КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2014 р. Справа№
925/1486/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

при секретарі:
Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Мехед М.І., дов.
від 02.12.2014,

від відповідача Драченко В.С., дов.
від 11.11.2014,

розглянувши апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства «Черкаський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України»

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 16.10.2014

(дата підписання - 22.10.2014)

у справі №925/1486/14 (суддя Чевгуз О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Енергія»

до Дочірнього підприємства
«Черкаський облавтодор» Відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України»

про стягнення 337643,15 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 16.10.2014 позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Енергія» (далі - позивач) до
Дочірнього підприємства «Черкаський
облавтодор» Відкритого акціонерного
товариства «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» (далі - відповідач) про
стягнення 337643,15 грн задоволено
повністю.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 334300,15 грн основного боргу,
пеню, штраф, 3% річних та інфляційних
втрат в загальній сумі 3343,00 грн та 6752,86
грн судового збору за подання позовної
заяви.

Не погодившись з вказаним рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення Господарського суду
Черкаської області від 16.10.2014
скасувати, постановити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог. Апеляційна скарга мотивована
тим, що строк виконання зобов'язання
відповідача по оплаті поставленого
товару ще не настав, оскільки позивач
разом із товаром не надав рахунки на
оплату та сертифікат або паспорт
якості товару.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.11.2014 прийнято
апеляційну скаргу до розгляду та
порушено апеляційне провадження,
розгляд справи призначено на 10.12.2014.
Дану ухвалу надіслано відповідно до
вимог Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2014 №28. Доказами належного
повідомлення сторін про час і місце
розгляду справи є повідомлення про
вручення поштового відправлення
(ухвали від 06.11.2014) позивачу - 11.11.2014 та
відповідачу - 10.11.2014, долучені до
матеріалів справи.

09.12.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду позивач надав
відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 10.12.2014 представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги, просив її
задовольнити, рішення Господарського
суду Черкаської області від 16.10.2014
скасувати, постановити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Представник позивача заперечив доводи
апеляційної скарги, просив залишити її
без задоволення, а оскаржуване рішення
- без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників сторін,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Стаття 526 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) встановлює, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.
530 ЦК України).

Відповідно до ч.1,2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (постачальник) та
відповідачем (покупець) укладено
договір від 08.10.2012 №95 (далі - договір),
відповідно до якого постачальник
зобов'язується поставляти та
передавати у власність покупця, а
покупець зобов'язується прийняти і
оплатити наступні нафтопродукти: бітум
БНД60/90, бітум БНД90/130, бензин А-76(80),
бензин А-92, бензин А-95, паливо дизельне,
паливо пічне нафтове (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору кількість,
асортимент та ціна товару зазначається
у специфікаціях, що складаються
постачальником та підтверджуються
шляхом підписання покупцем на умовах
даного договору. Кожна специфікація є
невід'ємною частиною даного договору.
Кожна наступна специфікація не
відміняє і не припиняє дію попередніх
специфікацій ні повністю, ні частково,
якщо інше не зазначено в ній.

Постачальник повинен поставити
покупцю товар, якість якого відповідає
умовам державних стандартів, технічних
умов або вимог, що закріплені в нормах
чинного в Україні законодавства і
підтверджуватись сертифікатом
(посвідченням, паспортом) якості
виробника (п. 2.1 договору).

При виявленні невідповідності товару
за якістю постачальник зобов'язаний
замінити його на аналогічний товар
належної якості, а в разі виявлення
невідповідності товару по кількості
постачальник зобов'язаний здійснити
його термінову допоставку та/або
відшкодувати покупцю завдані збитки у
повному обсязі (п. 2.2 договору).

Пунктами 4.1, 4.2 договору передбачено, що
розрахунки за поставлений товар
проводяться шляхом: оплати покупцем
після отримання від постачальника
рахунку на оплату товару і передачі
документів, зазначених п.4.2 договору,
проте в будь-якому випадку після
отримання покупцем повного розрахунку
від Служби автомобільних доріг в
Черкаській області на відповідні цілі.

До рахунку додаються: документи, що
підтверджують належну якість товару
(сертифікат або паспорт якості),
видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні,
податкові накладні, та інші первинні
документи, передбаченні для даного
виду товару чинним законодавством. В
разі ненадання зазначених цим пунктом
договору документів постачальник
зобов'язується відшкодувати
спричинені покупцю збитки (витрати).

Покупець зобов'язується розрахуватись
з постачальником за отриманий товар
протягом 10 календарних днів з моменту
отримання від постачальника
документів, зазначених у п.4.1, 4.2 цього
договору, проте в будь-якому випадку
після отримання покупцем повного
розрахунку від Служби автомобільних
доріг в Черкаській області на
відповідні цілі (п. 4.3 договору).

Передача покупцю товару здійснюється в
разі надання покупцем довіреності
(типова форма №М-2, затверджена наказом
Мінфіну України від 16.05.1996 №99) на
отримання зазначеної кількості товару
(п. 5.5 договору).

Датою передачі товару від
постачальника покупцю вважається дата
підписання товарно-транспортної
накладної (п. 5.6 договору).

Обов'язок з поставки товару є виконаним
в момент передачі товару та надання
документів, зазначених в п.4.2 договору
(п. 5.7 договору).

Відповідно до п. 5.8 договору приймання
товару по кількості та якості
проводиться у відповідності до
Інструкції "Про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і організаціях України",
затвердженої наказом від 20.05.2008
№281/171/578/155 (далі - Інструкція).

23.12.2013 сторонами була підписана
додаткова угода до договору, якою строк
дії договору був подовжений до 31.12.2014, а
в частині грошових розрахунків до
повного виконання сторонами своїх
зобов'язань по договору.

На виконання умов договору позивач
протягом 2012-2013 років здійснював
поставку нафтопродуктів відповідачу:
бензин А-92 та дизельне паливо, надано
транспортні послуги, всього на суму
1427988,60 грн, що підтверджується
видатковими накладними від 06.12.2013
№1179-№1182, від 13.01.2014 №1, від 15.01.2014 №10, від
28.01.2014 №40, від 03.02.2014 №44 та від 13.02.2014 №69;
специфікаціями до договору та
товарно-транспортними накладними на
відпуск товару.

Факт отримання товару відповідачем
підтверджується підписом
уповноваженої особи, згідно
довіреностей на отримання товару від
05.12.2013 №235, від 13.01.2014 №4, від 03.02.2014 №1, у
графі «Отримав(ла)».

Відповідач оплатив товар частково на
загальну суму 1064029,35 грн. Таким чином,
позивач, з урахуванням попередньої
поточної заборгованості, що
зафіксовано в акті звірки, та наступних
частково оплачених поставок, просить
стягнути борг за поставлені
нафтопродукти та автотранспортні
послуги станом на 20.08.2014 334300,15 грн (1427988,
60 грн - 1064029,35 грн).

05.08.2014 позивач надіслав відповідачу
вимогу сплатити кошти до 12.08.2014 та
направити підписаний акт звірки
взаєморозрахунків. Станом на 20.08.2014
відповідач кошти не сплатив, акт не
направив.

Заперечуючи проти позову та
обґрунтовуючи апеляційну скаргу,
відповідач вказує, що підставою для
сплати коштів за поставлений товар є
надіслані позивачем поштою та отримані
ДП "Черкаський облавтодор" документи,
зазначені у п.п.4.1 та 4.2 договору,
зокрема, рахунок на оплату та
документи, що засвідчують якість
товару (сертифікат або паспорт якості).
За відсутності таких документів у
відповідача не виникає обов'язку
сплачувати за товар.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст.ст.662, 663 ЦК України
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Якщо продавець не передає покупцеві
приналежності товару та документи, що
стосуються товару та підлягають
переданню разом з товаром відповідно
до договору купівлі-продажу або актів
цивільного законодавства, покупець має
право встановити розумний строк для їх
передання.

Якщо приналежності товару або
документи, що стосуються товару, не
передані продавцем у встановлений
строк, покупець має право відмовитися
від договору купівлі-продажу та
повернути товар продавцеві.

Відповідачем не надано суду доказів
звернення до позивача з вимогою надати
відповідні документи чи докази
повернення позивачу поставленого
товару в зв'язку з відсутністю рахунків
на оплату та документів, що посвідчують
якість, а також не підтверджено, що
отриманий товар не використовує,
оскільки очікує надання рахунків. При
отриманні товару уповноважена особа
відповідача не вказала будь-яких
зауважень у видаткових накладних.
Натомість відповідач здійснював
часткову оплату отриманого товару, чим
здійснював конклюдентні дії, які
свідчать про визнання ним обов'язку з
оплати товару.

Оскільки позивач виконав свої
зобов'язання щодо поставки товару у
повному обсязі відповідно до умов
договору, то відповідач зобов'язаний
оплатити вартість отриманого товару.

Отже, позивачем доведено належними
доказами, а відповідачем не
спростовано існування у нього боргу в
сумі 334300,15 грн, тому позовна вимога про
стягнення суми основного боргу є
обґрунтованою та правомірно
задоволена судом першої інстанції.

В статті 610 ЦК України зазначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання
(ст.549 ЦК України).

У відповідності до ст.625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Дана стаття визначає загальні правила
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора
вимагати стягнення боргу, враховуючи
індекс інфляції та відсотки річних, є
способом захисту майнових прав та
інтересів кредитора, сутність яких
складається з відшкодування
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів, а також
отримання компенсації (плати) від
боржника за користування ним грошовими
коштами, які належать до сплати
кредитору.

Відповідно до п. 7.3.6 договору в разі
порушення строків оплати товару,
покупець на вимогу постачальника
зобов'язаний сплатити останньому пеню
в розмірі 0,01% від суми боргу, за кожен
день прострочення та штраф у розмірі
0,01% від суми боргу за відповідною
специфікацією.

Крім того, сторони погодили, що при
несвоєчасній оплаті товару (порушення
п. 4.3) не зарахована грошова сума є сума,
якою користується покупець та належить
постачальнику, і за час користування
постачальник має право нарахувати, а
покупець в такому випадку
зобов'язується сплатити відсотки за
час користування коштами
постачальника в розмірі 3% річних, крім
того покупець, на вимогу постачальника
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до п. 7.3.9 договору
нарахування будь-яких сум щодо
відповідальності сторони за
невиконання грошового зобов'язання за
цим договором припиняється через один
місяць від дня порушення такого
зобов'язання.

Згідно з п. 7.3.10 договору сторони
домовилися та підтверджують, що
загальний розмір сум (окрім сум, що
сплачуються за товар), що стягуються з
покупця (в тому числі сум
відповідальності) за цим договором не
може перевищувати 1% від загальної
вартості порушених зобов'язань
покупцем.

Позивачем нараховані за період з 24.02.2014
по 24.03.2014 пеня в сумі 33,43 грн, 33,43 грн
штрафу, 796,83 грн 3% річних та 7354,60 грн
інфляційних втрат, що в загальному
складає 8218,29 грн. Однак, з врахуванням п.
7.3.10 договору, позивач просить стягнути
з відповідача пеню, штраф, 3% річних та
інфляційні втрати на загальну суму 3343,00
грн.

Суд першої інстанції, перевіривши
порядок нарахування позивачем
штрафних санкцій, 3% річних та
інфляційних втрат, вірно задовольнив
вимогу позивача в цій частині з
врахуванням п.7.3.10 договору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія Київського апеляційного
господарського суду не вбачає підстав
для скасування рішення Господарського
суду Черкаської області від 16.10.2014 у
даній справі, оскільки воно відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства «Черкаський облавтодор»
Відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»
залишити без задоволення, а рішення
Господарського суду Черкаської
області від 16.10.2014 у справі №925/1486/14 - без
змін.

2. Матеріали справи №925/1486/14
повернути до Господарського суду
Черкаської області.

Дану постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.І. Рябуха

Судді
Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій