ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

03 грудня 2014 р. Справа № 902/1383/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Банаська О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного
товариства "По виробництву інсулінів
"ІНДАР", м.Київ

до: Дочірнього підприємства
"Ладижинський завод "Екстра" Публічного
акціонерного товариства "УКРМЕДПРОМ",
м. Ладижин, Вінницька область

про стягнення 3 109 150,52 грн
заборгованості за договором позики №
28-110-01 від 23.07.2013 р.

За участю секретаря судового засідання
Миколюк М.Г.

За участю представників :

позивача: Кучерява І.П.. довіреність від
22.072014 р., паспорт серії КВ № 031847 виданий
Галицьким ЛМУ УМВ у Львівській області
24.12.1998 р.

відповідача: Савельєв М.Т., заступник
директора, довіреність від 02.12.2014 р.,
паспорт серії АА № 009592 виданий
Гайсинським РВ УМВС України у
Вінницькій області 24.08.1995 р.

В С Т А Н О В И В :

Приватним акціонерним товариством "По
виробництву інсулінів "ІНДАР" подано
позов до Дочірнього підприємства
"Ладижинський завод "ЕКСТРА" Державної
акціонерної компанії "УКРМЕДПРОМ" про
стягнення 3 109 150 грн 52 коп.
заборгованості по договору позики №
28-110-01 від 23.07.2013 р., з яких 3 000 000 грн 00 коп.
- основного боргу, 76 027 грн 23 коп. - пені, 9
123 грн 29 коп. - 3 % річних та 24 000
грн 00 коп. - інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 24.09.2014 р. за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/1383/14 та призначено до розгляду на
15.10.2014 р.

Ухвалою суду від 15.10.2014 р., в зв'язку з
невиконанням відповідачем вимог
ухвали суду щодо надання витребуваних
документів, розгляд справи відкладено
до 17.11.2014 р.

27.10.2014 р. від позивача надійшла заява
без номера від 27.10.2014 р. про
забезпечення позову, яку прийнято
судом до розгляду та ухвалою суду від
17.11.2014 р. задоволено.

30.10.2014 р. від позивача надійшло
клопотання без номера від 30.10.2014 р. про
витребування доказів, а саме:
інформації від фінансових установ щодо
руху коштів по рахунках відповідача,
яке ухвалою суду від 31.10.2011 р. судом
задоволено.

12.11.2014 р. від АТ "Райффайзен Банк Аваль",
на виконання ухвали суду від 31.10.2014 р.,
надійшла довідка за № Р7-03-05-0-0/244БТ від
10.11.2014 р. щодо руху коштів по
розрахункових рахунках відповідача,
відкритих у різних відділення банку.

13.11.2014 р., 14.11.2014 р. (засобами
електронного зв'язку) та 17.11.2014 р. від
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду в зв'язку із
необхідністю часу для отримання
додаткових доказів в обґрунтування
заперечень на позов. Цим же клопотання
відповідач просить продовжити строк
розгляду справи на 15 днів на підставі
ст. 69 ГПК України.

Ухвалою від 17.11.2014 р. задоволено
клопотання відповідача - продовжено
строк розгляду спору на 15 днів та
відкладено розгляд справи до 03.12.2014 р. в
зв'язку з неподанням відповідачем
витребуваних доказів.

За відсутності відповідного
клопотання справа розглядається без
фіксації судового процесу технічними
засобами.

В судовому засіданні представником
відповідача заявлено в усному порядку
клопотання про залучення до участі в
розгляді справи Публічного
акціонерного товариства "Укрмедпром", а
також про перенесення розгляду справи
в зв'язку із поданням апеляційної
скарги на ухвалу від 17.11.2014 р. про
забезпечення позову.

Розглянувши вказані клопотання, проти
задоволення яких в усних поясненнях
заперечує представник позивача, суд
дійшов висновку про їх відхилення
виходячи з наступних міркувань.

Як вбачається із п.п.4.7 - 4.9 Статуту
відповідача останнє несе
відповідальність за своїми
зобов'язаннями в межах наданого йому
майна згідно із законодавством.
Держава та Уповноважені органи
управління не несуть відповідальності
за зобов'язаннями Підприємства так як і
Підприємство не несе відповідальності
за зобов'язаннями держави та
Уповноважених органів управління.

Виходячи з наведеного суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
залучення Публічного акціонерного
товариства "Укрмедпром" до участі в
розгляді справи.

Суд зауважує, що заявивши клопотання
про залучення Публічного акціонерного
товариства "Укрмедпром" до участі в
справі представник відповідача не
вказав в якому процесуальному статусі
останнє підлягає залученню до участі в
розгляді справи.

Водночас подання апеляційної скарги на
ухвалу про забезпечення позову від
17.11.2014 р. виходячи з приписів ст.106 ГПК
України не перешкоджає продовженню
розгляду справ, у якій винесено така
ухвала з огляду на що, клопотання
відповідача про перенесення розгляду
справи не підлягає задоволенню.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті судом
встановлено наступне.

23.07.2013 р. між Дочірнім підприємством
"Ладижинський завод "Екстра" ДАК
"Укрмедпром" (Позичальник) та Приватним
акціонерним товариством "По
виробництву інсулінів "Індар"
(Позикодавець) було укладено договір
позики № 28-110-01 згідно п.1.1
якого вПозикодавець надає грошові
кошти Позичальникові, а Позичальник
зобов'язується повернути
Позикодавцеві суму позики (а.с.15-17, т.1).

Згідно п.2.3 Договору Позикодавець
приймає на себе зобов'язання передати
грошові кошти Позичальнику відповідно
до такого графіку: серпень 2013 року -
3 000 000,00 грн.

В свою чергу Позичальник
зобов'язувався повернути
Позикодавцеві грошові кошти у такій
самій сумі, що була передана йому
Позикодавцем не пізніше ніж через один
рік після отримання грошових коштів
від Позикодавця.

Як вбачається з матеріалів справи
02.08.2013 р. Позикодавець перерахував
Позичальнику 3 000 000,00 грн, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 1848 (а.с.18, т.1).

Вказане перерахування здійснювалось
на виконання умов Договору позики
№ 28-110-01 від 23.07.2013 р., що вбачається із
призначення платежу у вказаному вище
платіжному дорученні: "надання
поворотної позики згідно договору №
28-110-01 від 23.07.2013 р.", що також не
заперечується представником
відповідача в засіданні суду.

Судом встановлено, що 07.07.2014 р.
Позикодавець звернувся до
Позичальника з листом № 1777/1/121-12-70 в
якому вказав на необхідність
дотримання умов Договору в частині
строків повернення позики (а.с.20-24, т.1).

В подальшому Позикодавець 05.08.2014 р.
надіслав претензію
№ 1969/121-12-50 Позичальнику з вимогою
повернення суми позики (а.с.25-29, т.1).

13.08.2014 р. та 20.08.2014 р. Позикодавець в
зв'язку з невиконанням Позичальником
умов Договору та вимог претензій
звернувся з листами до директора ПАТ
"Укрмедпром" та Міністра охорони
здоров'я України з проханням сприяти в
погашенні боргу (а.с.30-35, т.1).

Як свідчать матеріали справи та
визнається представником відповідача
повернення позики не відбувалось
взагалі, а сума заборгованості станом
на 03.12.2014 р. рівна 3 000 000,00 грн.

Вказане підтверджується також
довідкою позивача від 24.11.2014 р.
№ 2968/121-09-60, актами звірки
взаєморозрахунків наданих сторонами.

Неповернення залишку позики
відповідачем в строки обумовлені
договором спонукали позивача
звернутись з даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору
відсоткової позики від 21.10.2010 року № 2
між ними виникли зобов'язання які
регулюються параграфом 1 "Позика" глави
71 Цивільного кодексу України "Позика.
Кредит. Банківський вклад" (ст.ст.1046-1053
ЦК України).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказувалось вище умовами Договору
позики № 28-110-01 від 23.07.2013 р. встановлено
кінцевий строк повернення позики - не
пізніше ніж через один рік після
отримання грошових коштів від
Позикодавця.

Оскільки надання позики відбулось
02.08.2013 р., то відповідно і повернення
слідувало здійснити не пізніше 02.08.2014 р.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Виходячи з встановлених обставин
справи та наведених вище законодавчих
приписів, суд вважає вимоги позивача
про стягнення боргу за позикою в
розмірі 3 000 000,00 грн правомірною
та обґрунтованою з огляду на що
задовольняє дані позовні вимоги в
повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача
76 027 грн 23 коп. - пені, 9 123 грн 29 коп. - 3 %
річних та 24 000 грн 00 коп. - інфляційних
втрат за період з 03.08.2014 р. по 08.09.2014 р.
включно, в результаті чого дійшов
наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо
стягнення 3 % річних та інфляційних
нарахувань є правомірними, оскільки
відповідають умовам укладеного
договору та чинного законодавства.

Перевіркою правильності розрахунку 3 %
річних та інфляційних нарахувань
судом не виявлено помилок, а тому
вказані вимоги підлягають стягненню в
заявленому розмірі.

Стосовно вимоги про стягнення 76 027 грн 23
коп. пені суд зауважує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватись неустойкою, порукою,
заставою, притриманням, завдатком.

За змістом статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, яке боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Статтею 547 ЦК України передбачено, що
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Тобто, правочин щодо зобов'язання
сплати відповідачем на користь
позивача пені (як одного з способів
забезпечення виконання зобов'язання)
повинно бути письмово оформлено.

Як вбачається із змісту договору в
останньому не було обумовлено
забезпечення виконання зобов'язань
відповідачем у вигляді неустойки.

Таким чином, у позивача відсутні
правові підстави для стягнення з
відповідача пені.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43
Господарського процесуального кодексу
України докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги і
заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвали суду відповідач не
подав до суду будь-яких належних та
допустимих доказів в спростування
позовних вимог позивача щодо стягнення
боргу по поверненню отриманої позики.

Враховуючи наведене вище суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позову з врахуванням того, що в
задоволенні позову про стягнення пені
слід відмовити.

Витрати на судовий збір підлягають
віднесенню на відповідача пропорційно
задоволеним позовним вимогам згідно
ст.49 ГПК України.

03.12.2014 р. в судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44,
48, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
"Ладижинський завод "Екстра" Публічного
акціонерного товариства "УКРМЕДПРОМ",
вул.Леніна, 118, м.Ладижин, Вінницька
область, 24321 (ідентифікаційний код -
20119003) на користь Приватного
акціонерного товариства "По
виробництву інсулінів "ІНДАР",
вул.Зрошувальна, 5, Дарницький район,
м.Київ, 02099 (ідентифікаційний код - 21680915)
- 3 000 000 грн 00 коп. боргу, 9 123 грн 29 коп. - 3 %
річних, 24 000 грн 00 коп. - інфляційних
нарахувань та 60 662 грн 47 коп. -
відшкодування витрат пов'язаних зі
сплатою судового збору.

3. В стягненні 76 027 грн 23 коп. пені
відмовити.

4. Видати наказ в день набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 05 грудня 2014 р.

Суддя Банасько
О.О.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.