м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Обласного комунального підприємства
До Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імуноген-Україна"
Про стягнення 112 842,25 грн.
Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на стороні позивача -
Дніпропетровська обласна рада
Суддя Лиськов М.О.
Від позивача Сидоренко О.А.
(дов. № 01-Д від 11.07.2014)
Від відповідача не з'явився
Від третьої особи: не з'явились
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 01.12.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.11.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла позовна
заява № 04/1508 від 10.10.2014 Обласного
комунального підприємства "Фармація"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імуноген-Україна"
про стягнення 112 842, 25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що відповідач неналежно
виконував взяті на себе зобов'язання у
частині внесення плати за надані
послуги, відповідно до договору оренди
№ 406 нерухомого майна спільної
власності територіальних громад
Дніпропетровської області, внаслідок
чого у відповідача перед позивачем
виникла заборгованість у розмірі 112 842,25
грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.11.2014 прийнято позовну заяву
до розгляду та порушено провадження по
справі №910/24838/14, розгляд справи
призначено на 01.12.2014.

27.11.2014 через канцелярію суд від
представника позивача надійшли
документи на виконання вимог ухвали
суду про порушення провадження у
справі.

В судове засідання, призначене на
01.12.2014, представник позивача з'явився,
надав пояснення та додаткові документи
по справі.

Окрім того представник позивача подав
заяву про збільшення розміру позовних
вимог, на підставі ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України. Суд
приймає вказану заяву та подальший
розгляд справи буде здійснюватись з
урахуванням вказаної заяви.

В судове засідання, призначене на
01.12.2014, представник третьої особи не
з'явився, однак через канцелярію суду
подав пояснення по справі.

В судове засідання, призначене на
01.12.2014, представник відповідача не
з'явився, причин не явки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
повідомлений, що підтверджується
зворотнім повідомленням про вручення
поштового відправлення за номером 01 6, згідно якого 17.11.2014 представник
відповідача отримав поштове
відправлення Господарського суду м.
Києва з ухвалою про порушення
провадження у справі.

Ухвала суду, позовна заява надсилались
відповідачу на юридичну адресу
підприємства згідно відомостей
єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(довідка з ЄДРПОУ наявна в матеріалах
справи). У відповідності з положеннями
п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного
суду України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України" від
18.09.1997 особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
15.03.2007р. (2.04.2009р.)" передбачено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб
-учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3
роз'яснення Вищого арбітражного суду
України від 18.09.1997 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України" (з
подальшими змінами) у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
України.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувся з урахуванням
положень ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013 між Дніпропетровською обласною
радою (надалі - Орендодавець) , Обласним
комунальним підприємством "Фармація"
(надалі - Балансоутримувач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Імуноген-Україна"
(надалі - Орендар) був укладений договір
оренди № 406 нерухомого майна спільної
власності територіальних громад
Дніпропетровської області (надалі -
Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору з метою
ефективного використання комунального
майна Орендодавець передає,а Орендар
приймає в строкове платне користування
нерухоме майно, площею 298,5 м2, яке
знаходиться в господарському віданні
Позивача, для розміщення складу.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу
України до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.
Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Відповідно до п. 11.1. цей Договір
набирає чинності з моменту його
підписання Сторонами і діє з 01.07.2013 по
01.06.2016.

Таким чином, суд приходить до висновку
про чинність вказаного договору.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Згідно з п. 3.1. Договору за користування
об'єктом оренди Орендар сплачує
Балансоутримувачу орендну плату,
розрахунок якої здійснюється згідно з
чинним законодавством. Орендна плата
за перший місяць оренда згідно з
розрахунком орендної плати, що є
невід'ємною частиною цього Договору та
становить 4 750 грн. Оренда в повному
обсязі перераховується Орендарем на
рахунок Балансоутримувача, один раз на
місяць не пізніше 01 числа місяця,
наступного за розрахунковим. (п. 3.7
Договору).

На виконання п . 3.8 Договору оренди між
Позивачем та Відповідачем був
укладений договір про відшкодування
витрат балансоутримувача на утримання
нерухомого майна, прибудинкової
території, внутрішньо будинкових
мереж, компенсації витрат на опалення,
електроенергії та інших від 01.07.2013 №
406-К.

Відповідно до п. 2.1. -2.2 Договору № 406-К,
користувач взяв на себе зобов'язання,
не пізніше 1 числа місяця, наступного за
звітнім, сплачувати Позивачу суму
витрат, визначену Договором.

Судом встановлено, станом на день
подання позову, заборгованість
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імуноген-Україна"
перед Обласного комунального
підприємства "Фармація" з орендних
платежів становить 70 880, 51 грн. 00 коп., аз
відшкодування витрат .на утримання та
експлуатацію складає 57 278, 66 грн.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином та відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Таким чином, станом на момент розгляду
справи, суд вважає заборгованість
відповідача по орендним платежам у
розмірі 70 880, 51 грн. 00 коп., а з
відшкодування витрат .на утримання та
експлуатацію складає 57 278, 66 грн.
доведеною.

Факт наявності заборгованості
відповідачем не спростовано, доказів
сплати вказаних платежів відповідачем
суду не надано.

Окрім того позивач просить стягнути з
відповідача 5 043,27 грн. пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочки., відповідно до
п. 8.2 Договору оренди та п. 3.2.5 Договору
№ 406-К.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
ст. 231 Господарського кодексу України.
Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума пені в розмірі
5 043,27 грн.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625
Цивільного Кодексу України просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
три відсотки річних в сумі 856,79 грн. .

Згідно ст. 229 Господарського кодексу
України та ст.625 Цивільного Кодексу
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання настає
відповідальність у вигляді сплати суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати трьох
процентів річних від простроченої
суми.

Оскільки вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача індексу
інфляції нарахованого на суму боргу та
3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст.
625 Цивільного кодексу України), а
відповідач є таким що прострочив
виконання грошового зобов'язання,
позовні вимоги позивача в частині
стягнення 3 % річних та індексу інфляції
нарахованого на суму боргу підлягають
задоволенню відповідно до наведеного в
позовній заяві розрахунку. При
здійсненні перевірки розрахунку 3%
річних та індексу інфляції,
нарахованих позивачем, судом
встановлено, що ним правильно
здійснено вказаний розрахунок.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Імуноген-Україна"
(01001, м. Київ, вулиця Хрещатик, будинок 21,
квартира 68; ідентифікаційний код: 30550751)
з будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення користь Обласного
комунального підприємства "Фармація"
(49057, Дніпропетровська обл., місто
Дніпропетровськ, вулиця Героїв
Сталінграда, будинок 171;
ідентифікаційний код 01976358) 128 159 (сто
двадцять вісім тисяч сто п'ятдесят
дев'ять) грн. 25 коп. - основного боргу, 5 900
(п'ять тисяч дев'ятсот) грн. 06 коп. -
штрафних санкцій та 2 681(дві тисячі
шістсот вісімдесят одна) грн. 85 коп. -
судового збору за подання позовної
заяви.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 05.12.2014

Суддя
М.О. Лиськов