КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2014 р.
Справа№ 925/1381/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Ільєнок Т.В.

За участю представників:

від позивача: Татаринов О.С. -
представник за довіреністю,

від відповідача: представник не
з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємства «МАН
Зернотрас»

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 26.08.2014р.

у справі №925/1381/14 (суддя Васянович А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДІЗАРТ ПЛЮС»

до Приватного підприємства «МАН
Зернотрас»

про стягнення 476 172,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «ДІЗАРТ ПЛЮС»
(далі-позивач) звернулося до
Господарського суду Черкаської
області з позовом до Приватного
підприємства «МАН Зернотрас»
(далі-відповідач) про стягнення 476 172,33
грн. боргу, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов договору
поставки нафтопродуктів №ДП-43 від
19.03.2012р.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 26.08.2014 року у
справі №925/1381/14 позов задоволено
повністю.

Присуджено до стягнення з Приватного
підприємства «МАН Зернотрас» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДІЗАРТ ПЛЮС» 476 172,33
грн. - основного боргу та 9 523,45 грн.
витрат на сплату судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції від 26.08.2014р.,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати зазначене рішення суду та
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин господарським судом, що мають
значення для справи, та порушення судом
норм процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.09.2014р. у
складі колегії суддів: головуючого
судді Авдеєва П.В., суддів Яковлєва М.Л.
та Ільєнок Т.В. відновлено пропущений
строк на подання апеляційної скарги,
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та розгляд справи №925/1381/14
призначено на 30.10.2014р.

Через канцелярію суду від Приватного
підприємства "МАН Зернотранс" надійшла
касаційна скарга, в якій просив
скасувати ухвалу Київського
апеляційного господарського суду про
відмову у поновленні пропущеного
строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.10.2014р. у
складі колегії суддів: головуючого
судді Авдеєва П.В., суддів Яковлєва М.Л.
та Ільєнок Т.В. зупинено апеляційне
провадження у справі №925/1381/14 до
розгляду Вищим господарським судом
України касаційної скарги Приватного
підприємства "МАН Зернотранс" на ухвалу
Київського апеляційного
господарського суду про відмову у
поновленні пропущеного строку на
апеляційне оскарження та матеріали
справи №925/1381/14 направлено до Вищого
господарського суду України.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 21.10.2014р. у прийняті
касаційної скарги Приватного
підприємства "МАН Зернотранс" на ухвалу
Київського апеляційного
господарського суду про відмову у
поновленні пропущеного строку на
апеляційне оскарження та повернення
апеляційної скарги у справі №925/1381/14
відмовлено.

Вищим господарським судом України
повернуто Київському апеляційному
господарському суду матеріали справи
№925/1381/14.

Розпорядженням від 27.10.2014р. у зв'язку з
перебуванням судді Яковлєва М.Л. у
відпустці здійснено заміну складу
суду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.10.2014р. у
складі колегії суддів: головуючого
судді Авдеєва П.В., суддів Куксова В.В.
та Ільєнок Т.В. прийнято апеляційну
скаргу до свого провадження, поновлено
апеляційне провадження та справу
№925/1381/14 призначено до розгляду на
20.11.2014р.

19.11.2014р. через канцелярію суду від
відповідача надійшло клопотання, в
якому просив відкласти розгляд справи,
оскільки директор та представник не
мають можливості з'явитися в судове
засідання в зв'язку з хворобою.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.11.2014р. у
складі колегії суддів: головуючого
судді Авдеєва П.В., суддів Куксова В.В.
та Ільєнок Т.В. розгляд справи №925/1381/14
відкладено на 04.12.2014р.

03.12.2014р. через канцелярію суду від
відповідача повторно надійшло
клопотання, в якому просив відкласти
розгляд справи, оскільки директор та
представник не мають можливості
з'явитися в судове засідання в зв'язку з
хворобою.

Розглянувши в судовому засіданні дане
клопотання та заслухавши думку
представника позивача, судова колегія
дійшла до висновку, що воно не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п.3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України"
господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Проте, відповідач відповідно до вимог
ст.ст.32-34 ГПК України не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
неможливості забезпечити участь у
судовому засіданні іншого
представника. Також, не надано доказів
того, що його представник дійсно
перебуває на лікарняному.

Крім того, судова колегія звертає увагу
на те, що предметом даного спору є
стягнення боргу, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов договору
поставки нафтопродуктів №ДП-43 від
19.03.2012р., при цьому позивачем не
заявлялося вимог про стягнення з
відповідача штрафних санкцій,
інфляційних втрат, річних, а тому
доводи відповідача стосовно
складності справи є безпідставні.

Позивач не скористався своїм правом
згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав
суду відзив на апеляційну скаргу
позивача, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не
перешкоджає перегляду рішення суду
першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника позивача,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення суду, дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції не
підлягає скасуванню чи зміні з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
19.03.2012 року між позивачем, як
постачальником, та відповідачем, як
покупцем, був укладений договір
поставки нафтопродуктів за №ДП-43
(далі-договір), відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується поставити
покупцю нафтопродукти в асортименті, в
подальшому іменовані товар, а покупець
зобов'язується прийняти товар від
постачальника та оплатити його
вартість на умовах даного договору.

Згідно із п.1.2 договору поставки
асортимент та кількість (об'єм товарної
продукції) погоджується сторонами у
рахунках на оплату та видатковій
накладній.

У відповідності до п.2.1 договору ціна за
одиницю товару встановлюється за
погодженням сторін в рахунку на оплату
та видатковій накладній. Ціна включає
податки, збори та інші обов'язкові
платежі, передбачені чинним
законодавством України. До ціни товару
входить також вартість зберігання
товару постачальником в резервуарах.

Відповідно до п. 3.1 договору датою
виконання постачальником зобов'язань з
поставки продукції і моментом переходу
права власності на продукцію
вважається зазначена в
лімітної-забірної відомості дата
отримання продукції покупцем. Право
власності на товар переходить до
покупця з моменту підписання сторонами
видаткової накладної на товар.

Пунктом 3.2 договору сторони погодили,
що товар постачається покупцю
товарними партіями на умовах - FCA
завантажено в автомобільний транспорт
покупця з резервуарів постачальника.
Місцезнаходження АЗС визначається в
додатках, що є невід'ємною частиною
даного договору. Протягом дії даного
договору сторони мають право змінювати
перелік АЗС, шляхом внесення
відповідних змін до додатку, що є
невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 4.2 договору було передбачено 100%
попередню оплату товару.

31 грудня 2012 року між сторонами було
укладено угоду №1 про зміну і
доповнення договору, відповідно до
якої додано п.5, п.п.5.3 у наступній
редакції: "п. 5.3. У разі не виконання п. 5.1.
сторони погодили, що вартість невчасно
сплаченої партії товару підлягає
перегляду за письмовою домовленістю
сторін. Письмова домовленість
оформлюється протоколом погодження
ціни, який набуває чинності з моменту
підписання та є невід'ємною частиною
цього договору.

5.3.1. У разі перегляду ціни, будь-яка із
сторін, яка виступає боржником повинна
погасити заборгованість перед іншою
стороною на протязі 30 календарних днів.

Водночас додано п.10, п.п. 10.10. у наступній
редакції: «10.10. Якщо жодна із сторін не
заявить про свої наміри припинити дію
договору за 30 днів до закінчення строку
його дії, то строк дії цього договору
автоматично продовжується на кожний
наступний календарний рік".

Як свідчать матеріали справи, позивач
свої зобов'язання за договором виконав
та поставив відповідачу нафтопродукти
на загальну суму 516 435 грн. 00 коп., в т.ч.
ПДВ 20%, що підтверджується копіями
видаткових накладних: № РН-0000092 від 31
січня 2014 року на суму 223 208 грн. 00 коп.; №
РН-0000242 від 28 лютого 2014 року на суму 241 370
грн. 50 коп.; № РН-0000411 від 31 березня 2014
року на суму 9 796 грн. 50 коп.

14.05.2014 року сторони підписали протокол
погодження ціни до договору № ДП-43 від
19 березня 2012 року, відповідно до якого
встановили ціну поставленого товару з
врахуванням ПДВ згідно видаткових
накладних № РН-0000092 від 31 січня 2014 року,
№ РН-0000242 від 28 лютого 2014 року, № РН-0000411
від 31 березня 2014 року в розмірі 14 грн. 50
коп. за 1 літер дизельного палива та 15
грн. 00 коп. за 1 літер бензину А-95.

Також, відповідно до видаткової
накладної №РН-0000772 від 31 травня 2014 року
відповідачем було отримано
нафтопродуктів на загальну суму в
розмірі 42 060 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 20%.

Товар було прийнято відповідачем, що
підтверджується підписом
уповноваженої особи та відтиском
печатки у вищенаведених видаткових
накладних.

Станом на 01 січня 2014 року
заборгованість відповідача перед
позивачем за раніше отримані
нафтопродукти становила 332 737 грн. 33
коп., що підтверджується актом звірки
за період з 01 січня 2014 року по 31 травня
2014 року.

В порушення умов договору,
відповідачем було проведено лише
частковий розрахунок за отриманий
товар, що підтверджується випискою з
банку за період з 01 січня 2014 року по 04
серпня 2014 року (а.с. 44 - 45 т.1).

В зв'язку з чим, позивач просив суд
стягнути з відповідача 476 172 грн. 33 коп.
заборгованості за поставлені
нафтопродукти за договором поставки №
ДП-43 від 19 березня 2012 року.

Частиною першою ст. 693 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

Також ст. 692 Цивільного кодексу України
встановлено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

В п. 1.7. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року, № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" вказано, що якщо у
договорі або законі не встановлено
строку (терміну), у який повинно бути
виконано грошове зобов'язання, судам
необхідно виходити з приписів частини
другої статті 530 ЦК України. Цією нормою
передбачено, між іншим, і можливість
виникнення обов'язку негайного
виконання; такий обов'язок випливає,
наприклад, з припису частини першої
статті 692 ЦК України, якою визначено, що
покупець за договором купівлі-продажу
повинен оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу. При цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 ЦК України.

Позивачем на адресу відповідача було
направлено вимогу від 16 липня 2014 року
про сплату заборгованості за
поставлений товар в розмірі 496 172 грн. 33
коп., що підтверджується копією опису
вкладення у цінний лист та копією
фіскального чеку УДППЗ "Укрпошта" від 17
липня 2014 року ( а.с. 46 - 48 т.1).

Проте, відповідач не повідомив
позивача про результати розгляду
вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 538 Цивільного
кодексу України якщо зустрічне
виконання обов'язку здійснено однією
із сторін, незважаючи на невиконання
другою стороною свого обов'язку, друга
сторона повинна виконати свій
обов'язок.

Умовами договору була передбачена 100%
передоплата, проте відповідач здійснив
лише часткову оплату отриманого
товару.

В зв'язку з тим, що згідно ч. 2 ст. 712
Цивільного кодексу України до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, то з
урахуванням дати поставки товару,
обов'язок відповідача щодо оплати
поставлених нафтопродуктів на момент
звернення позивача до суду настав.

Відповідно до частин 1, 7 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526
Цивільного кодексу України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідачем відповідно до вимог ст.ст.
32-34 ГПК України не надано належних та
допустимих доказів на спростування
наявності вказаної вище
заборгованості.

Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем в сумі 476 172,33 грн.,
належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, тому
позовні вимоги в частині стягнення
основного боргу, судовою колегією
визнаються обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів, які б спростовували вище
встановлені обставини, учасниками
процесу не надано.

Доводи, наведені відповідачем в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що оскаржуване рішення суду
першої інстанції відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи.
Судова колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміні оскаржуваного
рішення суду.

Судові витрати покладаються на
підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «МАН Зернотрас» на
рішення Господарського суду
Черкаської області від 26.08.2014р. у справі
№925/1381/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Черкаської області від 26.08.2014 року у
справі №925/1381/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/1381/14
повернути до Господарського суду
Черкаської області.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 09.12.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
В.В. Куксов

Т.В. Ільєнок