ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р.Справа № 922/4805/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання
Ліпчанської В.В.

розглянувши справу

за позовом Харківського
національного технічного університету
сільського господарства ім. П.
Василенка, м. Харків до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 29529,73 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Бережного А.М. довіреність
№01-467 від 09.07.14 р.;

відповідача - ОСОБА_1;

ВСТАНОВИВ:

Харківський національний технічний
університет сільського господарства
ім. П. Василенка (позивач) звернувся до
господарського суду Харківської
області із позовною заявою до
відповідача - Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, в якій позивач
просить стягнути з відповідача 19175,27
грн. суму основного боргу за договором
про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю;
5440 грн. пені та 231,58 грн. штрафу,
інфляційні у розмірі 1374,03 грн., а всього
29529,73 грн., посилаючись на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за вказаним договором.
Крім того, позивач просить покласти на
відповідача судові витрати.

Присутній представник позивача у
судовому засіданні підтримав заявлені
позовні вимоги та надав через
канцелярію господарського суду
Харківської області правове
обґрунтування позовних вимог за
вх.№40245, які долучені судом до
матеріалів справи.

Відповідач у судовому засіданні проти
позову заперечувала, про що надала до
суду заперечення проти позовної заяви,
в яких зазначила, що оскільки в
орендованому згідно договору оренди
№5296-Н від 15.10.12 р., розташовувалась
виборча дільниця №6312333 виборів
депутатів, які відбулися 28.10.12 р.,
орендар фактично отримав майно за
договором 15.11.12 р. Орендна плата та
плата за тепло за період з 15.10.14 р. по
15.11.14 р. нараховані не мала бути, у
зв'язку із чим відповідач не
погоджується із нарахуванням
позивачем пені, штрафу та інфляційних
витрат. Також відповідач пояснила, що
сума боргу перед позивачем нею
частково сплачена, про що відповідачем
надані платіжні доручення, які судом
розглянуті та долучені до матеріалів
справи.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
позивача та відповідача, суд встановив
наступне.

На підставі проведених конкурсів,
Регіональним відділенням ФДМУ по
Харківській області з ФОП ОСОБА_1 (далі
по тексту - відповідач), було укладено
договір оренди №5296-Н від 15.10.2012р.,
нежитлових приміщень, розташованих за
адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 128,00
кв. м., що перебувають на балансі
Харківського національного технічного
університету сільського господарства
імені Петра Василенка (далі по тексту -
позивач). Мета оренди - влаштування та
функціонування закладів громадського
харчування.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Відповідно до п.2.1. договору, орендар
вступає у строкове платне користування
майном у термін, указаний у договорів,
але не раніше дати підписання
сторонами цього договору та акта
приймання передачі майна.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач, як орендар прийняв
орендоване майно в користування, що
підтверджується актом
приймання-передавання орендованого
майна від 15.10.2012 р., тому судом не
приймаються заперечення відповідача
щодо несвоєчасного отримання
орендованого приміщення.

Відповідно до п. 10.1 означеного договору
оренди, строк його дії спливає 15.09.2015 р.

Відповідно до ст. 286 Господарського
кодексу України, орендна плата - це
фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності. Строки внесення орендної
плати визначаються в договорі.

Відповідно до п. 3.6. договору оренди,
орендна плата перераховується
відповідачем до державного бюджету та
позивачеві щомісячно до 12 числа місяця,
у співвідношенні 50 % до державного
бюджету та 50 % на рахунок позивача.

Також, відповідно до п. 5. 13. означеного
договору оренди, між позивачем та
відповідачем, було укладено договір
про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю
від 01.11.2012 р.

Відповідно до п. 2.2.3. цього договору,
відповідач до 20 числа кожного місяця,
здійснює відшкодування витрат
позивача на утримання орендованого
нерухомого майна та надання
комунальних послуг.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем надані платіжні
доручення на підтвердження сплати
заборгованості перед позивачем, а саме
платіжні доручення: №Р24А11268- від
18.10.14 р. на суму 4136,3 UAH, №Р24А11268- від
18.10.14 р. на суму 5714 UAH та №Р24А11268:80
від 18.10.14 р. на суму 2000 UAH.

Представник позивача у судовому
засіданні проти долучення у якості
доказів сплати заборгованості перед
позивачем платіжних доручень:
№Р24А11268- від 18.10.14 р. на суму 4136,3 UAH,
№Р24А11268- від 18.10.14 р. на суму 5714 UAH
заперечував, пояснив, що між позивачем
та відповідачем існують інші договори
оренди та оскільки у вищевказаних
платіжних дорученнях відсутнє
посилання на договір №5296-Н дані
грошові зараховані у якості сплати
заборгованості по іншим договорам.

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно ч.1 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Дослідивши платіжні доручення, які
надані відповідачем, суд вважає за
необхідне прийняти у якості доказу
сплати частини суми боргу перед
позивачем платіжне доручення
№Р24А11268:80 від 18.10.14 р. на суму 2000 UAH,
оскільки у вказаному платіжному
документі вказано призначення платежу:
"відшкодування за воду, електричну
енергію, мусор по дог. №5296", тому
оскільки відповідачем дана сума
сплачена до подачі позивачем позову до
суду суд вважає за необхідне в частині
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю у
розмірі 2000,00 грн. - у задоволенні позову
відмовити.

Таким чином, оскільки відповідачем в
порушення умов договору вносилась
орендна плата та витрати на утримання
орендованого приміщення несвоєчасно
та не в повному обсязі, в зв'язку з чим
виникла заборгованість, та як
встановлено судом заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором оренди складає 3308,24 грн., за
договором про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю, з
урахуванням сплачених відповідачем
2000,00 грн. складає 17175,27 грн.

Як вбачається з матеріалів справи сума
заборгованості відповідачем не
сплачена. За таких обставин, враховуючи
доведеність факту порушення
відповідачем діючого законодавства,
суд вважає позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача
заборгованості за договором оренди у
розмірі 3308,24 грн. та за договором про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю у
розмірі 17175,27 грн. обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Окрім того, позивач просить суд
стягнути з відповідача на його користь
пеню у розмірі 5440,61 грн., штраф у
розмірі 231,58 грн. та інфляційні у
розмірі 1374,03 грн.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 3.7. договору оренди №
5296-Н, за несвоєчасне перерахування
орендної плати, встановлена пеня в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожен день
прострочення, у співвідношенні 50 % до
державного бюджету та 50 % на рахунок
Позивача.

Згідно п. 3.8. договору оренди № 5296-Н, у
разі, якщо на дату сплати орендної
плати заборгованість за нею становить
загалом не менш 3 місяців, відповідач
повинен сплатити штраф в розмірі 7 %.

Відповідно до п. 2.2.3. договору про
відшкодування витрат, при
несвоєчасному внесенні плати,
відповідач сплачує пеню в розмірі
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочення.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України,
що діяла у період, за який сплачується
пеня.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши нарахування пені, штрафу
та інфляційних витрат суд приходить до
висновку, що дане нарахування не
суперечить вимогам чинного
законодавства, інтересам сторін та
підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на
обидві сторони, якщо господарським
судом відхилено частину пропозицій
кожної із сторін. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином судові витрати у даній справі
покладаються на відповідача, з вини
якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу
України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний № НОМЕР_1) на користь
Харківського національного технічного
університету сільського господарства
імені Петра Василенка (61002, м. Харків,
вул. Артема, 44, код 00493741):

- на р/р 3687 в ГУДКСУ Харківській
області, МФО 851011 - 3308,24 грн. суми
основного боргу за договором оренди;

- на р/р 3687 - 17175,27 грн. суми
основного боргу за договором про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю;
5440,61 грн. пені та 231,58 грн. штрафу,
інфляційні 1374,03 грн. та судовий збір у
розмірі 1787,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

3. В частини позовних вимог щодо
стягнення з відповідача частини суми
основної заборгованості за договором
про відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
орендованого нерухомого майна та
надання комунальних послуг орендарю у
розмірі 2000,0 грн. - у задоволенні позову
відмовити.

Повне рішення складено 12.12.2014 р.

Суддя Ю.В. Светлічний