ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 р. Справа № 909/1149/14
Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Цюх Г. З., при
секретарі судового засідання Ломей Л.
Р., розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Золотоніський
лікеро-горілчаний завод "Златогор", вул.
Січова, 22, м.Золотоноша, Черкаська
область, 19700 в особі філії "Алко-Стиль",
вул. Каракая,26- Ж, м. Калуш,
Івано-Франківська область, 77300

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, м. Бурштин,
Галицький район, Івано-Франківська
область, 77111

про стягнення 43892,15 грн. заборгованості

за участю представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_2-адвокат,
посвідчення № НОМЕР_2 від 05.01.11р.,
договір про надання юридичних послуг
від 13.11.14р.

від позивача: Шевченко К.Т.-представник,
довіреність № 1348 від 16.09.13р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Золотоніський
лікеро-горілчаний завод "Златогор" в
особі філії "Алко-Стиль" звернулося до
господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
про стягнення з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 заборгованості в
сумі 57828,85 грн., в тому числі 47856,04 грн.
основного боргу, 4256,52 грн.
пені, 4874,22 грн. інфляційних та 842,07 грн. -
3% річних.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 13.10.14
порушено провадження у справі, розгляд
справи призначено в судовому засіданні
на 28.10.14. Ухвалою суду від 28.10.14
відкладено розгляд справи на 13.11.14, а
ухвалою від 13.11.14 відкладено на 28.11.14.

В засіданні суду 28.11.14 оголошено
перерву до 09.12.14.

09.12.14 розгляд справи продовжено.

28.11.14 від позивача, через канцелярію
суду, поступила заява про уточнення до
позовної заяви за вих. № 228/04 від 27.11.14
(вх.№ 15338/14 від 28.11.14), в якій позивач
просив стягнути з відповідача 30856,04 грн.
- основного боргу, 4516,25 грн. - пені, 978,47
грн. - 3% річних та 7541,39 грн. - інфляційних
втрат.

Відповідно до п.3.11 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11 № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» зазначено, що ГПК,
зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення (п. 3.10
Постанови Вищого господарського суду
від 26.12.2011 № 18).

Господарський суд розцінює подану
позивачем заяву, як заяву про зменшення
розміру позовних вимог та приймає її до
розгляду.

Таким чином, предметом спору даної
справи є стягнення 30856,04 грн. - основного
боргу, 4516,25 грн. - пені, 978,47 грн. - 3% річних
та 7541,39 грн. - інфляційних втрат.

В обгрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору поставки
№У-00001773 від 01.03.13 щодо оплати вартості
поставленого товару.

Представник відповідача в засіданні
суду платіжні доручення №5685 від 08.12.14
про оплату 30856,04 грн. боргу та №1199 від
08.12.14 про оплату 9000 грн. боргу, в зв"язку
з чим просив припинити провадження у
справі.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників сторін,
дослідивши та оцінивши зібрані докази
відповідно до приписів ст.43 ГПК
України, з"ясувавши обставини, на яких
грунтуються позовні вимоги, судом
з"ясовано наступне.

На виконання умов договору поставки
№У-00001773 від 01.03.13 позивач протягом
березня-квітня 2014 року поставляв
відповідачу товар (алкогольні напої),
за який відповідач вчасно не
розрахувався, в зв"язку з чим
заборгованість станом на день
звернення до суду становила 47856,04 грн.
Факт поставки товару підтверджується
наявними в матеріалах справи
розхідними накладними та визнається
відповідачем.

Враховуючи заяву позивача про
уточнення до позовної заяви за вих.№
228/04 від 27.11.14 (вх. № 15338/14 від 28.11.14), яку
суд розцінив як заяву про зменшення
розміру позовних вимог, основний борг
станом на день вирішення спору
становить 30856,04 грн.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили,
що оплату отриманого товару відповідач
проводить протягом протягом 35
(тридцяти п"яти) календарних днів з
моменту його отримання.

Відповідно до ст. 15-16 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, сторони
передбачили, що оплата здійснюється 35
(тридцяти п"яти) календарних днів з
моменту його отримання.

В силу приписів ст.599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних випадках ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та
ст. 193 Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту
планування, договору, а при відсутності
таких вказівок - відповідно до вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Враховуючи, що відповідачем після
звернення позивача до суду сплачено
30856,04 грн. основного боргу, що
підтверджується платіжним дорученням
№5685 від 08.12.14, провадження в частині
стягнення основного боргу слід
припинити за відсутністю предмету
спору відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК
України, з віднесенням на відповідача в
цій частині судових витрат, що довів
спір до суду.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Приписами ст.546, ст.549 ЦК України, ст.ст.
230-232 ГК України визначено, що одним із
видів забезпечення виконання
зобов'язання є неустойка у формі пені,
штрафу, яка сплачується боржником у
разі порушення зобов'язання. Згідно ч.2
ст. 551 ЦК України, п.4 ст.231 ГК України,
якщо предметом неустойки є грошова
сума і її розмір законом не визначений,
розмір неустойки встановлюється
договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов"язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов"язання мало
бути виконано.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що за
порушення строків розрахунків,
передбачених договором, відповідач
сплачує позивачу пеню в розмірі 1
(одного) % від суми заборгованості за
кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують
на користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 вказаного Закону встановлює,
що розмір пені, передбачений статтею
1 цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України,
що діяла у період, за який сплачується
пеня.

Слід зазначити, що позивач, нараховуючи
пеню, застосовував розмір подвійної
облікової ставки НБУ, що є правомірним.

У зв"язку з порушенням відповідачем
договірних зобов"язань щодо оплати
поставленого товару, відповідно до
ст.625 ЦК України та п.7.1. договору
позивачем нараховано відповідачу 4516,25
грн. пені, 978,47 грн. - 3% річних та 7541,39 грн.
- інфляційних втрат, правильність
нарахування яких судом перевірена.

Однак враховуючи, що відповідачем
після звернення позивача до суду
сплачено 9000 грн. боргу (в цю
суму включено 1827 грн. судового збору та
7173 грн. інфляційних), що
підтверджується платіжним дорученням
№1199 від 08.12.14, провадження в частині
стягнення 7173 грн. інфляційних слід
припинити за відсутністю предмету
спору відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК
України, з віднесенням на відповідача в
цій частині судових витрат, що довів
спір до суду.

Таким чином, до стягнення підлягає 4516,25
грн. пені, 368, 39 грн. інфляційних та 978,47
грн. - 3% річних.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки спір виник внаслідок
неправильних дій відповідача, на нього
відповідно до приписів, встановлених
ст.49 ГПК України, слід покласти судові
витрати, а саме: 1827 грн. судового збору.
Враховуючи оплату судового збору
відповідачем на підставі платіжного
доручення №1199 від 08.12.14, наказ на
стягнення не видавати.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції
України, ст.ст. 179, 193, 218, 230 ГК України,
ст.ст. 509, 526, 530, 546, 549, 610, 612, 625, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 34,
43, 49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст. ст. 82 -85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Золотоніський
лікеро-горілчаний завод "Златогор" в
особі філії "Алко-Стиль" до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення
43892,15 грн. заборгованості - задоволити
частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, м. Бурштин, Галицький
район, Івано-Франківська область, 77111,
код НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Золотоніський лікеро-горілчаний завод
"Златогор" (вул. Січова, 22, м.Золотоноша,
Черкаська область, 19700, код 31082518) в особі
філії "Алко-Стиль" (вул. Каракая,26 Ж,
м.Калуш, Івано-Франківська область, 77300,
код 38094760) - 4516 (чотири тисячі п"ятсот
шістнадцять) грн. 25 коп. пені, 368 (триста
шістдесят вісім) грн. 39 коп. інфляційних
та 978 (дев"ятсот сімдесят вісім) грн. 47
коп. - 3% річних.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Провадження у справі в частині
стягнення 30856,04 грн. основного боргу та
7173 грн. інфляційних припинити за
відсутністю предмету спору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

повне рішення складено 11.12.14

Суддя
Г.З. Цюх

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

_____________помічник судді Шунтов О.М. 11.12.14