ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" грудня 2014 р.Справа № 924/1439/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі судді: Танасюк О.Є.,
розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ

до комунального підприємства
"Славутське житлово-комунальне
об'єднання" м. Славута

про стягнення 230083,81 грн., з яких: 6238,60
грн. - інфляційні нарахування, 16014,60 грн.
- 3% річних, 58430,01 грн. - пеня, 149400,60 грн. - 7%
штрафу

Представники сторін:

від позивача: Безпалюк О.Л. -
представник по довіреності №17-95 від
18.04.2014р.

від відповідача: Коробчук Ю.Л. -
представник по довіреності № 9 від
01.10.2014р.

Рішення приймається 09.12.2014р., оскільки в
судових засіданнях 27.11.2014р. та 08.12.2014р.
оголошувалися перерви.

У судовому засіданні відповідно до ст.
85 ГПК України проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Суть спору позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить стягнути з
відповідача 230083,81 грн., з яких: 6238,60 грн. -
інфляційні нарахування, 16014,60 грн. - 3%
річних, 58430,01 грн. - пеня, 149400,60 грн. - 7%
штрафу.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на несвоєчасне виконання
відповідачем умов договору
купівлі-продажу природного газу №
12/746-ТЕ-34 від 28.08.2012р. Враховуючи, що
відповідачем було прострочено
виконання своїх грошових зобов'язань,
позивачем заявлено до стягнення
інфляційні нарахування, 3% річних, пеню
та 7% штрафу.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому
засіданні та в письмових поясненнях
(від 09.10.2014р. №2122; від 24.10.2014р. №2279; від
07.11.2014р. №2363, від 26.11.2014р. №2527, від
05.12.2014р. №2587) проти позову заперечує.
Вказує, що прострочення оплати
зобов`язань за спожитий природний газ
виникло не з вини відповідача, так як
заборгованість за спожитий природний
газ, на яку згідно позовної заяви
проводяться нарахування пені, 3% річних,
інфляційних втрат, 7% штрафу у даній
справі, виникла як різниця в тарифах на
теплову енергію в наслідок
невідповідності затверджених тарифів
на послуги теплопостачання для
бюджетних установ, населення фактичній
їх собівартості. Враховуючи, що
державою несвоєчасно відшкодовувалася
різниця в тарифах за теплову енергію
вимоги позивача про стягнення пені, 3%
річних, інфляційних втрат та штрафу за
порушення строків оплати вважає
безпідставним та незаконними.

Звертає увагу, що позиція щодо не
стягнення пені, 3% річних, інфляційних
втрат і 7% штрафу ґрунтується на судовій
практиці по розгляду аналогічних справ
(постанова Вищого Господарського суду
України № 37/201-7/113-23/608-1/169).

При цьому акцентує увагу, що штрафні
санкції (пеня) нараховані з порушенням
строку позовної давності.

Зазначає, що за умови своєчасного
надходження державних коштів як
компенсації різниці в тарифах на
теплову енергію, відповідач вчасно та в
повному обсязі сплатив би
заборгованість за природний газ з
державних коштів. Тому стверджує про
відсутність вини відповідача в даному
випадку та не доведеність факту
заподіяння збитків позивачу.

Також відповідач повідомляє, що саном
на 01.11.2014р. заборгованість споживачів
перед КП „Славутське ЖКО" складає 2454,9
тис. грн., триває процедура стягнення
коштів з боржників.

Відповідач звертає увагу, що при
здійсненні розрахунку пені та 3% річних
позивачем не дотримано п. 1.9. постанови
Пленуму ВГС України „Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14 та
включено день фактичної сплати до
періоду, за який здійснюється
відповідні нарахування. З приводу
інфляційних нарахувань, відповідач
посилається на п. 3.2. зазначеної
постанови Пленуму ВГС України та
вказує, що розмір боргу з урахуванням
індексу інфляції визначається
виходячи з суми боргу, що існувала на
останній день місяця, в якому платіж
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції, визначений
відповідною Державною службою, за
період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція.

Крім того, зазначає, що ст. 551 ЦК України
та ст. 233 ГК України передбачено право
суду зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки, яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання. При цьому, просить
врахувати, що позивачем не подано
доказів завдання збитків саме
порушенням строку сплати
заборгованості відповідачем по
спірному договору, заявлений до
стягнення розмір пені, 7% штрафу, 3%
річних та інфляційних втрат для
відповідача є великою сумою, стягнення
якої призведе до несприятливих
наслідків, оскільки комунальне
підприємство перебуває вкрай важкому
фінансовому стані. З приводу позиції
про зменшення розміру неустойки
відповідач посилається на судову
практику, викладену в постанові ВГС
України від 19.12.2012р. №5023/3165/12.

Представником позивача подано
заперечення від 28.10.2014р. з приводу
відзиву відповідача у якому доводи
відповідача вважає безпідставними та
не обґрунтованими. Зокрема, зазначає,
що відсутність субвенцій з державного
бюджету на погашення заборгованості з
різниці в тарифах не є обставиною
непереборної сили і не може бути
підставою звільнення відповідача від
передбаченої договором
господарсько-правової
відповідальності у розумінні ст. 218 ЦК
України.

З приводу застосування строку позовної
давності, то звертає увагу, що п. 9.3.
договору сторони встановили строк
позовної давності в 5 років, включаючи
вимоги по сплаті пені.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" зареєстроване як
суб'єкт підприємницької діяльності -
юридична особа та внесена до ЄДРПОУ, що
підтверджується довідкою з ЄДРПОУ
№236500 від 25.11.2010р.

Комунальне підприємство
"Славутське житлово-комунальне
об'єднання" зареєстроване як юридична
особа та внесене до ЄДРПОУ, що
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців з
електронного ресурсу ДП
„Інформаційно-ресурсний центр" від
10.12.2014р.

28.12.2012р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(продавець) та комунальним
підприємством "Славутське
житлово-комунальне об'єднання"
(покупець) укладено договір №12/746-ТЕ-34
купівлі - продажу природного газу.

Відповідно до п. 1.1. договору продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити природний газ
(надалі - газ), на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями.

Пунктом 2.1. договору визначено, що
продавець передає покупцеві з 01 серпня
2012 р. по 31 грудня 2012 р. газ обсягом до 3003,0
тис. куб. м., у тому числі по місяцях
кварталів (тис. куб. м): жовтень - 740,1;
листопад - 808,6; грудень - 1454,3.

Обсяги газу, що планується передати за
цим договором (далі - плановий обсяг)
можуть змінюватися сторонами протягом
місяця продажу в установленому порядку
(п. 2.1.1. договору).

Зі змісту п. 3.1. договору вбачається, що
право власності на газ переходить від
продавця до покупця в пунктах
приймання-передачі. Після переходу
права власності на газ покупець несе
всі ризики і приймає на себе всю
відповідальність, пов'язану з правом
власності на газ.

Покупець до 20 числа місяця, що передує
місяцю поставки газу, надає продавцю
належним чином оформлену заявку на
планові обсяги споживання газу на
наступний місяць, підписану
уповноваженою особою. Плановий обсяг
поставки підтверджується продавцем та
доводиться до відома газотранспортних
підприємств в електронному вигляді
оператором ЄГТСУ на відповідний місяць
поставки (п. 3.1.2. Договору).

Відповідно до п. 3.3. договору приймання -
передача газу, переданого продавцем
покупцеві у відповідному місяці
продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання - передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами
(п. 3.4. договору).

Згідно з п. 5.1. договору ціна (граничний
рівень ціни) на газ та послуги з його
транспортування установлюється
Національною комісією регулювання
електроенергетики України.

Ціна за 1000 куб. м природного газу
становить 1091,00 грн. з урахуванням збору
у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та без урахування
податку на додану вартість. До сплати
за 1000 куб.м. природного газу - 1091,00 грн.,
крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ
- 1309,20 грн. (п. 5.2. договору).

Загальна сума вартості газу за цим
договором складається із сум вартості
місячних поставок газу (п. 5.5. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Згідно з п. 6.3. договору в платіжних
дорученнях покупець повинен
обов'язково зазначати номер договору,
дату його підписання та призначення
платежу без зазначення періоду, за який
здійснюється оплата. За наявності
заборгованості у покупця за цим
договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

Кошти, які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
договором.

В п. 6.4 договору сторони погодили, що у
разі наявності заборгованості за
минулі періоди та/або заборгованості
зі сплати неустойки, грошова сума, яка
надійшла від покупця погашає вимоги
продавця у такій черговості, незалежно
від призначення платежу покупцем: у
першу чергу відшкодовуються витрати
продавця, пов'язані з одержанням
виконання; у другу чергу погашається
неустойка; у третю чергу погашається
основна сума боргу.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1.
цього договору продавець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1. умов цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 (тридцять) днів
додатково сплатити штраф у розмірі 7
(семи) відсотків від суми простроченого
платежу.

В п. 9.3. договору сторони погодили, що
строк, у межах якого сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у 5 (п'ять)
років.

Пунктом 11.1. визначено, що договір
набирає чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює
свою дію на відносини, що фактично
склалися між сторонами з 01.08.2012р. і діє в
частині поставки газу до 31.12.2012р., а в
частині розрахунків - до їх повного
здійснення.

Договір підписаний представниками
сторін та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору позивач
протягом жовтня - грудня 2013р. передав, а
відповідач отримав природний газ на
загальну суму 2915037,24 грн., що
підтверджується актами
прийому-передачі природного газу від
29.12.2012р. на суму 397257,11 грн., від 29.12.2012р. на
суму 994697,44 грн., від 31.12.2012р. на суму
1523082,69 грн.

Відповідач розрахувався з ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", що підтверджується
довідкою позивача про сальдо з 01.09.2012р.
по 31.01.2014р., довідкою про операції по
підприємству відповідача з 01.09.2012р. по
31.01.2014р. та копіями банківських виписок
з реєстру платежів.

Враховуючи, що платежі здійснювалися
відповідачем з порушенням термінів
оплати, позивач звернувся з позовом про
стягнення з КП "Славутське
житлово-комунальне об'єднання" 6238,60 грн.
інфляційних нарахувань, 16014,60 грн. 3%
річних, 58430,01 грн. пені та 149400,60 грн. 7%
штрафу.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх в
сукупності, судом враховується
наступне:

Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

В силу зобов'язання боржник
зобов'язаний вчинити на користь
кредитора певну дію, в тому числі
сплатити борг, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173
ГК України).

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором
купівлі продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи
28.12.2012р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(продавець) та комунальним
підприємством "Славутське
житлово-комунальне об'єднання"
(покупець) укладено договір №12/746-ТЕ-34
купівлі - продажу природного газу,
відповідно до умов якого продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити цей природний газ
(надалі - газ), на умовах цього договору
(п. 1.1. договору).

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст.
193 ГК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, одностороння відмова від
виконання зобов'язання і одностороння
зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1. договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Таким чином, відповідач зобов'язаний
був провести остаточний розрахунок за
отриманий природний газ в наступні
строки:

- за газ, отриманий в жовтні 2012 року - до
14 листопада 2012 року;

- за газ, отриманий в листопаді 2012 року -
до 14 грудня 2012 року;

- за газ, отриманий в грудні 2012 року
- до 14 січня 2013 року.

З наявних у справі матеріалів
вбачається, що відповідачем повністю
погашена заборгованість за договором
№12/746-ТЕ-34 від 28.12.2012р. лише 13.02.2014р.

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання)
стаття 610 ЦК України визначає, як
порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Враховуючи умови оплати за газ
передбачені п. 6.1 договору та докази
оплати відповідачем заборгованості,
суд приходить до висновку, що
відповідач допустив порушення умов
договору №12/746-ТЕ-34 купівлі - продажу
природного газу від 28.12.2012р., оскільки
заборгованість була сплачена з
порушенням термінів, визначених даним
договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Зі змісту вказаної статті вбачається,
що зобов'язання сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції, є втратами пов'язаними з
інфляційними процесами в державі за
час прострочення виконання
зобов'язання боржником, а три процента
річних є за своєю правовою природою
платою за користування коштами, що не
були своєчасно сплачені боржником.

Згідно листа Верховного Суду України
„Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997
№62-97р., відповідно до якого індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 р. „Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" індекс інфляції -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць. На даний час індекс інфляції
розраховується Державною службою
статистики України і щомісячно
публікується, зокрема, в газеті
"Урядовий кур'єр". Розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений названою Державною службою,
за період прострочення починаючи з
місяця, наступного за місяцем, у якому
мав бути здійснений платіж, і за
будь-який місяць (місяці), у якому (яких)
мала місце інфляція. При цьому в
розрахунок мають включатися й періоди
часу, в які індекс інфляції становив
менше одиниці (тобто мала місце
дефляція).

Таким чином, враховуючи викладене,
судом враховується, що нарахування
інфляційних втрат можливе лише на суму
простроченої заборгованості, яка
існувала не менше як за один місяць, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції обчислюється, виходячи з суми
боргу, що мав місце на останній день
базового місяця, в якому платіж мав
бути здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки. Даної правової
позиції дотримується і Вищий
господарський суд України по
аналогічних справах щодо періоду
нарахування інфляційних (постанови від
10.02.2014р. по справі №924/917/14, від 20.02.2013р. по
справі №16/5025/1011/12).

З огляду на вищезазначене, судом не
беруться до уваги доводи представника
відповідача з приводу того, що інфляція
нараховується на суму боргу, яка
існувала станом на 31 число
календарного місяця, оскільки
нарахування інфляційних втрат
проводиться за базовий місяць
починаючи з першого дня прострочення
заборгованості, яка існувала не менше
як місяць, виходячи з суми боргу, що мав
місце на останній день базового місяця.

Позивачем заявлено до стягнення 6238,60
грн. інфляційних втрат, з яких: 3120,17 грн.
нараховані за зобов'язаннями листопада
2012р. та 3118,43 грн. - за зобов'язаннями
грудня 2012р.

Судом враховуються, що відповідно до п.
6.1. договору, остаточний термін платежу
за фактично спожитий природний газ
встановлений до 14-го числа місяця
наступного за місяцем поставки, тому
прострочка платежу за зобов'язаннями
кожного місяця виникає з 14 числа
наступного місяця за місяцем поставки.

Таким чином, здійснивши перерахунок
інфляційних втрат заявлених позивачем,
судом встановлено, що:

- відповідач повинен був розрахуватися
за отриманий у листопаді 2012р. газ до
14.12.2012р. Позивачем невірно нараховано
інфляційні втрати за грудень 2012р. у
розмірі 1989,39 грн. із суми
заборгованості в розмірі 994697,44 грн., яка
існувала на початок базового місяця,
оскільки нарахування за грудень 2012р.
(період з 14.12.2012р. по 13.01.2013р.) має
здійснюватися на суму заборгованості,
яка існувала на кінець базового місяця,
тобто на борг в розмірі 589954,55 грн.

Аналогічно позивачем нараховано
інфляційні втрати за січень 2013р. у
розмірі 1163,89 грн. із суми
заборгованості в розмірі 581943,94 грн., яка
існувала на початок базового місяця,
однак правомірним є нарахування
інфляційних втрат за січень 2013р.
(період з 14.01.2013р. по 13.02.2014р.) на суму
заборгованості, яка існувала на кінець
базового місяця, тобто на борг в
розмірі 29954,55 грн.

Також позивачем помилково визначено
період для нарахування інфляційний
втрат - лютий 2013р., з огляду на те, що
відповідачем 18.02.2013р. заборгованість
була погашена повністю, тому відсутні
підстави нараховувати на
заборгованість інфляцію за грудень
2013р. (період нарахування з 14.12.2013р. по
13.01.2014р.), оскільки борг існував менше
місця.

Отже, за зобов'язаннями листопада 2012р.
правомірним буде нарахування
інфляційних втрат в розмірі 1239,82 грн.,
зокрема: 1179,91 грн. - за грудень 2012р. та 59,91
грн. - за січень 2013р.

- відповідач повинен був розрахуватися
за отриманий у грудні 2012р. газ до
14.01.2013р. Позивачем правомірно
нараховано інфляційні втрати за січень
2013р. в розмірі 3046,17 грн. із суми
заборгованості в розмірі 1523082,69 грн.

За період з лютого 2013р. по грудень 2013р.
розмір інфляційних втрат із суми
заборгованості 226379,64 грн. складає 787,19
грн.

Позивачем помилково нараховано
інфляційні втрати за січень 2014р.
(період з 14.01.014р. по 13.02.2014р.), оскільки
13.02.2014р. заборгованість була повністю
сплачена, тому борг існував менше
місця.

Отже, за зобов'язаннями грудня 2012р.
правомірним буде нарахування
інфляційних втрат в розмірі 3833,36 грн.,
зокрема: 3046,14 грн. - за січень 2013р. та 787,19
грн. - за період з лютого 2013р. по грудень
2013р.

Враховуючи, що позивачем за
зобов'язаннями грудня 2012р. заявлено до
стягнення 3118,43 грн. інфляційних втрат,
тобто в меншому розмірі, ніж фактично
підлягає до стягнення, до стягнення за
вказаний період підлягає сума, яка
заявлена позивачем.

Таким чином, інфляційні втрати
підлягають задоволенню в розмірі 4358,25
грн., з яких: 1239,82 грн. - за зобов'язаннями
листопада 2012 р. та 3118,43 грн. - за
зобов'язаннями грудня 2012р.

З огляду на зазначене, суд вважає, що
сума 1880,35 грн. (6238,60 - 4358,25 = 1880,35)
інфляційних втрат нарахована
позивачем безпідставно, тому в її
стягненні необхідно відмовити.

Також позивачем заявлено до стягнення 3
% річних в розмірі 16014,60 грн., з яких: 386,36
грн. - за зобов'язаннями жовтня 2012р.; 3234,24
грн. - за зобов'язаннями листопада 2012р.,
12394,00 грн. - за зобов'язаннями грудня 2012р.

Проаналізувавши поданий позивачем
розрахунок 3% річних, судом встановлено,
що позивачем в період нарахування 3%
річних враховувався фактичний день
сплати заборгованості, тоді як день
фактичної сплати суми заборгованості
не включається в період часу, за який
здійснюється нарахування (п. 1.9.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Здійснивши перерахунок 3% річних, судом
встановлено наступне:

- за період з 14.11.2012р. по 15.11.2012р. (2 дні
прострочення) із суми заборгованості
397257,11 грн., розмір 3% річних складає 65,12
грн.;

- за період з 17.11.2012р. по 18.11.2012р. (2 дні
прострочення) із суми заборгованості
382257,11 грн., розмір 3% річних складає 62,67
грн.;

- за період з 24.11.2012р. по 25.11.2012р. (2 дні
прострочення) із суми заборгованості
186257,11 грн., розмір 3% річних складає 30,53
грн.;

- за період з 27.11.2012р. по 28.11.2012р. (2 дні
прострочення) із суми заборгованості
86257,11 грн., розмір 3% річних складає 14,14
грн.;

- за період з 01.12.2012р. по 23.12.2012р. (23 дні
прострочення) із суми заборгованості
21257,11 грн., розмір 3% річних складає 40,07
грн.;

- за період з 14.12.2012р. по 23.12.2012р. (10 днів
прострочення) із суми заборгованості
994697,44 грн., розмір 3% річних складає 815,33
грн.;

- за період з 25.12.2012р. по 26.12.2012р. (2 дні
прострочення) із суми заборгованості
905954,55 грн., розмір 3% річних складає 148,52
грн.;

- за період з 29.12.2012р. по 31.12.2012р. (3 дні
прострочення) із суми заборгованості
705954,55 грн., розмір 3% річних складає 173,60
грн.;

- за період з 01.01.2013р. по 02.01.2013р. (2 дні
прострочення) із суми заборгованості
705954,55 грн., розмір 3% річних складає 111,12
грн.;

- за період з 05.01.2013р. по 07.01.2013р. (3 дні
прострочення) із суми заборгованості
639954,55 грн., розмір 3% річних складає 157,80
грн.;

- за період з 09.01.2013р. по 13.01.2013р. (5 днів
прострочення) із суми заборгованості
589954,55 грн., розмір 3% річних складає 242,45
грн.;

- за період з 15.01.2013р. по 21.01.2013р. (7 днів
прострочення) із суми заборгованості
579954,55 грн., розмір 3% річних складає 333,67
грн.;

- за період з 23.01.2013р. по 23.01.2013р. (1 день
прострочення) із суми заборгованості
549954,55 грн., розмір 3% річних складає 45,20
грн.;

- за період з 25.01.2013р. по 03.02.2013р. (10 днів
прострочення) із суми заборгованості
509954,55 грн., розмір 3% річних складає 419,14
грн.;

- за період з 05.02.2013р. по 05.02.2013р. (1 день
прострочення) із суми заборгованості
429954,55 грн., розмір 3% річних складає 35,34
грн.;

- за період з 07.02.2013р. по 07.02.2013р. (1 день
прострочення) із суми заборгованості
329954,55 грн., розмір 3% річних складає 27,12
грн.;

- за період з 09.02.2013р. по 10.02.2013р. (2 дні
прострочення) із суми заборгованості
229954,55 грн., розмір 3% річних складає 37,80
грн.;

- за період з 12.02.2013р. по 12.02.2013р. (1 день
прострочення) із суми заборгованості
129954,55 грн., розмір 3% річних складає 10,68
грн.;

- за період з 14.02.2013р. по 17.02.2013р. (4 дні
прострочення) із суми заборгованості
29954,55 грн., розмір 3% річних складає 9,85
грн.;

- за період з 14.01.2013р. по 17.02.2013р. (35 днів
прострочення) із суми заборгованості
1523082,69 грн., розмір 3% річних складає 4381,47
грн.;

- за період з 20.02.2013р. по 04.03.2013р. (13 днів
прострочення) із суми заборгованості
542746,50 грн., розмір 3% річних складає 579,92
грн.;

- за період з 06.03.2013р. по 09.06.2013р. (96 днів
прострочення) із суми заборгованості
226320,73 грн., розмір 3% річних складає 1785,76
грн.;

- за період з 10.06.2013р. по 14.07.2013р. (35 днів
прострочення) із суми заборгованості
226320,73 грн., розмір 3% річних складає 766,13
грн.;

- за період з 15.07.2013р. по 23.01.2014р. (193 дні
прострочення) із суми заборгованості
226320,73 грн., розмір 3% річних складає 4224,65
грн.;

- за період з 25.01.2014р. по 12.02.2014р. (19 днів
прострочення) із суми заборгованості
18847,97 грн., розмір 3% річних складає 29,43
грн.

Отже, правомірним буде нарахування та
стягнення з відповідача 3% річних в
розмірі 14547,51грн.

Таким чином, в частині стягнення 3%
річних в розмірі 1467,09 грн. (16014,60 - 14547,51 =
1467,09) необхідно відмовити.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
відшкодування збитків та сплата
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України
визначено, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Сторонами в п. 7.2 договору передбачено,
що у разі невиконання покупцем пункту
6.1. умов цього договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

В зв'язку із несвоєчасною оплатою
природного газу, позивач нарахував
відповідачу пеню в сумі 58430,01 грн.,
зокрема: 1931,78 грн. - за зобов'язаннями
жовтня 2012р., 16171,21 грн. - за
зобов'язаннями листопада 2012р., 40327,01 грн.
- за зобов'язаннями грудня 2012р.

Проаналізувавши поданий позивачем
розрахунок пені, судом встановлено, що
при визначенні періоду, за який
нараховувалася пеня позивачем
враховувався фактичний день сплати
заборгованості, тоді як день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення пені (п. 1.9.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Здійснивши перерахунок пені, судом
встановлено наступне:

- за період з 14.11.2012р. по 15.11.2012р. (2 дні
прострочення) із суми заборгованості
397257,11 грн., розмір пені складає 325,62 грн.;

- за період з 17.11.2012р. по 18.11.2012р. (2 дні
прострочення) із суми заборгованості
382257,11 грн., розмір пені складає 313,33 грн.;

- за період з 24.11.2012р. по 25.11.2012р. (2 дні
прострочення) із суми заборгованості
186257,11 грн., розмір пені складає 152,67 грн.;

- за період з 27.11.2012р. по 28.11.2012р. (2 дні
прострочення) із суми заборгованості
86257,11 грн., розмір пені складає 70,70 грн.;

- за період з 01.12.2012р. по 23.12.2012р. (23 дні
прострочення) із суми заборгованості
21257,11 грн., розмір пені складає 200,37 грн.;

- за період з 14.12.2012р. по 23.12.2012р. (10 днів
прострочення) із суми заборгованості
994697,44 грн., розмір пені складає 4076,63 грн.;

- за період з 25.12.2012р. по 26.12.2012р. (2 дні
прострочення) із суми заборгованості
905954,55 грн., розмір пені складає 742,59 грн.;

- за період з 29.12.2012р. по 31.12.2012р. (3 дні
прострочення) із суми заборгованості
705954,55 грн., розмір пені складає 867,98 грн.;

- за період з 01.01.2013р. по 02.01.2013р. (2 дні
прострочення) із суми заборгованості
705954,55 грн., розмір пені складає 555,58 грн.;

- за період з 05.01.2013р. по 07.01.2013р. (3 дні
прострочення) із суми заборгованості
639954,55 грн., розмір пені складає 788,99 грн.;

- за період з 09.01.2013р. по 13.01.2013р. (5 днів
прострочення) із суми заборгованості
589954,55 грн., розмір пені складає 1212,24 грн.;

- за період з 15.01.2013р. по 21.01.2013р. (7 днів
прострочення) із суми заборгованості
579954,55 грн., розмір пені складає 1668,36 грн.;

- за період з 23.01.2013р. по 23.01.2013р. (1 день
прострочення) із суми заборгованості
549954,55 грн., розмір 3% річних складає 226,01
грн.;

- за період з 25.01.2013р. по 03.02.2013р. (10 днів
прострочення) із суми заборгованості
509954,55 грн., розмір пені складає 2095,70 грн.;

- за період з 05.02.2013р. по 05.02.2013р. (1 день
прострочення) із суми заборгованості
429954,55 грн., розмір пені складає 176,69 грн.;

- за період з 07.02.2013р. по 07.02.2013р. (1 день
прострочення) із суми заборгованості
329954,55 грн., розмір пені складає 135,60 грн.;

- за період з 09.02.2013р. по 10.02.2013р. (2 дні
прострочення) із суми заборгованості
229954,55 грн., розмір пені складає 189,00 грн.;

- за період з 12.02.2013р. по 12.02.2013р. (1 день
прострочення) із суми заборгованості
129954,55 грн., розмір пені складає 53,41 грн.;

- за період з 14.02.2013р. по 17.02.2013р. (4 дні
прострочення) із суми заборгованості
29954,55 грн., розмір пені складає 49,24 грн.;

- за період з 14.01.2013р. по 17.02.2013р. (35 днів
прострочення) із суми заборгованості
1523082,69 грн., розмір пені складає 21907,35
грн.;

- за період з 20.02.2013р. по 04.03.2013р. (13 днів
прострочення) із суми заборгованості
542746,50 грн., розмір пені складає 2899,60 грн.;

- за період з 06.03.2013р. по 09.06.2013р. (96 днів
прострочення) із суми заборгованості
226320,73 грн., розмір пені складає 8928,82 грн.;

- за період з 10.06.2013р. по 13.07.2013р. (34 дні
прострочення) із суми заборгованості
226320,73 грн., розмір пені складає 2951,47 грн.

Отже, правомірним буде нарахування
пені в розмірі 50587,95 грн.

З огляду на зазначене, суд вважає, що
сума 7842,06 грн. (58430,01 - 50587,95 = 7842,06) пені
нарахована позивачем безпідставно,
тому в її стягненні необхідно
відмовити.

Також позивачем заявлено до стягнення 7
% штрафу за прострочення платежу понад
30 днів в розмірі 149400,60 грн., з яких: 1488,00
грн. - із суми заборгованості в розмірі
21257,00 грн. за зобов'язаннями жовтня 2012р.;
41296,82 грн. - із суми заборгованості в
розмірі 589954,55 грн. за зобов'язаннями
листопада 2012р., 106615,79 грн. - із суми
заборгованості в розмірі 1523082,69 грн. за
зобов'язаннями грудня 2012р.

В п. 7. 2 договору сторони передбачили, що
відповідач у разі прострочення
зобов'язань по оплаті природного газу
понад 30 днів зобов'язується додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до п. 4 ст. 231 ГК України, у
разі, якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 2 інформаційного листа
ВГСУ "Про доповнення інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 15.03.2011 року №01-06/249 "Про
постанови Верховного Суду України,
прийняті за результатами перегляду
судових рішень господарських судів"
від 13.07.2012 року №01-06/908/2012 одночасне
стягнення з учасника господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання за договором, штрафу та
пені не суперечить статті 61
Конституції України, оскільки згідно
зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є
формами неустойки, а відповідно до
статті 230 ГК України - видами штрафних
санкцій, тобто не є окремими та
самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій (постанова ВГСУ
від 27.04.2012р. №06/5026/1052/2011). Аналогічна
правова позиція зазначена у постанові
ВСУ від 09.04.2012 року №20/246-08.

Також абз. 2 п. 2.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" передбачено, що
при одночасному стягненні пені та
штрафу не йдеться про притягнення до
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
в себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати.

За таких обставин, позивачем
правомірно заявлено до стягнення 7 %
штрафу за прострочення платежу понад 30
днів в розмірі 149400,60 грн.

Водночас, приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК
України та ст. 233 ГК України
встановлено, що господарський суд має
право зменшити розмір неустойки
(штрафу, пені), якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно зі збитками кредитора.

Зазначена стаття кореспондується з ч. 3
ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно з підпунктом 3.17.4. пункту 3.17.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання (п.
3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Суд, дослідивши наявність підстав,
передбачених ст. 233 Господарського
кодексу України, ст. 551 Цивільного
кодексу України, для зменшення розміру
штрафних санкцій, приймаючи до уваги ті
обставини, що відповідач є
підприємством комунальної власності,
фінансується із державного бюджету та
бюджету місцевого самоврядування,
обставини, які призвели до виникнення
боргу, сплату основного боргу, беручи
до уваги те, що відповідачем газ
придбавався для надання послуг з
теплопостачання населенню; враховуючи
майновий стан відповідача, збитковість
діяльності підприємства, що
підтверджується балансом КП
"Славутське житлово-комунальне
об'єднання" станом на 30.09.2014р., з огляду
на те, що розмір заявленої до стягнення
пені та штрафу є неспіврозмірно
значним, зважаючи на заявлені
позивачем вимоги про стягнення також 3%
річних та інфляційних нарахувань,
вважає за можливе задовольнити заяву
відповідача та зменшити розмір
нарахованої пені та 7% штрафу на 50% і
стягнути пеню в розмірі 25293,98 грн. та 7%
штрафу в сумі 74700,30 грн.

Судом критично оцінюються доводи
відповідача з приводу відсутності його
вини у виникненні заборгованості за
природний газ, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю затверджених тарифів
на послуги теплопостачання (опалення)
для населення та непогашення різниці в
тарифах на теплову енергію, зважаючи на
приписи ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК
України та рішення Європейського суду
з прав людини у справі "Терем ЛТД,
Чечеткін та Оліус проти України" від
18.10.2005р., за яким відсутність бюджетних
коштів не виправдовує бездіяльність і
не є підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання (аналогічна позиція
викладена у постановах ВГСУ по справі
№917/1924/13 від 23.04.2014р., № 910/16351/13 від
09.04.2014р.)

При цьому, також враховуються
положення п. 1.10 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", згідно яких за
загальним правилом, закріпленим у
частині першій статті 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
через відсутність у нього необхідних
коштів, оскільки згадане правило
обумовлено замінністю грошей як їх
юридичною властивістю. Тому у випадках
порушення грошового зобов'язання суди
не повинні приймати доводи боржника з
посилання на неможливість виконання
грошового зобов'язання через
відсутність необхідних коштів (стаття
607 ЦК України) або на відсутність вини
(статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК
України).

Судом береться до уваги, що спір між
сторонами виник у зв'язку з
несвоєчасним виконанням відповідачем
своїх договірних (грошових) зобов'язань
за договором №12/746-ТЕ-34 купівлі-продажу
природного газу від 28.12.2012р.

Як визначено ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Аналогічні положення містяться в ст. 526
ЦК України, відповідно до якої
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судом враховується, що правовідносини
між сторонами склалися на підставі
договору №12/746-ТЕ-34 від 28.08.2012р., який є
двостороннім правочином, за змістом
якого позивач взяв на себе зобов'язання
поставити природний газ відповідачу, а
останній взяв на себе обов'язок
прийняти та сплатити отриманий
природний газ на умовах та в строки
встановлені договором. Даний правочин
не розповсюджується на бюджетні
відносини, а вчасність надходження
коштів відповідачу для погашення йому
різниці в тарифах не впливає на порядок
та строки проведення розрахунків,
оскільки дана обставина не обумовлена
умовами договору. Тому посилання
відповідача на невідшкодування
підприємству різниці в тарифах як на
причину несвоєчасної сплати коштів за
отриманий газ є безпідставним.

Отже, з урахуванням вищенаведеного,
позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" підлягають задоволенню
частково в сумі 118900,04 грн., з яких: 4358,25
грн. - інфляційні втрати, 14547,51 грн. - 3 %
річних, 25293,98 грн. - пеня, 74700,30 грн. - 7%
штрафу.

В решті позову щодо стягнення
інфляційних втрат в розмірі 1880,35 грн., 3%
річних в розмірі 1467,09 грн., пені в
розмірі 33136,03 грн. та 7% штрафу в розмірі
74700,30 грн. суд відмовляє.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по
оплаті судового збору покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. При цьому,
судом враховано п. 4.3. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України", де
передбачено, що у разі коли
господарський суд на підставі пункту 3
статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки
(штрафу, пені), витрати позивача,
пов'язані зі сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 32, 33, 34, 44, 49, 82, 83, 84, 85,
115, 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ до
комунального підприємства "Славутське
житлово-комунальне об'єднання" м.
Славута Хмельницької області про
стягнення 230083,81 грн., з яких: 6238,60 грн. -
інфляційні нарахування, 16014,60 грн. - 3%
річних, 58430,01 грн. - пеня, 149400,60 грн. - 7%
штрафу задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства
"Славутське житлово-комунальне
об'єднання" (Хмельницька область, м.
Славута, вул. Миру, 14а, )
на користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (м. Київ,
вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) 4358,25 грн. (чотири тисячі триста
п'ятдесят вісім гривень 25 коп.)
інфляційних втрат, 14547,51 грн.
(чотирнадцять тисяч п'ятсот сорок сім
гривень 51 коп.) 3 % річних, 25293,98 грн.
(двадцять п'ять тисяч двісті дев'яносто
три гривні 98 коп.) пені, 74700,30 грн.
(сімдесят чотири тисячі сімсот гривень
30 коп.) 7% штрафу, 4377,89 (чотири тисячі
триста сімдесят сім гривень 89 коп.)
витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 10.12.2014р.

Суддя
О.Є. Танасюк

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу-ПАТ "НАК "Нафтогаз України":
01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6

3 - відповідачу-КП "Славутське
житлово-комунальне об'єднання": 30000,
Хмельницька обл., м. Славута, вул. Миру,
14а.