цим договором.
Майно вважається повернутим з моменту
підписання сторонами акту
приймання-передачі.

Обов'язок по складенню акта приймання -
передачі покладається на сторону, яка
передає майно іншій стороні договору
(п.2.5. договору).

Відповідно п. 5.4. постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 12
від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна" застосовуючи приписи
статті 785 ЦК України у розгляді справ зі
спорів про стягнення неустойки за
прострочення виконання зобов'язань з
повернення об'єкта оренди,
господарським судам слід звертати
увагу на те, що неустойка, стягнення
якої передбачено частиною другою
статті 785 ЦК України, є самостійною
майновою відповідальністю у сфері
орендних правовідносин і визначається
як подвійна плата за користування
річчю за час прострочення.

Крім того, слід враховувати, що
передбачені статтею 785 ЦК України
наслідки пов'язані з моментом
припинення договору оренди (найму).
Підстави припинення даного виду
договорів визначені в частині другій
статті 291 ГК України, згідно з якою
договір оренди припиняється, зокрема, у
разі закінчення строку, на який його
було укладено.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного
кодексу України, якщо наймач не виконує
обов'язку щодо повернення речі,
наймодавець має право вимагати від
наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Таким чином, для застосування
наслідків, передбачених ч.2 ст.785 ЦК
України, необхідно встановити
обставинами, за яких орендар мав
можливість передати майно, що було
предметом оренди, але умисно цього
обов'язку не виконав.

Рішення Господарського суду
Львівської області у справі № 914/3653/14
від 03.02.2014р. та з матеріалів справи
вбачається, що договір припинив свою
дію з 12.08.2013р.

Також вбачається, що банком вжито усі
дій щодо повернення орендовано майна
та підписання акту приймання - передачі
майна.

Однак, відповідач не вжив заходів щодо
отримання майна від третьої особи.
Більш того, отримував орендну плату за
передачу майна в суборенду.

З акту обстеження орендованого майна
від 21.01.2014р., що встановлено, що станом
на 21.01.2014р. приміщення за адресою м.
Львів, пл. Двірцева, 1 загальною площею
2,8 кв.м., яке було предметом договору
оренди №126 використовується
балансоутримувачем у своїй
господарській діяльності.

Крім цього, рішенням Господарського
суду Львівської області у справі №
914/3653/13 грн., зобов'язано ТзОВ "Сюрприз"
повернути балансоутримувачу за актом
приймання - передачі орендоване майно
(в цій частині рішення набрало законної
сили).

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з висновком місцевого
господарського суду щодо наявності
правових підстав для стягнення
неустойки.

Інші заперечення скаржника, викладені
в апеляційній скарзі, судова колегія
вважає такими, що не спростовують
висновків місцевого суду та не
доводять їх помилковість, а тому не
можуть слугувати підставою для
скасування прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому
законом порядку, не подав належних та
допустимих доказів, які б з
достовірністю підтверджували доводи,
викладені в апеляційній скарзі, та
обґрунтовували неправомірність та
безпідставність заявленого позову,
апеляційний господарський суд не
вбачає підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, судова колегія
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що рішення Господарського суду
Львівської області відповідає
законодавству, матеріалам та дійсним
обставинам справи, а тому не вбачає
підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Львівської області від 13.10.2014 у справі
№ 914/2713/14 залишити без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку покласти на
скаржника.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого
господарського суду.

Постанова підписана 01.12.2014

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Хабіб М.І.