ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.11.14р. Справа № 904/8135/14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Східна Нафтогазова
компанія", м.Дніпропетровськ

до Служби автомобільних доріг у
Дніпропетровської області,
м.Дніпропетровськ

про стягнення 38 561,13 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

Секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача: Шабатенко А.М.,
представник за довіреністю № б/н від
08.05.14р.

від відповідача: Муха Р.А., представник
за довіреністю № 1-10/2073 від 17.11.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 17.10.14р.
порушено провадження у справі №904/8135/14
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Східна Нафтогазова
компанія" (далі-позивач) до Служби
автомобільних доріг у
Дніпропетровської області
(далі-відповідач) про стягнення
38561,13грн. Розгляд справи призначено на
27.11.14р.

27.11.14р. у судовому засіданні
повноважний представник позивача
заявив уточнення до розміру позовних
вимог та просив суд стягнути з
відповідача всього 38 464,73 грн. Крім того,
повноважний представник позивача
надав для огляду суду всі оригінали
первинних документів на підставі яких
виник спір, а для долучення до
матеріалів справи витребувані судом
документи.

В свою чергу, повноважний представник
відповідача заявлені позовні вимоги не
визнав лише в частині стягнення пені,
про що також зазначено у відзиві, який
долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 27.11.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст.85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.14р. між позивачем та відповідачем
укладено договір про закупівлю товарів
№ 0214 (далі - Договір), відповідно до п.1.1
якого позивач приймає на себе
зобов'язання передати відповідачу у
власність товар, а відповідач
зобов'язується сплатити відповідно
виставлених рахунків і прийняти
вказаний товар у відповідності до
найменування, вартості та кількості
товару, вказаних у специфікації.

Згідно з п.1.2. Договору найменування
товару: 19.20.2 Паливо рідинне та газ;
оливи мастильні (бензин А-95, бензин А-92,
дизельне паливо).

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що
вартість Договору згідно процедури
закупівлі становить 1 133 280,00грн., у тому
числі ПДВ - 188 880,00 грн.

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунки
проводяться шляхом оплати
відповідачем після пред'явлення
позивачем рахунка на оплату товару та
після підписання сторонами товарних
накладних або поетапної оплати
відповідачем поставленого товару
після підписання товарної накладної на
кожну окрему партію товару та
отримання рахунку. Умови розрахунків -
відстрочка платежу до 20 календарних
днів з моменту поставки товару.

Як зазначено у п.4.2. Договору, до рахунку
додається товарна накладна на кожну
окрему партію.

Згідно з п.5.1. Договору позивач
зобов'язаний передати повний обсяг
товару відповідачу, або, за
домовленістю сторін, окрему частину
(партію) товару, не пізніше 3 (трьох) днів
з моменту підписання Договору, та
оформити необхідні документи.
Мінімальний обсяг окремих партій
товару складає 10 літрів. Загальний
термін передачі окремих партій товару
після телефонного повідомлення
відповідача не може перевищувати 3
(трьох) днів.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що
право власності на товар переходить до
відповідача в момент передачі талонів
позивачем відповідачу. Талони на товар
передаються представникові
відповідача в офісі останнього,
розташованому за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Леніна, 24. Строк
передачі талонів: березень-грудень
2014року.

Як зазначено у п.6.1.1. Договору,
відповідач зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі сплачувати за
поставлені товари.

Відповідно до п. 7.1. Договору у разі не
виконання або неналежного виконання
своїх зобов'язань за Договором сторони
несуть відповідальність, передбачену
законами та цим Договором.

Договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами та діє до
повного виконання ними своїх
зобов'язань за цим Договором (п.10.1.
Договору).

11.03.14р. між сторонами укладено
Додаткову угоду № 1 до вищезазначеного
Договору, відповідно до якої сторони
збільшили вартість товару.

На виконання умов вищезазначеного
Договору позивачем було поставлено
відповідачу товар на загальну суму 36
152,000 грн., що підтверджує:

- видаткова накладна №СН-0000207 від 11.03.14р.
(а.с.16);

- рахунок - фактура №СН - 0000207 від 11.03.14р.
(а.с. 17);

- довіреність № 10 на отримання
цінностей від 11.04.14р. (а.с.18).

Позивач звертає увагу суду на те, що
відповідач у передбачені Договором
строки за отриманий товар не
розрахувався, внаслідок чого у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем у розмірі 36 152,000 грн.

За неналежне виконання відповідачем
умов Договору, позивачем на підставі
ст.ст. 230, 231 ГК України та Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" була
нарахована пеня у розмір 1 764,42 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України позивачем
були нараховані 3% річних у розмірі 548,31
грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить стягнути з відповідача суму
основного боргу у розмірі 36 152,00 грн.,
пеню у розмірі 1 764,42 грн., 3% річних у
розмірі 548,31 грн., всього 38464,73грн.

Відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань по
вищезазначеному Договору на момент
розгляду спору до господарського суду
не надав. Крім того, відповідач
наведених позивачем обставин не
спростував, а навпаки підтвердив.
Позивач лише заперечував у задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
пені, оскільки вона не передбачена
укладеним між сторонами Договором.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, оцінивши надані
докази в їх сукупності, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарювання відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання
виникає, зокрема із господарського
договору (ст. 174 Господарського кодексу
України).

Зобов'язанням є правовідношення,
в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655
Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

За договором купівлі-продажу може
бути передбачений продаж товару в
кредит з відстроченням або з
розстроченням платежу (ч. 1 ст. 694
Цивільного кодексу України).

У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами
(ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог-відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання (ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України).

У відповідності до ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його неналежне
виконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599
Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач свої обов'язки по Договору
виконав належним чином, що
підтверджується видатковою накладною
на товар, підписаною зі сторони
відповідача уповноваженою особою за
довіреністю на отримання матеріальних
цінностей. Зазначені документи були
підписані відповідачем без будь-яких
зауважень. Таким чином, відповідач
своїми діями у повному обсязі прийняв
умови Договору.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що
відповідач визнав суму заборгованості
перед позивачем у повному обсязі, що
підтверджується Актом звірки
взаєморозрахунків станом на 31.10.14р.

Враховуючи вищезазначені норми
чинного законодавства України, умови
Договору та обставини справи,
господарський суд вважає, що вимоги
позивача в частині стягнення суми
основного боргу у розмірі 36 152,00 грн. є
обґрунтованими, доведеними та
визнаними відповідачем, у зв'язку з чим
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Вимоги позивача щодо стягнення, на
підставі ст.ст. 230, 231 ГК України та
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", пені у розмірі 1 764,42 грн.
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Оскільки законом у даному випадку не
передбачено розмір штрафних санкцій,
то застосовуються санкції передбачені
договором.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Крім того, відповідно до умов ч. 2 ст. 343
Господарського кодексу України,
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до умов ст. 547 Цивільного
кодексу України, правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання, у
тому числі - пені, повинен вчиняться у
письмовій формі. Доказів укладення
такого правочину позивач суду не надав.

Як вбачається із матеріалів справи
сторони не встановили
відповідальність за неналежне
виконання зобов'язань за договором.

З огляду на викладене позивачем
безпідставно пред'явлені вимоги щодо
стягнення пені.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі вищезазначеної норми
закону позивачем були нараховані 3%
річних, за період з 07.04.14р. по 06.10.14р., у
розмірі 548,31 грн., розрахунок яких
господарським судом був перевірений та
визнаний таким, що зроблений невірно.

Після перерахунку проведеного
господарським судом в "ЛІГА:ЗАКОН"
відповідно до вимог чинного
законодавства України, 3% річних за
вказаний позивач період, тобто з 07.04.14р.
по 06.10.14р., складають 543,77 грн.

Викладене є підставою для задоволення
позовних вимог в частині стягнення 3%
річних частково, а саме у розмірі 543,77
грн.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 547, 599, 610, 612,
625, 629, 655, 692, 694 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, 230, 231, 343
Господарського кодексу України, ст. ст.
4, 32-34, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Служби автомобільних доріг
у Дніпропетровській області (49000,
м.Дніпропетровськ, вул. Леніна, буд. 24,
, п/р 4001 в ПАТ
"Укрінбанк", МФО 300142) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Східна Нафтогазова
компанія" (49019, м. Дніпропетровськ, вул.
Мечнікова, буд. 10-Б, оф. 301, , п/р 1094 в ПАТ "Меліор банк" м.
Дніпропетровськ, МФО 307435) суму
основного боргу у розмірі 36 152,00 грн.
(тридцять шість тисяч сто п'ятдесят дві
грн. 00 коп.), 3% річних у розмірі 543,77 грн.
(п'ятсот сорок три грн. 77 коп.), витрати
по сплаті судового збору у розмірі 1 742,98
грн. (одна тисяча сімсот сорок дві грн. 98
коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 01.12.14р.

Суддя Н.Е. Петренко