КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р. Справа№ 910/14316/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 19.11.2014 року

розглянувши апеляційну скаргу
комунального підприємства
«Ватутінськінвестбуд» на рішення
господарського суду міста Києва від
24.09.2014 року

у справі № 910/14316/14 (суддя - Смирнова
Ю.М.)

за позовом комунального
підприємства «Ватутінськінвестбуд»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Лелека-колор»

про стягнення 114 456,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 24.09.2014 року по справі № 910/14316/14
у позові комунального підприємства
«Ватутінськінвестбуд» до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Лелека-колор» про стягнення 114 456,29 грн.
- відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 24.09.2014 року, комунальне
підприємство «Ватутінськінвестбуд»
звернулось до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
24.09.2014 року по справі № 910/14316/14
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі. В обґрунтування
апеляційної скарги позивач вказує, що
оскаржуване рішення не відповідає
вимогам чинного законодавства України,
місцевим господарським судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та неправильно застосовані
норми матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 27.10.2014 року у
складі колегії суддів: головуючого
судді - Лобаня О.І., суддів Авдеєва П.В.,
Михальської Ю.Б. апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
до розгляду.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 19.11.2014 року,
склад колегії суддів змінено на
головуючого суддю - Лобаня О.І., суддів -
Майданевича А.Г. та Федорчука Р.В.

У відзиві на апеляційну скаргу
товариство з обмеженою
відповідальністю «Лелека-колор»
вважає подану апеляційну скаргу
комунального підприємства
«Ватутінськінвестбуд» безпідставною
та необґрунтованою, а рішення суду
першої інстанції законним та
обґрунтованим, відповідач просить суд
апеляційної інстанції залишити
оскаржуване рішення суду без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 19.11.2014 року
представник комунального підприємства
«Ватутінськінвестбуд» надав суду свої
пояснення по справі в яких підтримав
подану апеляційну скаргу на підставі
доводів зазначених у ній та просив суд
апеляційної інстанції скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення суду яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Представник товариства з обмеженою
відповідальністю «Лелека-колор» у
судовому засіданні 19.11.2014 року також
надав суду свої пояснення по справі в
яких заперечив проти задоволення
апеляційної скарги на підставі доводів
зазначених у відзиві на скаргу.
Представник відповідача вважає
апеляційну скаргу необґрунтованою,
безпідставною та такою, що не підлягає
задоволенню. Представник просив
апеляційний господарський суд
залишити без змін оскаржуване рішення
місцевого господарського суду від
24.09.2014 року, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представника
сторін, що з'явились у судове засідання,
Київським апеляційним господарським
судом встановлено наступне.

01.01.2010 року між позивачем (орендодавець)
та відповідачем (орендар) укладено
договір № 0867 про передачу майна
комунальної власності територіальної
громади Деснянського району міста
Києва в оренду (далі - договір), згідно з
п. 1.1 якого позивач на підставі
розпорядження Деснянської районної у
м. Києві державної адміністрації № 1231
від 31.12.2009 року передає, а відповідач
приймає в оренду нежитлове приміщення
за адресою: вул. Закревського, 47,
загальною площею 106,30 кв.м, для
перукарні.

Відповідно до п. 3.1 договору за
користування об'єктом оренди орендар
сплачує орендодавцю орендну плату,
згідно з розрахунком орендної плати, що
є невід'ємною частиною даного договору
та, станом на дату його підписання,
становить 4700,00 грн.

Розмір орендної плати за кожний
наступний місяць визначається з
урахуванням індексу інфляції за
поточний місяць. Орендна плата
сплачується орендарем незалежно від
наслідків господарської діяльності
орендаря щомісячно не пізніше 20-го
числа поточного місяця на рахунок
орендодавця (п.п. 3.2, 3.6 договору).

Згідно з додатком № 1 від 01.01.2010 року до
договору місячна орендна ставка
ставить 4700,00 грн. (без ПДВ) і щомісячно
підлягає коригуванню на індекс
інфляції за поточний місяць, ПДВ - 940,00
грн., всього - 5640,00 грн.

На виконання умов даного договору,
сторонами було підписано акт
прийому-передачі нежитлового
приміщення від 01.01.2010 року.

Згідно із змінами до договору від 01.10.2010
року, термін дії договору продовжено до
30.12.2012 року, та виходячи з відсутності
заперечень сторін та фактичного
використання приміщення, термін дії
договору продовжено до 31.12.2013 року.

Крім того, як вірно встановлено судом
першої інстанції та перевірено судом
апеляційної інстанції, рішенням
господарського суду міста Києва від
23.10.2013 року у справі № 910/15890/13 за позовом
прокурора Деснянського району м. Києва
в інтересах держави в особі
Деснянської районної в Києві державної
адміністрації, комунального
підприємства «Ватутінськінвестбуд» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лелека-Колор» про
розірвання договору та повернення
майна, договір №0867 розірвано,
зобов'язано відповідача повернути
позивачу орендоване майно за актом
приймання-передачі. Вказане рішення
набрало законної сили 08.11.2013 року, та як
вірно вказав суд першої інстанції, в
силу положень ст. 653 Цивільного кодексу
України договір є розірваним з 08.11.2013
року, і з цієї дати зобов'язання сторін
за договором припинилися.

Згідно з актом прийому-передачі
нежитлового приміщення від 02.12.2013 року,
підписаним обома сторонами, відповідач
передав, а позивач прийняв нежитлове
приміщення з оренди.

У липні 2014 року КП
«Ватутінськінвестбуд» звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до ТОВ «Лелека-колор» про
стягнення 114456,29 грн., з яких: 102938,74 грн. -
донарахування по орендній платі та
11517,55 грн. - борг за оренду приміщення. В
обґрунтування заявленого позову, КП
«Ватутінськінвестбуд» вказує на
неналежне виконання відповідачем
зобов'язання за договором № 0867 про
передачу майна комунальної власності
територіальної громади Деснянського
району міста Києва в оренду від 01.01.2010
року, що полягають у несвоєчасному
складенні відповідачем висновку про
експертну оцінку об'єкта оренди,
необхідному відповідно до діючого
законодавства для визначення розміру
орендної плати за користування
комунальним майном та внесення змін до
діючого договору в частині розміру
орендної плати.

У свою чергу, відповідач проти позову
заперечив, посилаючись на те, що
нарахування орендної плати на підставі
оцінки вартості нежитлового
приміщення, здійсненої станом на 31.07.2013
року, є безпідставним в силу положень
норм чинного законодавства та
укладеного сторонами договору, а також
на відсутність підстав для
відшкодування збитків у межах суми
донарахувань орендної плати у розмірі
102938,74 грн., у зв'язку з відсутністю вини
відповідача в непроведенні такої
оцінки раніше.

Під час розгляду справи у суді першої
інстанції, позивач подав заяву про
зменшення позовних вимог в порядку ст.
22 ГПК України у зв'язку зі сплатою
відповідачем боргу в розмірі 11517,55 грн.
за фактичне використання приміщення. В
зв'язку з цим, позивач просив стягнути з
відповідача 102938,74 грн., донарахованих
відповідно до експертної оцінки.

Так, як зазначалося вище, рішенням
господарського суду міста Києва від
24.09.2014 року по справі № 910/14316/14 у позові
комунального підприємства
«Ватутінськінвестбуд» до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Лелека-колор» про стягнення 114 456,29 грн.
- відмовлено повністю.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні вказаного
позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 188 Господарського
кодексу України (далі - ГК України)
визначають, що зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» розмір орендної плати може бути
змінено за погодженням сторін.

Відповідно до п. 3.3 договору розмір
орендної плати може бути змінений на
вимогу однієї із сторін у разі зміни
базової орендної ставки, методики
розрахунку орендної плати, профілю
використання приміщення, цін і тарифів
та в інших випадках, передбачених
законодавством України.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та перевірено судом
апеляційної інстанції, при нарахуванні
орендної плати на момент укладення
спірного договору сторони керувались
Методикою розрахунку орендної плати за
користування майном територіальної
громади м. Києва, затвердженої рішенням
Деснянської районної у м. Києві ради №
7 від 07.12.2006 року, яка втратила чинність
у частині нарахування орендної плати, у
зв'язку із затвердженням рішенням
Київської міської ради № 34/6250 від 22.09.2011
року нової Методики розрахунку
орендної плати.

Відповідно до п. 2 Методики оцінки
об'єктів оренди, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
№ 629 від 10.08.1995 року «Про затвердження
Методики оцінки об'єктів оренди,
Порядку викупу орендарем оборотних
матеріальних засобів та Порядку
надання в кредит орендареві коштів та
цінних паперів», оцінка обов'язково
проводиться перед укладенням договору
оренди та перед продовженням
(поновленням) договору оренди у разі,
коли на момент продовження дії такого
договору остання оцінка об'єкта оренди
була проведена більш як три роки тому.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, листом № 13-1223 від 28.11.2013 року
позивач надсилав відповідачу
пропозиції про внесення змін до
договору у зв'язку зі здійсненням
перерахунку та збільшенням розміру
орендної плати. Проте, судова колегія
апеляційного господарського суду
звертає увагу на те, що вказаний лист
направлено відповідачу 29.11.2013 року,
тоді як за рішенням суду договір
припинив свою дію 08.11.2013 року.

Згідно з ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не
мають права вимагати повернення того,
що було виконане ними за зобов'язанням
до моменту зміни або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Таким чином, оскільки сторонами не
вносилися зміни до умов спірного
договору в частині розміру орендної
плати за оренду приміщення, колегія
суддів апеляційного господарського
суду погоджується з висновками суду
першої інстанції, що позивач
неправомірно звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача
орендної плати у більшому, аніж
передбачено договором, розмірі. А тому
місцевим господарським судом
правомірно відмовлено позивачу у
задоволенні вказаного позову та
стягненні з відповідача збільшеного
розміру орендної плати в сумі 102938,74 грн.

Що стосується посилань скаржника на те,
що відповідачем завдано йому збитків
тим, що не надано вчасно висновок про
вартість майна, судова колегія
зазначає наступне.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
При цьому, під збитками розуміються,
зокрема, втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки). На вимогу особи, якій завдано
шкоди, та відповідно до обставин справи
майнова шкода може бути відшкодована і
в інший спосіб.

Згідно зі ст. 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Під збитками розуміються
витрати, зроблені управненою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а
також не одержані нею доходи, які
управнена сторона одержала б у разі
належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення
господарської діяльності другою
стороною.

Відшкодування збитків може бути
покладено на відповідача лише при
наявності передбачених законом умов,
сукупність яких створює склад
правопорушення, яке є підставою для
цивільно-правової відповідальності
відповідно до статті 623 ЦК України та 224
ГК України.

Обов'язковими умовами покладання
відповідальності на винну сторону є
наявність збитків, протиправність
поведінки (дії чи бездіяльності)
відповідача, шкідливого результату
такої поведінки (шкоди); причинного
зв'язку між протиправною поведінкою і
шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду.

У відповідності до п.3 оглядового листа
Вищого господарського суду України,
«Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства у справах, в яких
заявлено вимоги про відшкодування
збитків» від 14.01.2014 року № 01-06/20/2014 у
вирішенні спорів про відшкодування
збитків, позивач повинен довести також,
що він міг і повинен був отримати
визначені доходи, і тільки
неправомірні дії відповідача стали
єдиною і достатньою причиною, яка
позбавила його можливості отримати
прибуток.

Судова колегія апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що позивачем, ні під час розгляду
справи у суді першої інстанції, ні під
час розгляду справи у суді апеляційної
інстанції не було доведено вини
відповідача у несвоєчасному складенні
висновку про експертну оцінку об'єкта
оренди, необхідному відповідно до
діючого законодавства для визначення
розміру орендної плати за користування
комунальним майном та внесення змін до
діючого договору в частині розміру
орендної плати, а тому й відсутні
правові підстави для відшкодування
позивачу збитків (упущеної вигоди) в
сумі 102938,74 грн.

Більш того, судова колегія
апеляційного господарського суду
звертає увагу на те, що ні договором, ні
чинним законодавством не передбачено
обов'язку орендаря здійснювати оцінку
вартості майна. При цьому, орендодавець
який здійснює управління комунальним
майном, має імперативний обов'язок
контролювати використання майна, в
тому числі і контролювати правильність
розміру орендної плати та вживати
заходів з метою усунення недоліків чи
невідповідності розміру орендної
плати чинним вимогам, в даній ситуації,
направляючи орендарю пропозицію про
необхідність здійснення оцінки майна
та внесення змін до договору оренди
майна.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції правомірно
відмовив у задоволенні позову про
стягнення з відповідача 102938,74 грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони мають право подавати
докази, брати участь у дослідженні
доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в
суді першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції позивачем не
було подано належних та переконливих
доказів на підтвердження заявленого
позову. Судова колегія звертає увагу,
що доводи та заперечення комунального
підприємства «Ватутінськінвестбуд»
викладені у апеляційній скарзі на
рішення суду першої інстанції не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи судом апеляційної
інстанції.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
24.09.2014 року, прийняте після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, є таким що відповідає нормам
закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної
скарги комунального підприємства
«Ватутінськінвестбуд» слід відмовити,
а оскаржуване рішення господарського
суду міста Києва від 24.09.2014 року
залишити без змін.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального
підприємства «Ватутінськінвестбуд» на
рішення господарського суду міста
Києва від 24.09.2014 року у справі № 910/14316/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 24.09.2014 року у справі №
910/14316/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/14316/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 24.11.2014 року