ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" листопада 2014 р.Справа № 916/3907/14

За позовом: Публічного акціонерного
товариства „Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго";

До відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1;

про стягнення 107 012,25 грн.

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників:

Від позивача: Конкіна О.О. - довіреність
від 30.12.2013р.; Баланд юк Р.Ф. на підставі
довіреності;

Від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Публічного акціонерного
товариства „Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго" звернулось до
господарського суду Одеської області
із позовною заявою до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
107 012,25грн., яка складається з
заборгованості за активну електричну
енергію 49 530,92грн., за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії 47 096,02грн., 3% річних
за спожиту активну електричну енергію
735,19грн., пеню за спожиту активну
електричну енергію 3981,94грн., інфляційні
нарахування 5668,18грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 25.09.2014 року порушено
провадження за даним позовом у справі
№ 916/3907/14.

Представник відповідача у судові
засідання не з'явився, відзив на
позовну заяву та витребувані судом
документи не надав, відповідач свого
права на захист не використав, хоч і
повідомлявся про час та місце
проведення судового засідання
належним чином шляхом надіслання ухвал
суду на юридичну адресу, у зв'язку з чим
справа розглядається за наявними в ній
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України.

У судовому засіданні 22.10.2013 р. після
виходу судді з нарадчої кімнати було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача, суд встановив:

21.05.2007р. між Відкритим акціонерним
товариством "Енергопостачальна
компанія "Одесаобленерго"
(постачальник, позивач) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач,
відповідач) було укладено договір про
постачання електричної енергії №5977.

25.04.2013р. відбулись чергові Загальні
збори акціонерів відкритого
акціонерного товариства
„Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго", якими серед іншого
прийняте рішення про внесення змін до
Статуту ВАТ „Одесаобленерго" в тому
числі щодо зміни найменування
товариства на публічне акціонерне
товариство „Енергопостачальна
компанія Одесаобленерго" та зміни
місцезнаходження.

Предметом договору є зобов'язання
постачальника електричної енергії
продати електричну енергію споживачу
для забезпечення потреб
електроустановок споживача з
приєднаною потужністю, величини якої
по площадках вимірювання та точках
продажу визначені додатком "Графік
зняття показів засобів обліку
електричної енергії", а споживача
оплачувати постачальнику вартість
використаної (купленої) електричної
енергії та здійснення інших платежів
згідно з умовами цього договору. Точка
продажу електричної енергії - межа
балансової належності, на якій
відбувається перехід права власності
на електричну енергію визначена
додатком "Акт розмежування балансової
належності електромереж та
експлуатаційної відповідальності
сторін" між постачальником та
споживачем або інша межа обумовлена
окремим додатком до договору.

Відповідно до п.п. 2.2., 2.2.1. договору №5977
від 03.02.2012р. постачальник
зобов'язується виконувати умови цього
договору.

З врахуванням п. 2.3.4 договору №5977 від
03.02.2012р., споживач зобов'язаний
здійснювати оплату за перетікання
реактивної електричної енергії між
електромережею постачальника
електричної енергії та
електроустановками споживача згідно з
додатком "Порядок розрахунків за
перетікання реактивної
електроенергії".

Відповідно до п.4.2.2. договору №5977 від
03.02.2012р. за перевищення договірних
величин споживання електричної
енергії та потужності, визначених
згідно із вимогами додатку 1 до
договору, споживач сплачує
постачальнику двократну вартість
різниці фактично спожитої та
договірної величин. При цьому плата за
перевищення договірної величини
потужності стягується із споживачів з
приєднаною потужністю 150 кВт і більше
та середньомісячним (за підсумками
минулого року) обсягом фактичного
споживання електроенергії 50000 кВт год і
більше.

Згідно п. 9.5 договору №5977 від 03.02.2012р.
передбачено чинність останнього з дня
його підписання, і укладається на строк
до 31.12.2007р. Договір вважається щорічно
продовженим, якщо за місяць до
закінчення терміну дії договору жодною
із сторін не буде заявлено про
припинення його дії або перегляд його
умов.

Додатком № 5 до договору „Порядок
розрахунків", сторонами був визначений
розрахунковий період при розрахунках
за фактично спожиту електричну
енергію, також між сторонами були
узгоджені інші умови щодо оплати
нарахувань по протоколах порушень при
користуванні електричною енергією,
рахунків за надання послуг з
компенсації перетікання реактивної
електроенергії, пені, індексу інфляцій,
та іншим платежам.

Відповідно до п.п. 5.1. договору №5977 від
03.02.2012р. визначення договірних
величинспоживання електричної енергії
на наступний рік споживач не пізніше 1
листопада поточного рокунадає
постачальнику електричної енергії
відомості про розмір очікуваного
споживання електричної енергії з
помісячним розподілом (по формі
додатоку «Обсяги постачання
електричної енергії споживачу»).

У додатку №1 до договору №5977 від
03.02.2012р. сторонни узгодили щомісячні
обсяги споживання електричної енергії
на 2014рік, а саме лютий 2014р. - 2600кВт.год.

Позивач зазначає, що в лютому 2014р.
відповідач звернувся на адресу
Центрального РЕМ з заявою про
проведення експертизи лічильника, якиц
був встановлений за адресою: АДРЕСА_1, у
звязку з тим, що різниця показників в
термін 1 місяць становить близько 40
000кВт, та просив відповідач відкласти
оплату до проведення експертизи.
19.02.2014р. актом - повідомлення лічильника
ЦЕ6803 №60059799 був відправлений на
експертизу з показами 0106344 кВт, в якому
розписалася представник ОСОБА_1 -
ОСОБА_3, яка діє за довіреністю від
27.07.2013р. 21.02.2014р. між Центральним РЕМ та
ОСОБА_1, в особі ОСОБА_3 було складено
акт про використану електричну
енергію, відповідно до якого
відповідач в лютому 2014р. спожив
електричну енергію в кількості 48 218 кВт,
та ОСОБА_3 під підпис отриала рахунок на
оплату за спожиту електричну енергію
на суму 59 736,31грн. Оплату за спожиту
елеутричну енергію за відповідний
місяць відповідач провів частково, а
саме передплата на початок місяця
4258,35грн. та 5694,91грн. відповідно до
виставленого рахунку, в серпні 2014року
відповідач спожив 2102 кВт на суму
2991,64грн., оплату за відповідний місяць
провів у сумі 2973,95грн. 29.04.2014р. було
проведена експертиза лічильника
електричної енергії ЦЕ 6803 зав. №60059799, в
присутності представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_3, яка розписалась в акті
проведення експертизи №45/14. Відповідно
до висновків комісії, за результатами
проведення експертизи комісією
визнано, що метрологічні
характеристики відповідають
нормованому классу точності, лічильник
придатний до подальшої експлуатації,
тому заборгованість відповідача перед
позивачем складає за спожиту
електроенергію станом на 22.09.2014р. - 49
530,92грн. Фактично в лютому 2013р.
відповідачем було спожито 48218кВт.год.
Таким чином, споживач допустив
перевищення договірних величин
споживання на 45618 кВт.год. Повідомлення
про перевищення договірної величини
споживання електричної енергії було
відправлено відповідачу 13.03.2014р. Сума
заборгованості відповідача перед
позивачем складає 47 906,02грн.

Враховуючи вищевикладене,Публічне
акціонерне товариство
„Енергопостачальна компанія
Одесаобленерго" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості 107 012,25грн., яка
складається з заборгованості за
активну електричну енергію 49 530,92грн.,
за перевищення договірних величин
споживання електричної енергії 47
096,02грн., 3% річних за спожиту активну
електричну енергію 735,19грн., пеню за
спожиту активну електричну енергію
3981,94грн., інфляційні нарахування
5668,18грн.

Проаналізувавши наявні у справі докази
та надавши їм правову оцінку, суд
дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

З врахуванням вимог ст.275 ГК України,
відповідно до договору
енергопостачання, енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певні дії (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. При цьому,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому
числі із договору.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. В свою чергу, порушенням
зобов'язання, відповідно до ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Судом встановлено наявність наданих
позивачем відповідачу послуг з
постачання електричної енергії.

Як встановлено судом, 21.05.2007р. між
Відкритим акціонерним товариством
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго" (постачальник,
позивач) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач,
відповідач) було укладено договір про
постачання електричної енергії №5977.
Предметом договору є зобов'язання
постачальника електричної енергії
продати електричну енергію споживачу
для забезпечення потреб
електроустановок споживача з
приєднаною потужністю, величини якої
по площадках вимірювання та точках
продажу визначені додатком "Графік
зняття показів засобів обліку
електричної енергії", а споживача
оплачувати постачальнику вартість
використаної (купленої) електричної
енергії та здійснення інших платежів
згідно з умовами цього договору. Точка
продажу електричної енергії - межа
балансової належності, на якій
відбувається перехід права власності
на електричну енергію визначена
додатком "Акт розмежування балансової
належності електромереж та
експлуатаційної відповідальності
сторін" між постачальником та
споживачем або інша межа обумовлена
окремим додатком до договору.

Відповідно до п.4.2.2. договору №5977 від
03.02.2012р. за перевищення договірних
величин споживання електричної
енергії та потужності, визначених
згідно із вимогами додатку 1 до
договору, споживач сплачує
постачальнику двократну вартість
різниці фактично спожитої та
договірної величин. При цьому плата за
перевищення договірної величини
потужності стягується із споживачів з
приєднаною потужністю 150 кВт і більше
та середньомісячним (за підсумками
минулого року) обсягом фактичного
споживання електроенергії 50000 кВт год і
більше.

Додатком № 5 до договору „Порядок
розрахунків", сторонами був визначений
розрахунковий період при розрахунках
за фактично спожиту електричну
енергію, також між сторонами були
узгоджені інші умови щодо оплати
нарахувань по протоколах порушень при
користуванні електричною енергією,
рахунків за надання послуг з
компенсації перетікання реактивної
електроенергії, пені, індексу інфляцій,
та іншим платежам.

Відповідно до п.п. 5.1. договору №5977 від
03.02.2012р. визначення договірних
величинспоживання електричної енергії
на наступний рік споживач не пізніше 1
листопада поточного рокунадає
постачальнику електричної енергії
відомості про розмір очікуваного
споживання електричної енергії з
помісячним розподілом (по формі
додатоку «Обсяги постачання
електричної енергії споживачу»).

У додатку №1 до договору №5977 від
03.02.2012р. сторонни узгодили щомісячні
обсяги споживання електричної енергії
на 2014рік, а саме лютий 2014р. - 2600кВт.год.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем складає за
спожиту електроенергію станом на
22.09.2014р. складає - 49 530,92грн. Фактично в
лютому 2013р. відповідачем було спожито
48218кВт.год. Таким чином, споживач
допустив перевищення договірних
величин споживання на 45618 кВт.год. Сума
заборгованості відповідача перед
позивачем складає 47 906,02грн.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України
якщо у зобов'язання встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, у
вигляді відшкодування збитків та
матеріальної шкоди.

Крім того, Публічним акціонерним
товариства "Енергопостачальна
компанія "Одесаобленерго" заявлено
вимоги про стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - 3% річних за
спожиту активну електричну енергію
735,19грн., пені за спожиту активну
електричну енергію 3981,94грн., інфляційні
нарахування 5668,18грн.

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд
зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є господарські санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України
передбачає, що при реалізації в
судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За грошовим зобов'язанням боржник не
повинен платити відсотки за час
прострочення кредитора. Нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано. У випадках, передбачених
законом, штрафні санкції за порушення
господарських зобов'язань стягуються
судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК
України передбачає строк та порядок, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, а строк, протягом якого особа
може звернутись до суду за захистом
свого порушеного права, встановлюється
ЦК України.

Перевіривши розрахунок Публічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго" пені в сумі 3981,94 грн.,
суд встановив, що позовні вимоги в цій
частині відповідають вимогам чинного
законодавства, її розрахунок
здійснений позивачем належним чином, у
зв'язку з чим підлягають судом
задоволенню в повній мірі.

Оцінюючи вимоги про стягнення 3% річних
та інфляційних нарахувань, суд
зазначає наступне:

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право
позивача вимагати від відповідача
сплатити 3% річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає в отриманні компенсації
(плати) від відповідача за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належним до сплати за договором про
постачання електричної енергії.

Інфляційні збитки є наслідком
інфляційних процесів в економіці, а
тому їх слід вважати складовою
частиною основного боргу, стягнення
яких передбачене статтею 625 Цивільного
кодексу України. Передбачене законом
право кредитора вимагати сплату боргу
з урахуванням індексу інфляції є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть якого полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши розрахунок Публічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго" 3% річних в сумі 735,19
грн. та інфляційні нарахування в сумі
5668,18 грн., суд встановив, що позовні
вимоги в цій частині відповідають
вимогам чинного законодавства, їх
розрахунок здійснений позивачем
належним чином, у зв'язку з чим
підлягають судом задоволенню в повній
мірі.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі, як обґрунтовані,
підтверджені належними доказами та
наявними матеріалами справи.

Витрати по сплаті судового збору
віднести за рахунок Відповідача,
згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44-49, 50, 75 ст.ст. 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов- задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код
НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго" (65031, Одеська обл., м.
Одеса, вул. Миколи Боровського, б. 28 Б,
, на поточний рахунок зі
спеціальним режимом використання
№777 в Одеське обласне управління
ПАТ «Ощадбанку» м. Одеси, МФО 328845) -
заборгованість за активну електричну
енергію 49 530,92грн. та заборгованість за
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії - 47
096,02грн.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго" (65031, Одеська обл., м.
Одеса, вул. Миколи Боровського, б. 28 Б,
, на поточний рахунок
№2272 в Южному ГРУ Приватбанку м.
Одеси, МФО 328704) - 3% річних за спожиту
активну електричну енергію 735,19грн.,
пеню за спожиту активну електричну
енергію 3981,94грн., інфляційні
нарахування 5668,18грн.; 2140,24грн. суму
судового збору.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Суддя
О.Ю. Оборотова

Повне рішення складено 01 грудня 2014 р.