ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року Справа № 904/2428/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого: Нєсвєтової Н.М.

суддів: Вовка В.І.

Жукової Л.В.

розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 01.07.2014

та на постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від
07.10.2014

у справі №904/2428/14

за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до
Публічного акціонерного товариства
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль"

про
стягнення 32307927, 74 грн.

за участю представників сторін

від позивача: Ященко Р.Ю. - за
довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулось
до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
публічного акціонерного товариства
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" (з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог)
про стягнення 32307927,74 грн. з яких 27138676,12
грн. - основного боргу, 2507636, 04 грн. - пені,
1863 757,77 грн. - інфляційних втрат та 797857,81
грн. - 3% річних.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 01.07.2014,
залишеним без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 07.10.2014 у справі
№904/2428/14 позов задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ "Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" на користь ПАТ
"НАК "Нафтогаз України" 27138676,12 грн.
основного боргу, 1880727,03 грн. пені, 797857,81
грн. 3% річних, 1863757,77 грн. інфляційних
втрат та 73080,00 грн. витрат по сплаті
судового збору. В іншій частині позову
відмовлено.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подало до
Вищого господарського суду України
касаційну скаргу, в якій просить
рішення та постанову у даній справі
скасувати в частині відмови у
стягненні пені у розмірі 626909,01 грн., і в
оскаржуваній частині прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги про
стягнення пені задовольнити в повному
обсязі. В решті судові рішення скаржник
просить залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування попередніми судовими
інстанціями норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
зазначених судових рішень, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 28.12.2012р. між ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" (продавець) та ПАТ
"Дніпродзержинська
теплоелектроцентраль" (покупець)
укладено договір №13/2328-БО-3
купівлі-продажу природного газу,
відповідно до умов якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2013 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний
газ, видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України ""Про засади
функціонування ринку природного газу",
а покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ, на умовах
цього договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, продавець
передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31
грудня 2013 року газ обсягом до 14570, 526 тис.
куб. м.

16.07.2013р. сторони уклали додаткову угоду
№1, за якою з 01 липня 2013р. п. 5.2. договору
купівлі-продаж природного газу від
28.12.2012р. №13/2328-БО-3 викладено в наступній
редакції: ціна за 1000 куб. м. газу
становить 3459, 00 грн. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того: -
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ
2%; - податок на додану вартість за
ставкою 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами 295, 60 грн., крім того ПДВ
20% 59,12 грн., всього з ПДВ 354, 72 грн. До
сплати за 1000 куб. м. природного газу 3
823, 78 грн., крім того ПДВ 20% 764, 76 грн.,
всього з ПДВ 4 588, 54 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу;
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Пунктом 7.2. договору сторони
встановили, що у разі невиконання
покупцем умов пункту 6.1. цього договору
продавець має право не здійснювати
поставку газу покупцю або обмежити
поставку пропорційно до кількості
несплачених обсягів з наступною
поставкою цих обсягів при умові їх
оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1. умов цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що на виконання умов
договору, позивачем було поставлено
відповідачу природний газ на загальну
суму 41625500,46 грн., що підтверджується
актами прийому-передачі природного
газу, підписаними уповноваженими
представниками сторін та скріпленими
печатками підприємств.

При цьому, як було встановлено судами,
зобов'язання з оплати вартості
отриманого природного газу
відповідачем виконані частково,
внаслідок чого утворилась
заборгованість, у зв'язку з чим,
виходячи з приписів, зокрема, статті 193
Господарського кодексу України,статей
525, 526, 611, 625, 629 Цивільного кодексу
України щодо виконання зобов'язання
належним чином відповідно до умов
договору, а також з урахуванням доводів
та доказів сторін, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції дійшов
правомірного висновку про наявність
підстав для задоволення позову в
частині стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 27138676,12 грн.,
1880727,03 грн. пені, 797857,81 грн. 3% річних,
1863757,77 грн. інфляційних втрат

Судові рішення в цій частині сторонами
не оскаржуються.

Разом з цим, частково відмовляючи у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення пені у розмірі 626909,01грн.,
виходячи з приписів пункту 3 частини 1
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України, судами
першої та апеляційної інстанції було
встановлено, що відповідач є
підприємством, яке здійснює постачання
теплової енергії населенню, бюджетним
установам та організаціям, які
своєчасно не здійснюють розрахунки за
надані відповідачем послуги, також
судами враховано, що поданими
відповідачем доказами (довідки про
фінансовий стан, постанови про арешт
коштів від 12.02.2013, від 11.04.2013, від 01.06.2013,
від 21.06.2013, виписки з реєстру
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які беруть участь в
процедурі погашення заборгованості
відповідно до Закону України "Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу)
підтверджується скрутне фінансове
становище КП ДМР
"Дніпродзержинськтепломережа" та
свідчать про об'єктивну неможливість
виконання відповідачем своїх
зобов'язань в повному обсязі та у
встановлений строк.

Крім того, судами встановлено, що
позивачем не доведено та в матеріалах
справи відсутні будь-які докази, які б
свідчили про те, що внаслідок порушення
відповідачем своїх зобов'язань,
кредитор зазнав збитків.

За приписами статті 611 Цивільного
кодексу України та статті 230
Господарського кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання
(частина 1 статті 549 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до пункту 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд приймаючи
рішення має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Аналогічні принципи закріплені у
статті 233 Господарського кодексу
України, якою встановлено, що у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, колегія суддів, з
урахуванням мотивів, викладених у
рішенні суду першої інстанції щодо
зменшення розміру пені, з якими
погодився суд апеляційної інстанції, а
також ту обставину, що з відповідача
підлягає, окрім стягнення пені, сума
основного боргу, 3 % річних та
інфляційні нарахування, вважає
правомірним висновок суду щодо
часткового задоволення позовних вимог
ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що згідно з
пунктом 3 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази. У
касаційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Беручи до уваги викладене, судова
колегія вважає рішення суду першої
інстанції та постанову апеляційного
суду такими, що відповідають нормам
матеріального та процесуального права,
підстав для їх зміни чи скасування не
вбачається, а викладені у касаційній
скарзі доводи скаржника, судова
колегія вважає непереконливими та
такими, що зводяться до непогодження
скаржника із судовими рішеннями в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
07.10.2014 та рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 01.07.2014 у
справі №904/2428/14 залишити без змін.

Головуючий
Н.М. Нєсвєтова

Судді
В.І. Вовк

Л.В. Жукова