ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2014 р.Справа № 916/3932/14

За позовом: Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до відповідача: Приватного
підприємства „Топрак"

про стягнення 23 321,09грн.

Суддя: Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь
представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від
01.12.2014р.

від відповідача: не з'явився.

В засіданні 11.12.2014 р. приймали участь
представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від
01.12.2014р.

від відповідача: не з'явився.

Суть спору: про стягнення з ПП „Топрак"
на користь ФОП ОСОБА_1 23 321,09грн., з яких:
основна заборгованість в сумі 20
000,00грн., 1 545,75 грн. - пеня, три процента
річних - 1 775,35грн. за період з 01.10.2011р.
по 17.09.2014р.

Позивач підтримує заявлені
позовні вимоги, надав суду уточнення до
позовної заяви від 20.10.2014р. за вх.№27359/14,
письмові пояснення від 03.12.2014р. за
вх.№31964/14, в обґрунтування яких
зазначає, що фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 було
здійснено поставку комбікорму
гранульованого приватному
підприємству „Топрак" за видатковою
накладною №ЧИ-0000231 від 03.10.2011р. у
кількості 5000,00кг., загальна вартість
якого складає 20 000,00грн. Товар було
відвантажено та отримано
представником відповідача, який діяв
на підставі довіреності серія ААГ №931523
від 01.10.2011р. В свою чергу ПП „Топрак"
зобов'язалось оплатити товар в день
його відвантаження, однак, станом на
18.09.2014р. заборгованість по оплаті за
поставку товару відповідач не
здійснив. Враховуючи вищевикладене,
ФОП ОСОБА_1 просить суд задовольнити
заявлені позовні вимоги повністю та
стягнути з ПП „Топрак" основний борг в
сумі 20 000,00грн., пеню - 1 545,75грн. та три
проценти річних - 1 775,34грн.

Відповідач в судові засідання
призначені на 27.10.2014р., 05.11.2014р, 24.11.2014р.,
11.12.2014р. не з'являвся, хоча був належним
чином повідомлений, відзив на позов та
витребувані судом документи не надав,
правових підстав визнання чи
невизнання позову до відома суду не
довів.

Клопотання позивача про
долучення документів до матеріалів
справи від 24.11.2014р. за вх.№31046/14 було
судом задоволено.

Ухвалою суду від 25.11.2014р., за
клопотанням позивача від 25.11.2014р. за
вх.№ 2-5444 /14, згідно ч.3 ст.69 ГПК України,
строк розгляду справи було продовжено
до 11.12.2014р.

Розглянувши наявні в матеріалах
справи документи, оцінивши пояснення
представника позивача та його правову
позицію, суд встановив наступне:

Згідно видаткової накладної
№ЧИ-0000231 від 03.10.2011р., фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 на умовах
попередньої оплати, про що
безпосередньо зазначено в даній
накладній, було поставлено продукцію
на загальну суму 20 000,00грн., яку
приватне підприємство „Топрак"
зобов'язалось прийняти та оплатити.

Товар, зазначений у видатковій
накладній, було отримано під особистий
підпис, представником відповідача -
Попозогло Г.Г., що діяв на підставі
довіреності від 01.10.2011р. ААГ №931523, однак
оплату товару відповідач не здійснив.

04.08.2014р. за вих.№05/08 позивач
направив директору ПП „Топрак"
претензію №04/08/01 про оплату боргу, яку
відповідач отримав 20.08.2014р., про що
свідчить рекомендоване повідомлення
про вручення поштового відправлення,
між тим відповіді на неї не надав.

Проаналізувавши наявні в
матеріалах справи документи, подані
позивачем докази та викладену ним
правову позицію, суд, вважає заявлені
ФОП ОСОБА_1 позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача
заборгованості за поставлений товар у
розмірі 20 000,00грн. правомірними,
такими, що відповідають дійсними
обставинам справи з огляду на наступні
положення законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639
Цивільного кодексу України договір
може бути укладений у будь-якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст. 640 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Правовідносини, що виникли між
сторонами на думку суду, є
правовідносинами поставки та
регулюються положеннями ст.655
Цивільного Кодексу України, де
передбачено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Предметом договору
купівлі-продажу може бути товар, який є
у продавця на момент укладення
договору або буде створений (придбаний,
набутий) продавцем у майбутньому (п.1 ст.
656 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ст. 663, пп. 1),2) ч.1 п.1
ст. 664 Цивільного Кодексу України в
редакції від 16.01.03р. Продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу. Обов'язок продавця передати
товар покупцеві вважається виконаним у
момент вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлено обов'язок
продавця доставити товар; надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару.

За положеннями ч.2 ст.530 ЦК України
якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а при
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Таким чином, на думку суду, з
огляду на наявні в матеріалах справи
первинні документи, щодо поставленого
позивачем комбікорму гранульованого
за довіреністю про отримання
товарно-матеріальних цінностей від
01.10.2011р. ААГ№931523, видатковою накладною
№ЧИ-0000231 від 03.10.2011р. його неоплати ПП
„Топрак", є правомірними та
обґрунтованими заявлені позивачем
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача на користь ФОП ОСОБА_1 20
000,00грн. заборгованості за поставлену
продукцію, що є підставою для їх
задоволення в повній мірі.

Крім того, позивач заявив до
стягнення з ПП „Топрак" пеню в розмірі 1
545,75грн. за прострочення виконання
грошового зобов'язання, розраховану в
період з 02.10.2011р. по 01.04.2014р.

У відповідності до приписів ст. 546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язань може забезпечуватись
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Пунктом 1 ст. 547 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин, щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України передбачено, що
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

Відповідно до п.п. 1, 3. ст. 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежного
виконаного зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зі змісту п.п. 1, 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України вбачається, що
предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Закон України „ Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
№543/96-ВР від 22.11.1996р. регулює договірні
відносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань.
Суб'єктами зазначених правовідносин є
підприємства, установи та організації
незалежно від форм власності та
господарювання, а також фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності.
Дія цього закону не поширюється на
порядок нарахування та сплати пені,
штрафних та фінансових санкцій за
несвоєчасну сплату податків,
податкового кредиту та інших платежів
до бюджетів усіх рівнів і
позабюджетних фондів, передбачених
чинним законодавством України, а також
на відносини, що стосуються
відповідальності суб'єктів переказу
грошей через платіжні системи. Ст. 1
Закону вказує, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів за прострочку платежу пеню
в розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

За умови відсутності договірних
взаємовідносин сторін, щодо
нарахування позивачем пені за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, суд вважає заявлені
позовні вимоги позивача стосовно
стягнення з відповідача пені такими, що
не відповідають положенням діючого
законодавства.

У зв'язку з цим, суд в задоволені
позовних вимог, щодо стягнення з ПП
„Топрак" пені в сумі 1 545,75грн.
відмовляє в повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача три процента
річних від простроченої суми у розмірі
1 775,34грн. розрахованих за період з
01.10.2011р. по 17.09.2014р.

У відповідності з п. 2 ст. 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок трьох
процентів річних, суд встановив, що
позивачем невірно було розраховано
період прострочення платежу, та
вказано його з 01.10.2011р. по 17.09.2014р., тоді
як поставку, згідно видаткової
накладної №ЧИ-0000231, було здійснено
03.10.2011р., і саме з цієї дати розпочався
облік боргу. Таким чином, з врахуванням
встановлення судом існування основної
заборгованості відповідача у розмірі 20
000,00грн., розрахунок трьох процентів
річних за період з 03.10.2011р. по 17.09.2014р.
складає 1772,05грн.

Отже, заявлені ФОП ОСОБА_1 позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
трьох процентів річних від
простроченої суми в розмірі 1 772,05 грн.,
судом задовольняються частково.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Господарський суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК
України).

Враховуючи вищевикладене, та те,
що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є частково
доведеним та обґрунтованими, суд
задовольняє позов позивача частково.

Позивачу за рахунок відповідача
згідно ст. 49 ГПК України
відшкодовуються судові витрати, а саме
1075,64 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85 ГПК України
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов позивача
частково.

2. Стягнути з Приватного
підприємства„Топрак" (68710, Одеська
область, Болградський район,
с.Демидівка, вул.Леніна, буд.18, ) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1) 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.
основної заборгованості, 1772 (одну
тисячу сімсот сімдесят дві )грн. 05 коп.
три процента річних, 1075 (одну тисячу
сімдесят пять ) грн. 64 коп. судового
збору.

3. Відмовити позивачу в решті частині
заявлених позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає
законної сили згідно зі ст. 85 ГПК
України, після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Наказ видати у відповідності до ст.116
ГПК України.

Повний текст рішення складено
12.12.2014р.

Суддя
І.А. Малярчук

Повне рішення складено 12 грудня 2014 р.