ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.Справа № 922/4411/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємтсва
"Ера", м. Харків до 1. Приватної фірми
"Данк" м. Харків , 2. Публічного
акціонерного товариства банк
"Меркурій", м. Харків про визнання
недійсним договору за участю :

Представник позивача - не з"явився;

Представник 1-го відповідача - не
з"явився;

Представник 2-го відповідача -
Полетаєва Т.Ю. дов. №78 від 01.09.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне підприємтсво "Ера"
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом про
визнання недійсним Договору про
переведення боргу б/н від 28.12.2012 року,
укладеного між Приватною фірмою "Данк",
Публічним акціонерним товариством
банк "Меркурій" та Приватним
підприємтсвом "Ера". В обгрунтування
позовних вимог позивач вказує на те, що
зміст даного договору суперечить
нормам чинного законодавства, а саме
ст.ст. 180, 189 Господарського кодексу
Уукраїни, порушує інтереси позивача, а
також принципи справедливості,
добросовісності та розумності, що
закріплені ст. 3 Цивільного кодексу
України.

Також позивач просить суд покласти на
відповідача витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1218,00 грн.

Ухвалою суду від 08.10.2014 року за позовною
заявою було порушено провадження по
справі №922/4411/14 та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 04 листопада 2014 року.

Ухвалою суду від 04.11.2014 року розгляд
справи було відкладено на 12 листопада
2014 року.

Ухвалою суду від 12.11.2014 року розгляд
справи було відкладено на 25 листопада
2014 року.

Через канцелярію суду 25.11.2014 року 2-й
відповідач надав клопотання (вх.№41945)
про долучення до матеріалів справи
документів, яке було досліджено та
задоволено судом.

Представник 2-го відповідача в судовому
засіданні та у відзиві, наданому через
канцелярію суду (вх.№38577 від 04.11.14р.)
проти позову заперечував, просив
відмовити в його задоволенні в повному
обсязі.

Представник позивача в призначене
судове засідання не з'явився,
документів, витребуваних судом, не
надав, про причини неявки суд не
повідомив. Про час та місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином.

Представник 1-го відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив. Про час та
місце проведення судового засідання
був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглядати справу за
наявними у справі і додатково поданими
на вимогу суду матеріалами і
документами.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані сторонами документи,
вислухавши пояснення представника 2-го
відповідача, суд встановив наступне.

28 грудня 2012 року між Приватною фірмою
„ДАНК" (Первісний боржник"), Приватним
підприємством „ЕРА" (Новий боржник) та
АТ Банком „МЕРКУРІЙ' (Кредитор) було
укладено Договір яким регулюються
відносини, пов'язані із заміною сторони
(Первісного боржника) в частині вимог в
сумі 3 799 800,00 (три мільйона сімсот
дев'яносто дев'ять тисяч вісімсот)
доларів США 00 центів у зобов'язанні, що
виникає із договору №02/1-25К- 84
невідновлювальної кредитної лінії в
іноземній валюті від 29 жовтня 2012р.,
укладеного між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ
ТОВАРИСТВОМ БАНКОМ «МЕРКУРІЙ», який є
правонаступником усіх прав та
зобов'язань Акціонерного комерційного
банку «Меркурій», відповідно до п.1.2.
Статуту, зареєстрованого Державним
реєстратором Харківської міської ради
Куциной Ю.С. 21.10.2009р. та Приватною
фірмоюа «ДАНК», далі - Основний договір.

Відповідно до п.2 Договору, в порядку та
на умовах, визначених цим Договором,
Первісний боржник переводить частково
свій борг у сумі 3 799 800,00 (три мільйона
сімсот дев'яносто дев'ять тисяч
вісімсот) доларів США 00 центів на
Нового боржника, внаслідок чого Новий
боржник заміняє Первісного боржника в
частині вимог по Основному договру в
сумі З 799 800,00 (три мільйона сімсот
дев'яносто дев'ять тисяч вісімсот)
доларів США 00 центів як зобов'язану
сторону в Основному договорі. Частина
боргу за Основним договором в сумі 2 000
000,00 доларів США залишається за
Первісним боржником.

Пунктом 4 Договору передбачено, що
Кредитор не заперечує проти заміни
Первісного боржника в частині вимог у
сумі З 799 800,00 (три мільйона сімсот
дев'яносто дев'ять тисяч вісімсот)
доларів США 00 пентів Новим боржником в
Основному договорі і, підписуючи зі
своєї сторони цей Договір, дає свою
згоду на відповідне переведення боргу
в порядку та на умовах, визначених цим
Договором.

В обгрунтування своїх вимог, позивач
вказує, що вважає вказаний договір
недійсним, з огляду на те, що зміст
Спірного договору суперечить приписам
цивільного та господарського
законодавства України. Так, умовами
Спірного договору не передбачено
обов'язку Первісного боржника
здійснити оплату на користь Нового
боржника за переведення боргу. Отже,
відсутність у Спірному договорі такої
істотної умови як ціна договору є
порушенням приписів законодавства та
підставою для визнання договору
недійсним.

Під час укладення Спірного договору
Позивач розраховував на те, що
Відповідач-1 компенсуватиме йому суми
грошових коштів, які Позивач сплатить
Відповідачу-2 в порядку виконання
зобов'язань за Кредитним договором.

Зобов'язання за Кредитним договором
Позивач частково виконав та сплатив
Кредитору грошові кошти у розмірі 423
476,67 доларів США.

Проте, після звернення Позивача до
Відповідача-1 з вимогою відшкодувати
вказані витрати, останній від вчинення
таких дій відмовився, мотивувавши це
відсутністю у Первісного боржника
відповідних зобов'язань за Спірним
договором.

Таким чином, під час укладення Спірного
договору Позивач допустив помилку
(неправильно сприйняв його істотні
умови) щодо обов'язку Первісного
боржника здійснити оплату за
договором, та не вимагав включення
відповідних положень до Спірного
договору.

Такі обставини на думку позивача
свідчать про те, що зміст даного
договору суперечить приписам чинного
законодавства, а саме ст.ст. 180, 189
Господарського кодексу України та
порушує інтереси Приватного
підприємтсва "Ера".

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог і заперечень проти них суд
виходить з наступного.

У відповідності до ст. 15, 16 ЦК України
визнання правочину недійсним є одним
із способів захисту цивільного права
та інтересу у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Аналогічно
ст. 20 ГК України передбачає можливість
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом з
метою захисту прав і законних
інтересів суб'єкта господарювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Зазначені положення ЦК України
узгоджуються з положеннями ч.1 ст. 207 ГК
України, відповідно до якої
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Отже, господарський договір може бути
визнаний недійсним за наявності двох
умов: перша - це порушення ним прав
та/або охоронюваних законом інтересів
позивача; друга - це наявність
передбачених законом підстав для
визнання договору недійсним.

Така правова позиція суду відповідає
п.7 та п.5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними", якими
передбачено, що правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. Вимога про
визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Таким чином, позивач в силу викладеного
та відповідно ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України
(судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень) зобов'язаний довести за
допомогою належних та допустимих
доказів факт порушення спірними
правочинами його, позивача, прав та/або
охоронюваних законом інтересів, а
також це наявність передбачених
законом підстав для визнання договору
недійсним.

Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (ст. 627
Цивільного кодексу України).

Боржник у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою (переведення
боргу) лише за згодою кредитора, якщо
інше не передбачено законом (ст. 520
Цивільного кодексу України).

Згідно Статуту, засновником ПП «Ера» є
Ярощук Вікторія Іванівна (зміни № 2 до
Статуту, арк.с. 28).

Директором ПП «Ера» є Ярощук Вікторія
Іванівна на підставі Рішення від 06.05.2009
року та Наказу № 1 від 06.05.2009 року (арк.с.
29-30).

24. грудня2012 року засновник ПП «Ера»
Ярощук Вікторія Іванівна прийняла
рішення про переведення кредитної
заборгованості ПФ «Данк» по кредитному
договору № 02/1-25К-84 від 29.10.2012 року в сумі
3799800,00 доларів США на ПП «Ера» (арк.с. 31).

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на те, що умовами Спірного
договору не передбачено обов'язку
Первісного боржника здійснити оплату
на користь Нового боржника за
переведення боргу, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського
кодексу України сторонам надається
право визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству;
примірного договору, рекомендованого
органом управління суб'єктам
господарювання для використання при
укладенні ними договорів, коли сторони
мають право за взаємною згодою
змінювати окремі умови, передбачені
примірним договором, або доповнювати
його зміст.

Діюче законодавство не передбачає
обов'язку первісного боржника
здійснити оплату на користь нового
боржника за переведення боргу та не
передбачає відшкодування первісним
боржником витрат новому боржнику, які
будуть ним понесені при виконанні
Договору про переведення боргу.

Отже, на момент укладення спірного
договору про переведення боргу від
28.12.2012 року, укладеного між Приватною
фірмою "Данк", Публічним акціонерним
товариством банк "Меркурій" та
Приватним підприємтсвом "Ера"вимоги
Закону щодо форми договору були
додержані.

Також, ч. 2 п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого
Господарського суду України від 29.05.2013
року № 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» передбачено, що не є
підставою для визнання недійсним
відсутність у договорі істотних умов.

Пунктом 3.9. Постанови Пленуму Вищого
Господарського суду України від 29.05.2013
року № 11 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» визначено, що за змістом
статті 229 ЦК України правочин, вчинений
під впливом помилки, є оспорюваним.

Під помилкою слід розуміти таке
неправильне сприйняття стороною
правочину предмета чи інших істотних
умов останнього, що вплинуло на її
волевиявлення, за відсутності якого
можна вважати, що правочин не було б
вчинено. Помилка повинна мати істотне
значення, зачіпати природу правочину
або такі якості його предмета, які
значно знижують можливість його
використання за призначенням. При
цьому істотною вважається така
помилка, наслідки якої неможливо
усунути або їх усунення вимагає
значних витрат від особи, що
помилилася, - з урахуванням її
майнового становища, характеру
діяльності тощо. Обставини, з приводу
яких помилилася особа, мають бути
наявними на час вчинення правочину.

Обов'язок доведення відповідних
обставин покладається на позивача.

Суд, зазначає, що позивачем не доведено
факту наявності обставини, з приводу
яких ним була допущена помилка та
істотність таких обставин.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, враховуючи, що
обставини, на які посилається позивач в
обґрунтування свого позову, не
доведені, суд визнав позовні вимоги
Приватного підприємтсва "Ера"
безпідставними і такими, що не
підлягають задоволенню, у зв'язку з чим
відмовляє в задоволенні позову
повністю.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України, у разі
відмови у позові судові витрати
покладаються на позивача.

На підставі викладеного, на підставі
ст.ст. 15, 16, 203, 215, 520, 627 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 20, 179, 207
Господарського кодексу України,
керуючись, ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 65, 82- 85
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 01.12.2014 р.

Суддя Т.С. Денисюк