м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Публічного акціонерного товариства
До Державного житлово -
комунального підприємства
Національної академії Наук України
Про стягнення 311 872,38 грн.
Суддя
Від позивача Левченко В.І. -
Від відповідача не з?явився
Публічне акціонерне товариство
"Київенерго" звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Державного житлово -
комунального підприємства
Національної академії Наук України про
стягнення 311 872,38 грн.
Ухвалою Господарського суду
міста Києва від 15.08.2014 порушено
справи призначено на 05.09.2014.
24.09.2014 відділом діловодства
Господарського суду міста Києва від
представника відповідача отримано
відзив на позовну заяву.
В судове засідання 07.10.2014 представник
позивача з'явились, підтримали позовні
вимоги в повному обсязі.
В судове засідання 07.10.2014 представник
відповідача не з'явився, причини
неявки суд не повідомив.
Ухвалою суду від 07.10.2014 відкладено
розгляд справи на 28.11.2014.
30.10.2014 відділом діловодства суду від
представника позивача отримано заяву
про уточнення позовних вимог
відповідно до якої просить припинити
провадження в частині стягнення суми
основного боргу у розмірі 24 952,70 грн., та
заперечення на відзив.
В судове засідання 28.11.2014 представник
позивача з'явився, надав суду усні
пояснення по справі, просив суду
задовольнити позовні вимоги із
врахуванням заяви про уточнення
позовних вимог від 27.11.2014 року,
відповідно до якої просить припинити
провадження в частині стягнення суми
основного боргу у розмірі 27 996,02 грн.,
стягнути із відповідача на користь
позивача 243 818,94 грн., основного боргу,
В судове засідання 28.11.2014 представник
відповідача не з'явився, причини неявки
суду не повідомив.
За таких обставин суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи по суті в судовому засіданні
28.11.2014 р., запобігаючи одночасно
безпідставному затягуванню розгляду
спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК
Після виходу суду з нарадчої кімнати, в
судовому засіданні 28.11.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд, -
01.05.2001 між позивачем та відповідачем
був укладений договір на постачання
теплової енергії у гарячій воді № 3050092,
предметом якого є постачання,
користування та своєчасна сплата в
повному обсязі спожитої теплової
енергії у гарячій воді.
Згідно з пп. 2.2.1. та 2.3.1. Договору позивач
зобов'язаний постачати теплову енергію
у вигляді гарячої води на потреби:
опалення та вентиляцію - в період
опалювального сезону, гарячого
водопостачання - протягом року в
кількості та обсягах згідно з Додатком
1 до Договору, тоді, як відповідач
зобов'язаний дотримуватись кількості
споживання теплової енергії за кожним
параметром в обсягах, які визначені в
додатку 1, не допускаючи їх перевищення
та своєчасно сплачувати вартість
спожитої теплової енергії.
Відповідно до п. 2 Додатку 4 до Договору
Відповідач зобов'язаний щомісячно з 12
по 15 число самостійно отримувати у
районному відділі теплозбуту облікову
картку (табуляграму) фактичного
споживання теплової енергії за
попередній період та акт звірки на
початок розрахункового періоду (один
примірник оформленого акту звірки
повертає у МВРТ-4), та платіжну
вимогу-доручення, куди включені
вартість теплової енергії на поточний
місяць, з урахуванням остаточного
сальдо розрахунків на початок
розрахункового періоду.
Згідно п. 3 Додатку 4 до Договору, сплату
за вказаними в п. 2 цього Додатку
документами, "Абонент" виконує не
пізніше 25 числа поточного місяця.
Відповідно до пояснень позивача, ним
належним чином виконувалися
зобов'язання за Договором, тоді як
відповідач свої зобов'язання за
Договором належним чином не виконав,
внаслідок чого за період з 01.08.2011 по
01.06.2014 виникла заборгованість за
використану теплову енергію, яка
станом на 01.06.2014 становить 271814,96 грн., що
підтверджується відомостями обліку
споживання теплової енергії,
обліковими картками (табуляграмами) та
довідкою про надходження коштів за
спожиту відповідачем теплову енергію,
копії яких знаходяться в матеріалах
справи.
Враховуючи наведене, позивач просить
суд стягнути з відповідача 271 814,96 грн.
складової боргу, 14 536,48 грн. - 3% річних, 1
901,17 грн. - пені у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором
Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представника позивача, суд
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги є обґрунтованими, але
підлягають задоволенню частково з
Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.
Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.
Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
Відповідно до статті 525 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
Згідно статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).
Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Відповідно до частини
сьомої зазначеної статті не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).
Згідно частини 1 статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Умови зазначеного договору свідчать
про те, що за своєю правовою природою
він є договором енергопостачання.
Під час судового розгляду представник
позивача надав суду заяву про
уточнення позовних вимог, відповідно
до якої зазначив, що під час розгляду
справи відповідачем було частково
сплачено заборгованість у розмірі 27
Таким чином, станом на день розгляду
справи, 28.11.2014 р., заборгованість
відповідача за надану теплову енергію
у гарячій воді становить 243818,94грн.
Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011 р., припинення провадження у
справі на підставі зазначеної норми
ГПК можливе в разі, коли предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи. Якщо ж він був
відсутній і до порушення провадження у
справі, то зазначена обставина тягне за
собою відмову в позові.
Таким чином, оскільки відповідачем
сплачено частково суму заборгованості
в розмірі 27 996,02грн. в процесі розгляду
даної справи, та відсутністю в цій
частині позовних вимог предмету спору,
суд припиняє провадження у справі №
відповідача частини основної
заборгованості в розмірі 27 996,02грн.
Таким чином, станом на день розгляду
справи сума основної заборгованості що
підлягає до стягнення становить 243 818,94
З урахуванням викладеного, суд дійшов
до висновку, що відповідачем було
порушено умови Договору, а також вимоги
ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193
Господарського кодексу України.
Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм
викладених вище, а також на те, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення основного
боргу в розмірі 243 818,94 грн. нормативно
та документально доведені, а тому
підлягають задоволенню.
Крім суми основної заборгованості
позивач просить стягнути з відповідача
пеню у розмірі 1901,17 грн., 23 619,77 грн. -
інфляційної складової боргу, 14 536,48 грн.
- 3% річних у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором .
Пунктом 3.5 Додатку 4 до Договору за
несвоєчасне виконання його умов
передбачено пеню, яка нараховується на
суму боргу на початок місяця, у розмірі
0,5 % за кожний день прострочення.
Враховуючи вимоги ст. 3 Закону України
від 22.11.96 № 543/96-ВР "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", пеня нараховується у
розмірі, що не перевищує подвійної
облікової ставки НБУ в межах
скороченого строку позовної давності,
та відповідно до розрахунку ціни
позову (Додаток 1) становить 1901,17грн.
Статтею 230 Господарського кодексу
України визначено, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Стаття 611 чинного Цивільного кодексу
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
Згідно статті 624 ЦК України, якщо за
порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків. Договором може
бути встановлено обов'язок
відшкодувати збитки лише в тій частині,
в якій вони не покриті неустойкою.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
Згідно розрахунку позивача сума пені
складає 1901,17 грн. Контррозрахунку суми
пені відповідачем суду не надано.
Розрахунок пені відповідає матеріалам
справи та умовам договору.
У відповідності до частини 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи цей припис, слід
враховувати вказівку, що міститься в п.
2.4. роз'яснення Вищого арбітражного
суду України від 29.04.1994 р. № 02-5/293 «Про
деякі питання практики застосування
майнової відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань». Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, арбітражний суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Виходячи із зазначеного вище, суд
дійшов висновку про можливість
зменшення пені.

Таким чином, враховуючи вищевказані
обставини, керуючись ч. 1 ст. 233
Господарського кодексу України, п. 3 ст.
83 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає за
необхідне реалізувати надане йому
право та зменшити розмір пені, що
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача до 95,06 грн.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача
збитків від інфляції та 3% річних з
простроченої суми, суд вважає його
обґрунтованим, а тому вимоги позивача
про стягнення з відповідача 23 619,77 грн. -
збитків від інфляції та 14 536,48 грн. - 3%
річних, підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 33, 49, п.1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного
житлово-комунального підприємства
Національної академії наук України
(03150, м. Київ, вул.. Горького, 124-128, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
(01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5; ) основну заборгованість у
розмірі 243818 ( двісті сорок три тисячі
вісімсот вісімнадцять) грн. 94 коп., пені
в розмірі 95 (дев'яносто п'ять ) грн. 06
коп., інфляційних втрат в розмірі 23619 (
двадцять три тисячі шістсот
дев'ятнадцять) грн. 77 коп., 3% річних в
розмірі 14 536 ( чотирнадцять тисяч
п'ятсот тридцять шість) грн. 48 коп.,
судовий збір у розмірі 6237 (шість тисяч
двісті тридцять сім) грн. 45 коп.

3. Припинити провадження у справі №
910/17149/14 в частині стягнення з
відповідача частини основної
заборгованості в розмірі 27 996,02 грн.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата складання

повного рішення 03.12.2014.

Суддя
Л.В. Прокопенко