ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2014 р.Справа № 922/4303/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Кубах
І.М.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю "РН-Карт Україна", м.
Київ до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Харків про стягнення 6 717,44
грн. за участю представників сторін:

позивача - Кривошеєва Г.О., довіреність
№100 від 03.06.2014 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "РН-Карт Україна"
(позивач) звернулося до господарського
суду із позовною заявою, в якій просить
суд (з урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог, а.с. 67-68)
стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (відповідача) заборгованість в
розмірі 5 666,11 грн., 3% річних в розмірі
299,45 грн. та інфляційні втрати в розмірі
1 093,56 грн., посилаючись на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором поставки
№02440К від 16.05.2012 р. Позивач також
просить суд покласти на відповідача
витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримує у
повному обсязі, просить суд позов
задовольнити. Подав до суду клопотання
(вх. №43521 від 04.12.2014 р.) про долучення до
матеріалів справи копії видаткової
накладної №17300 від 30.06.2012 р. та
письмового пояснення щодо розрахунку
інфляційних втрат та 3% річних. Надані
документи долучено судом до матеріалів
справи.

Відповідач про дату, час і місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, в судове
засідання свого повноважного
представника не направив, про причини
неявки суду не повідомив, витребуваних
документів до суду не подав.

Враховуючи те, що судом вжито всіх
передбачених законом заходів для
належного повідомлення відповідача
про дату, час та місце розгляду справи,
суд вважає за можливе розглянути
справу за відсутності представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами відповідно до вимог ст. 75
ГПК України.

Ухвалою суду від 25.11.2014 р. у даній справі
було задоволено клопотання позивача
про продовження строку розгляду спору
поза межами 2-х місячного терміну,
встановленого ч. 3 ст. 69 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, заслухавши
пояснення представника позивача,
вивчивши матеріали справи, всебічно та
повно дослідивши надані позивачем
докази у їх сукупності, суд встановив
наступне.

16.05.2012 р. між позивачем (постачальник) та
відповідачем (покупцем) укладено
договір поставки № 02240К, за умовами п.
2.1. якого позивач зобов'язався протягом
строку дії цього договору здійснити
постачання палива та/або надавати
послуги відповідачу на умовах EXW за
місцезнаходженням АЗС, а відповідач
зобов'язався приймати такі паливо
та/або послуги та оплачувати їх на
умовах цього Договору. При визначенні
базисних умов постачання палива та/або
надання послуг сторони керуються
Міжнародними правилами тлумачення
комерційних термінів (ІНКОТЕРМС) в
редакції 2000 року, в частині, що не
суперечить умовам даного договору.

Передача/отримання палива та/або
надання/отримання послуг здійснюється
виключно з використанням смарт-карток
(п. 2.2. договору).

Згідно з п. 2.3. договору з метою
визначення (уточнення) розмірів
виконаних зобов'язань за договором
сторони зобов'язані оформлювати
видаткові накладні або акти
приймання-передачі палива та/або
послуг за звітний період. Фактична
кількість, асортимент і ціна
поставленого відповідачеві палива
та/або отриманих послуг визначається
виходячи з даних, що міститься в
електронних базах даних про
використання відповідної смарт-картки,
а саме в програмному апаратному
комплексі Petrol (виробником даного
програмного забезпечення є "ДП центр
автоматичної ідентифікації" дочірнє
підприємство фірми "Нові комп'ютерні
технології" м. Москва) та фіксується в
інформаційних чеках наданих
відповідною АЗС. В разі виникнення
спірних моментів щодо положень
відповідної видаткової накладної або
акту приймання - передачі палива та/або
послуг, сторони визнають і
погоджуються з даними, що фіксуються
вищезазначеним програмним
забезпеченням, автентичність даних,
яких гарантується компанією
виробником зазначеного програмного
забезпечення та/або даними, що
міститься у інформаційних чеках
наданих відповідною АЗС.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів
справи, на виконання договору
позивачем було поставлено та передано
у власність відповідача дизпаливо
(надалі - товар) на загальну суму 211 612,11
грн., що підтверджується видатковими
накладними: №11444 від 31.05.2012 р., №17300 від
30.06.2012 р., №17328 від 30.06.2012 р., №19704 від
31.07.2012 р., №22332 від 31.08.2012 р., №22361 від
31.08.2012 р., №23540 від 30.09.2012 р., №23573 від
30.09.2012 р., №27537 від 31.10.2012 р., №27572 від
31.10.2012 р., №30189 від 30.11.2012 р., №30225 від
30.11.2012 р., №30233 від 30.11.2012 р., №31276 від
31.12.2012 р. та №31315 від 31.12.2012 р. (а.с. 25, 26,
28-37, 39, 118).

При цьому видаткові накладні №31276 від
31.12.2012 р., №31315 від 31.12.2012р. та 17300 від
30.06.2012 р. не містять ані підпису
відповідача, ані його печатки (а.с. 27,
39-40, 118).

Дослідивши дані обставини та
проаналізувавши умови договору
поставки, суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

У п. 4.3. договору передбачено, що
відповідач зобов'язаний не пізніше 5
робочих днів з моменту отримання двох
оригінальних екземплярів видаткової
накладної чи акта приймання - передачі
палива та/або послуг у звітному періоді
підписаного повноважною особою та
скріпленого печаткою позивача
підписати повноважною особою та
скріпити печаткою відповідача та
направити один оригінальний примірник
такої видаткової накладної чи акту
приймання - передачі палива та/або
послуг або вмотивовану відмову від їх
підписання позивач. Невиконання
відповідачем зобов'язань з підписання
та направлення позивачеві видаткової
накладної чи акту приймання - передачі
палива та/або послуг у встановлені
договором строки, або неотримання
позивачем від відповідача мотивованої
відмови від підписання зазначених
документів, є згодою відповідача з
даними зазначеними у видатковій
накладній чи відповідному акті
приймання - передачі палива та/або
послуг без додаткового оформлення
такої згоди.

Із письмових пояснень представника
позивача вбачається (а.с. 88), що
відповідач не повернув позивачеві
видаткові накладні: №31276 від 31.12.2012 р.,
№31315 від 31.12.2012 р. та 17300 від 30.06.2012 р., у
зв'язку з чим позивач надіслав
оригінали вказаних видаткових
накладних цінним листом із зворотнім
повідомленням №7740 від 29.08.2014 р. за
місцезнаходженням відповідача (61168,
АДРЕСА_1) (а.с. 41). Згідно з
роздруківкою з офіційного сайту ДП
"Укрпошта" цінний лист №7740 від
29.08.2014 р. повернуто поштою на адресу
позивача, у зв'язку із закінченням
встановленого терміну зберігання (а.с.
98).

Суд вважає, що ухилення відповідача від
одержання на підприємстві зв'язку
цінного листа не дає підстав вважати
видаткові накладені не направленими.

Дана позиція суду співпадає з правовою
позицією Вищого господарського суду
України, викладеною в пункті
1.7.Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня
2013 року №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", де, окрім іншого
зазначено, що ухилення боржника від
одержання на підприємстві зв'язку
листа, що містив вимогу (відмова від
його прийняття, нез'явлення на
зазначене підприємство після
одержання повідомлення про
надходження рекомендованого або
цінного листа), не дає підстав вважати
вимогу непред'явленою.

З огляду на викладені обставини та
умови пункту 4.3. договору, суд вважає, що
непідписані з боку відповідача
видаткові накладні №31276 від 31.12.2012 р.,
№31315 від 31.12.2012 р. та 17300 від 30.06.2012 р. є
належними доказами передачі позивачем
відповідачеві товару.

Згідно з п. 4.1. договору відповідач
зобов'язаний своєчасно сплачувати
позивачу вартість палива/послуг.

Крім того, у п. 6.2. договору передбачено,
що відповідач зобов'язаний здійснювати
попередню оплату палива/послуг. Сума та
строки внесення попередньої оплати
визначається відповідачем самостійно,
виходячи з його потреб у
паливі/послугах, з урахуванням того, що
паливо/послуги можна отримати лише на
суму передплати, що перевищує
сигнальний поріг (розмір якого
встановлено п. 1.6. договору).

Відповідно до п. 6.10. договору в разі
отримання відповідачем палива/послуг
на суму, що перевищує суму передплати з
урахуванням сигнального порогу,
відповідач зобов'язаний погасити
заборгованість, перерахувавши грошові
кошти на поточний рахунок позивача
протягом 2 (двох) календарних днів з
моменту виставлення рахунку, а також
перерахувати попередню оплату
відповідно до п. 6.2. договору.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідач,
отримавши від позивача товар на
загальну суму 211 612,11 грн., оплатив його
вартість частково на суму 205 946,00 грн.,
про що свідчить банківська виписка та
платіжні доручення №491 від 25.03.2013 р., №
518 від 08.04.2013 р. (а.с. 73-76).

Таким чином судом встановлено, що у
відповідача утворилась заборгованість
перед відповідачем в розмірі 5 666,11 грн.
(211 612,11 грн. - 205 946,00 грн. = 5
666,11 грн.), яка відповідачем не оплачена.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші,
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193
ГК України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу (ст. 33 ГПК України).

Згідно зі ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевказані обставини та
приписи закону, суд дійшов висновку про
те, що позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 5 666,11 грн. є
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню.

За приписами ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

За порушення строків оплати товару
позивач нарахував відповідачеві та
пред'явив до стягнення 3% річних в
розмірі 299,45 грн. та інфляційні втрати в
розмірі 1 093,56 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши правильність та
правомірність нарахування позивачем 3%
річних в розмірі 299,45 грн. та
інфляційних втрат в розмірі 1 093,56 грн.
(розрахунок на а.с. 116-117), суд дійшов до
висновку про те, що дані нарахування не
суперечать вимогам чинного
законодавства України та положенням
договору, відповідають наданим
розрахункам, тому позовні вимоги в цій
частині також є правомірними та
підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, позовні
вимоги підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України,
покладаючи судовий збір на
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
193 Господарського кодексу України, ст.
ст. 11, 509, 525, 530, 626, 610, 612, 625, 629, 655, 721
Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4,
4-3, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (61168, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "РН-Карт
Україна" (03110, м. Київ, вул. Солом'янська,
11, ) заборгованість в
розмірі 5 666,11 грн., 3% річних в розмірі
299,45 грн., інфляційні втрати в розмірі
1 093,56 грн. та судовий збір в
розмірі 1 827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 09.12.2014 р.

Суддя О.В. Макаренко