Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "10" грудня 2014 р.
Справа № 906/1453/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Гансецького В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Коваль В.А., дов. від 01.09.14р.

від відповідача: Горбик В.В., дов. від
10.09.14р.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Енергетично -
Інвестиційна Компанія" (м.Київ)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сабсоіл" (м.Житомир)

про стягнення 154678,60 грн.

Позивач звернувся з позовом про
стягнення на свою користь з
відповідача 154678,60 грн. боргу згідно
договору підряду № 03/07/14-1 від 03.07.14р.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві та додаткових поясненнях від
26.11.14р. № 1087. Зокрема, зазначив, що ціна
позову в сумі 154678,60 грн. включає
вартість отриманого та неоплаченого
відповідачем дизельного пального, яке
передавалось позивачем для належного
та своєчасного виконання відповідачем
розкривних та видобувних робіт згідно
договору підряду № 03/07/14-1 від 03.07.14р.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
(а.с.57-63), письмових поясненнях (а.с.141,142)
та його представник в судовому
засіданні проти позову заперечили,
просили в позові відмовити,
посилаючись на безпідставність
позовних вимог. Зокрема, зазначили про
невиконання договірних зобов'язань
позивачем, що призвело до неможливості
відповідачу взагалі приступити до
виконання робіт за договором підряду №
03/07/14-1 від 03.07.14р. ні в серпні, ні у
вересні 2014 року, оскільки сума
сплаченого позивачем авансованого
платежу не відповідала обумовленій
сумі згідно договору підряду і не
покривала понесених відповідачем
витрат по підготовці та подальшому
виконанню своїх зобов'язань згідно
умов даного договору.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

03.07.14р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Енергетично -
Інвестиційна Компанія"
(позивачем/замовником) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Сабсоіл"
(відповідачем/підрядником) укладений
договір підряду № 03/07/14-1, згідно якого
позивач доручив, а відповідач
зобов'язався, відповідно до умов даного
договору, на власний ризик виконати
своїми механізмами на
Мокрокалигірському родовищі бурого
вугілля роботи, визначені пунктом 2
цього договору, а позивач зобов'язався
прийняти ці роботи та оплатити їх (пп.1.1
договору)(а.с.7-13).

Згідно пп.5.7 вказаного договору сторони
погодили, що замовник щомісяця
проводить оплату виконаних робіт в
3-етапи:

1 етап - замовник авансує підряднику 30%
передплати вартості планованих до
виконання в поточному місяці робіт;

2 етап - до 15 числа кожного місяця
замовник сплачує підряднику наступні
30% вартості планованих робіт до
виконання в поточному місяці;

3 етап - до 30 числа кожного місяця
оплачується сума виконаних робіт у
розмірі 40%, що залишилася за попередній
місяць, з утриманням суми раніше
перерахованого авансу за той же період.

Форма оплати - оплата з розрахункового
рахунку (пп.5.6 договору).

Позивач, звернувшись з даним позовом,
обґрунтував його наступним.

Зокрема, зазначив, що ним на виконання
умов пп.5.7 договору підряду № 03/07/14-1 від
03.07.14р. було перераховано на рахунок
відповідача в якості авансу 180000,00 грн.,
з яких 80000,00 грн. перераховано згідно
платіжного доручення № 143 від 06.08.14р.,
50000,00 грн. - згідно платіжного доручення
№ 167 від 20.08.14р., 50000,00 грн. - згідно
платіжного доручення № 168 від 20.08.14р.
(а.с.14-16).

Позивач зазначив, що для забезпечення
виконання робіт за договором підряду
№03/07/14-1 від 03.07.14р. ним було поставлено
відповідачу дизельне пальне загальним
об'ємом 17742 л вартістю 261424,60 грн., а також
надано відповідачу послуги із заправки
механізмів пальним вартістю 1000,00 грн.
та передано у платне користування
самоскиди за ціною 1720,00 грн.

Таким чином, згідно даних позивача,
відповідач отримав від позивача
грошові кошти, матеріальні цінності та
послуги на загальну суму 444144,60 грн.
(180000,00 + 261424,60 + 1000,00 + 1720,00)(а.с.2,3).

Позивач також зазначив, що придбане за
його кошти дизельне пальне
передавалось ним відповідачу для
належного та своєчасного виконання
останнім розкривних та видобувних
робіт згідно договору підряду № 03/07/14-1
від 03.07.14р.

Позивач також зазначив, що згідно з
актом надання послуг № 46 від 04.09.14р.
згідно договору підряду № 03/07/14-1 від
03.07.14р. відповідачем було виконано
розкривні гірничі роботи на суму 289466,00
грн. (а.с.3,44).

З урахуванням цього, на думку позивача,
утворилась заборгованість відповідача
перед позивача в сумі 154678,60 грн., яка
включає вартість отриманого, але
неоплаченого відповідачем дизельного
пального (444144,60 - 289466,00= 154678,60).

Крім того, позивач вважає, що
відповідач підтвердив існуючу перед
ним заборгованість згідно
гарантійного листа від 05.09.14р. № 05/09-14 на
суму 146021,20грн. (а.с.45).

Згідно даних позивача, його письмову
вимогу № 1051 від 25.09.14р. щодо повернення
грошових коштів у розмірі 154678,60 грн. у
семиденний термін з моменту отримання
цієї вимоги, відповідач залишив без
відповіді та без задоволення (а.с.3,46).

Не отримавши від відповідача коштів,
позивач звернувся з позовом до
господарського суду.

Відповідач, заперечуючи проти позову,
вказав на факт порушення та
невиконання позивачем істотних умов
договору підряду № 03/07/14-1 від 03.07.14р., що
призвело до неможливості відповідачу
взагалі приступити до виконання робіт
за договором підряду № 03/07/14-1 від 03.07.14р.
ні в серпні, ні у вересні 2014 року,
оскільки сума сплаченого позивачем
авансованого платежу не відповідала
обумовленій сумі згідно договору
підряду і не покривала понесених
відповідачем витрат по підготовці та
подальшому виконанню своїх зобов'язань
згідно умов даного договору.

Також зазначив про відсутність між
сторонами письмового договору щодо
поставки дизельного пального, як
необхідної умови дійсності правочину
згідно Цивільного кодексу України. При
цьому повідомив, що передане позивачем
під час виконання допоміжних робіт
відповідачу дизельне пальне у
кількості 17742 літри згідно
домовленості між сторонами про хід
допоміжних робіт не передбачало його
використання на платній основі, а
передавалось позивачем безоплатно
відповідачу по мірі його використання
в межах необхідних для виконання
допоміжних робіт та під контролем
охорони ТОВ "Енергетично - Інвестиційна
Компанія" - замовника допоміжних робіт.

Крім того, відповідач вказав, що
наданий позивачем в підтвердження
своїх позовних вимог гарантійний лист
від 05.09.14р. № 05/09-14 на суму 146021,20 грн. не
мав ніякого відношення до фінансових
взаємовідносин між сторонами згідно
договору підряду № 03/07/14-1 від 03.07.14р., а
був наданий відповідачем в якості
гарантії по забезпеченню майбутнього
перспективного придбання відповідачем
видобутого на Мокрокалигірському
родовищі вугілля і мав сприяти
укріпленню ділових стосунків між
сторонами.

Також, відповідач заперечив з приводу
того, що ним було залишено без
відповіді та задоволення письмову
вимогу позивача № 1051 від 25.09.14р. щодо
повернення грошових коштів у розмірі
154678,60 грн., в підтвердження чого
відповідачем було подано копії:
повідомлення від 13.10.14р. № 13-10/2014 щодо
непогодження з пред'явленими
претензійними вимогами у повному
обсязі (а.с.68-73), опис вкладення та чеку
про направлення позивачу даного
повідомлення (а.с.74).

Господарський суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11
ЦК України).

Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.203 ЦК України,
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Правочин має вчинятися у
формі, встановленій законом.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Правочин,
який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.208 ЦК України, у
письмовій формі належить вчиняти,
зокрема, правочини між юридичними
особами.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частин 1-3 ст.639 ЦК України,
договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася. Якщо сторони
домовились укласти у письмовій формі
договір, щодо якого законом не
встановлена письмова форма, такий
договір є укладеним з моменту його
підписання сторонами.

Згідно з частинами 1-4, 8 ст.181
Господарського кодексу України
передбачено загальний порядок
укладання господарських договорів,
згідно якого господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору,
у разі згоди з його умовами оформляє
договір відповідно до вимог частини
першої цієї статті і повертає один
примірник договору другій стороні або
надсилає відповідь на лист, факсограму
тощо у двадцятиденний строк після
одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих
умов договору сторона, яка одержала
проект договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди з
усіх істотних умов господарського
договору, такий договір вважається
неукладеним (таким, що не відбувся).
Якщо одна із сторін здійснила фактичні
дії щодо його виконання, правові
наслідки таких дій визначаються
нормами Цивільного кодексу України.

Таким чином, наведеними нормами
чинного законодавства визначається, що
підставою для виникнення зобов'язань
між юридичними особами обов'язково має
бути письмовий договір, в якому сторони
повинні досягти згоди з усіх істотних
умов.

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами не було укладено,
обов'язкового в даних правовідносинах,
письмового договору про поставку
дизельного палива. Зокрема,
відповідачем не було підписано наданий
йому позивачем "заднім числом" проект
договору поставки нафтопродуктів №
ДП-04/08/14-1 від 04.08.14р. (а.с.143-146).

Таким чином, між сторонами не було
укладено договір в розумінні вимог
Цивільного та Господарського кодексів
України, оскільки сторонами не було
погоджено таких істотних умов
договору, як строки виконання
зобов'язання, вартість поставленого
товару та строки його оплати,
відповідальність сторін у випадку
неналежного виконання зобов'язань
тощо. Тому, фактично, договір поставки
нафтопродуктів між сторонами є
неукладеним (таким, що не відбувся), а
тому у відповідача не виникло
зобов'язань по його оплаті.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст.34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем в обґрунтування заявленого
позову, не надано належних доказів, які
б однозначно підтверджували наявність
будь-якої заборгованості відповідача
перед позивачем та порушення
відповідачем умов договору підряду
№03/07/14-1 від 03.07.14р. Зокрема, позивачем не
доведено, що у відповідача виникло
зобов'язання оплатити отримане від
позивача дизельне пальне на виконання
договору підряду № 03/07/14-1 від 03.07.14р.

Таким чином, подані позивачем докази не
свідчать про обґрунтованість та
доведеність позовних вимог.

У зв'язку з цим, господарський суд в
позові відмовляє.

При відмові в позові судовий збір,
згідно ст.49 ГПК України, покладається
на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.12.14

Суддя
Гансецький В.П.

Друк: 1 прим. у справу.