ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року Справа № 5011-66/10421-2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії:

головуючого - судді Малетича М.М.,

суддів: Кривди Д.С.,

Мамонтової
О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державного
підприємства "Науково-дослідний
інститут мікроприладів" "НТК" Інститут
монокристалів" Національної академії
наук України на ухвалу Київського
апеляційного господарського суду від
22.10.2014 року у справі № 5011-66/10421-2012
господарського суду міста Києва за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Квазар" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "АТА" про
визнання права власності,

за участю представників:

Заявника: Качараба В.П., дов. № 16-14/Д від
17.02.2014 р.,

Радкевич О.І., директор,
розпорядження № 645 від 22.10.2013 р.,

Позивача: Сидоренко В.А., дов. б/н від
04.06.2013 р.,

Відповідача: не з'явився.

В с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство
"Квазар" (далі - ПАТ "Квазар", Позивач)
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "АТА" (далі -
ТОВ "АТА", Відповідач), з урахуванням
уточнень до позовних вимог, про
визнання права власності на частину
приміщення № 11 (в літ. А9), загальною
площею 44,9 м2, розташоване за адресою: м.
Київ, вул. Північно-Сирецька, 3.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 05.09.2012 року, позовні вимоги
ПАТ "Квазар" задоволено, а саме: визнано
за ПАТ "Квазар" право власності на
частину одноповерхової прибудови 1-го
поверху приміщення №11 (в літ. А9),
загальною площею 44,9 м2, розташоване за
адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька,
3.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду міста Києва від
05.09.2012 року у даній справі, Державне
підприємство "Науково-дослідний
інститут мікроприладів "НТК" Інститут
монокристалів" Національної академії
наук України" (далі - ДП "НДІМ "НТК"
Інститут монокристалів", Заявник), яке
не приймало участь у справі, подало до
Київського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
за результатами розгляду якої, ухвалою
цього ж апеляційного господарського
суду від 22.10.2014 року, апеляційне
провадження у справі було припинено, на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України).

У поданій касаційній скарзі, ДП "НДІМ
"НТК" Інститут монокристалів",
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права, зокрема ст.ст. 43,
99, 101 ГПК України, просив скасувати
ухвалу апеляційного господарського
суду від 22.10.2014 року та направити справу
до суду цієї ж інстанції для здійснення
апеляційного розгляду скарги ДП "НДІМ
"НТК" Інститут монокристалів" по суті.

ПАТ "Квазар", у письмовому відзиві на
касаційну скаргу, посилаючись на
безпідставність доводів та вимог
Заявника, просив у задоволенні
касаційної скарги відмовити повністю,
а ухвалу апеляційного господарського
суду від 22.10.2014 року залишити без змін.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Як зазначалося вище, вимогами ПАТ
"Квазар", заявленими до ТОВ "АТА" у даній
справі, з урахуванням поданих уточнень,
з доводами якого погодився і суд першої
інстанції, є визнання за Позивачем
права власності на частину приміщення
№ 11 (в літ. А9), загальною площею 44,9 м2,
розташоване по вул. Північно-Сирецькій,
3, у місті Києві, з посиланням на
положення ст. 392 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), ст. 49 Закону
України "Про власність" і те, що право
власності на спірне нерухоме майно, яке
не визнається Відповідачем, було
набуто Позивачем в процесі
корпоратизації та приватизації
об'єктів нерухомості, які
здійснювались протягом 1994-2000 років.

Водночас, як видно з матеріалів справи,
ДП "НДІМ "НТК" Інститут монокристалів",
яке не брало участь у справі, у поданій
ним до апеляційної інстанції, в порядку
ст. 91 ГПК України апеляційній скарзі,
вказувало на те, що прийняте місцевим
господарським судом рішення у даній
справі безпосередньо стосується його
прав та обов'язків, оскільки спірне
нерухоме майно, яке знаходиться по вул.
Північно-Сирецькій, 3, у місті Києві,
було передано саме ДП "НДІМ "НТК"
Інститут монокристалів" в оперативне
управління, що підтверджується,
зокрема Постановою Президії НАН
України № 215 від 08.09.2004 року, актом про
закріплення на правах оперативного
управління будівель і споруд, і формою
№ 2б(д) "Відомості про нерухоме державне
майно станом на 01.01.2014 року".

При цьому, розглядаючи апеляційну
скаргу ДП "НДІМ "НТК" Інститут
монокристалів" та припиняючи
апеляційне провадження у справі, на
підставі ч. 1 п. 1 ст. 80 ГПК України,
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про те, що оскільки Заявником
не було надано належних і допустимих
доказів про те, що спірне нерухоме
майно є об'єктом права державної
власності і було передано йому в
оперативне управління, а також про те,
що саме ДП "НДІМ "НТК" Інститут
монокристалів" є органом, якому за
законом надані повноваження захисту
державної власності, тому Заявник не
має статусу учасника провадження у
даній справі, а відтак - оскаржуваним
судовим рішенням питання про його
права та обов'язки не вирішувалося, а
отже і не існує правового зв'язку між
Заявником та сторонами у справі, та
відсутній суб'єкт апеляційного
оскарження.

Проте, вказані висновки суду
апеляційної інстанції є передчасними
та були зроблені з порушенням норм
процесуального права, зокрема ст.ст. 43,
80, 91 ГПК України, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК України
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили. Ухвала
місцевого господарського суду
оскаржується в апеляційному порядку
окремо від рішення господарського суду
лише у випадках, передбачених статтею
106 цього Кодексу.

Статтею 107 ГПК України також
передбачено, що саме сторони, прокурор,
треті особи, а також особи, які не брали
участі у справі, але щодо яких суд
вирішив питання про їх права та
обов'язки, мають право подати касаційну
скаргу на: рішення місцевого
господарського суду після їх перегляду
в апеляційному порядку та постанови
апеляційного господарського суду,
ухвалені за результатами апеляційного
розгляду; ухвали місцевого
господарського суду, зазначені в
частині першій статті 106 цього Кодексу,
після їх перегляду в апеляційному
порядку та постанови апеляційного
господарського суду, ухвалені за
результатами апеляційного розгляду.

При цьому, згідно п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК
України, господарський суд припиняє
провадження у справі, зокрема, якщо
спір не підлягає вирішенню в
господарських судах України.

Водночас, в п. 5-2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 17.05.2011 року "Про деякі питання
практики застосування розділу XII
Господарського процесуального кодексу
України" вказується господарським
судам на те, що під час розгляду
апеляційної скарги, поданої особою, яка
не брала участь в розгляді справи судом
першої інстанції і яка вважала, що
місцевим господарським судом вирішено
питання про її права та обов'язки,
апеляційний господарський суд,
прийнявши апеляційну скаргу до
провадження (якщо вона не підлягала
поверненню з передбачених ГПК підстав),
повинен з'ясувати наявність правового
зв'язку між скаржником і сторонами у
справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що
права такої особи оскаржуваним судовим
рішенням не порушені та що питання про
її права і обов'язки стосовно сторін у
справі судом першої інстанції не
вирішувалися, то апеляційний
господарський суд своєю ухвалою
припиняє апеляційне провадження, на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України,
оскільки у такому випадку не існує
правового зв'язку між скаржником і
сторонами у справі, у зв'язку з чим
відсутній суб'єкт апеляційного
оскарження.

Однак, в даному випадку, припиняючи
апеляційне провадження у справі, з
підстав, про які зазначалось вище, суд
апеляційної інстанції, в порушення
приписів ст. 43 ГПК України, не надав у
повній мірі та належним чином правової
оцінки усім доказам по справі і,
зокрема тих, на які посилався у своїх
доводах в апеляційній скарзі Заявник, а
саме - постанові Президії НАН № 215 від
08.09.2004 року, акту про закріплення на
правах оперативного управління
будівель і споруд та формі № 2б(д)
"Відомості про нерухоме державне майно
станом на 01.01.2014 рік", як і не приділив
належної уваги тій обставині, що
фактично спір про право власності на
приміщення, які знаходяться за адресою:
м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3, згідно
матеріалів даної справи і справи №
910/14022/14, яка знаходиться на розгляді в
господарському суді міста Києва,
наявний саме між ПАТ "Квазар" і ДП "НДІМ
"НТК" Інститут монокристалів".

Крім того, в порушення вказаної
процесуальної норми, суд апеляційної
інстанції не надав належну правову
оцінку і листу Державного комітету
промислової політики України № 15/2-2-340
від 02.07.2001 року, у якому міститься
інформація про те, що наказ Головного
управління з питань майна Київської
міської державної адміністрації від
16.10.2000 року № 587-В, на підставі якого
було оформлено право власності ПАТ
"Квазар" на спірне майно, підлягає
скасуванню, як і не надано такої оцінки
листу Київського МБТІ від 16.06.011 року №
29073, за яким, станом на 14.06.2011 року згідно
з даними бюро по житловому та
нежитловому фонду нерухоме майно за
адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька,
3, 3-а, на праві власності не
зареєстровано.

З огляду на таке, висновок суду
апеляційної інстанції про те, що
оскаржуване рішення не стосується прав
та обов'язків ДП "НДІМ "НТК" Інститут
монокристалів", є передчасним, і таким,
що був зроблений з порушенням норм
процесуального права.

Між тим, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11110 ГПК
України, підставами для скасування чи
зміни рішення місцевого чи
апеляційного господарського суду або
постанови апеляційного господарського
суду є порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права. Порушення норм
процесуального права є в будь-якому
випадку підставою для скасування
рішення місцевого або постанови
апеляційного господарського суду,
якщо, зокрема, господарський суд
прийняв рішення або постанову, що
стосується прав і обов'язків осіб, які
не були залучені до участі у справі.

При новому розгляді справи суду
апеляційної інстанції слід врахувати
наведене, а у випадку необхідності -
витребувати ще й належні та допустимі
докази по справі для з'ясування питання
про права і обов'язки Заявника та
наявність правового зв'язку між ним та
сторонами у справі, в контексті
правильного вирішення даного спору,
водночас, визначившись при цьому і щодо
наявності чи відсутності правових
підстав для залучення до участі у
справі ДП "НДІМ "НТК" Інститут
монокристалів" і, в залежності від
встановленого та вимог закону,
прийняти законне і обґрунтоване
рішення.

За таких обставин, ухвалу суду
апеляційної інстанції від 22.10.2014 року
не можна визнати законною і
обґрунтованою, а тому, така підлягає
скасуванню, а справа - направленню до
апеляційного господарського суду для
розгляду апеляційної скарги ДП "НДІМ
"НТК" Інститут монокристалів" по суті.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117 - 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Державного
підприємства "Науково-дослідний
інститут мікроприладів "НТК" Інститут
монокристалів" Національної академії
наук України задовольнити.

2. Ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 22.10.2014 року у
справі № 5011-66/10421-2012 скасувати, а справу
передати до Київського апеляційного
господарського суду для розгляду
апеляційної скарги Державного
підприємства "Науково-дослідний
інститут мікроприладів "НТК" Інститут
монокристалів" Національної академії
наук України по суті.

Головуючий суддя
Малетич М.М.

Судді
Кривда Д.С.

Мамонтова О.М.