ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
Справа № 925/1780/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого - судді Гури І.І.,
при секретарі судового засідання
Мирошниченко Б.В., за участю
представника позивача - Шарапа В.І.
директор, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні
господарського суду Черкаської
області у м. Черкаси справу за позовом
приватного підприємства "Агро-Союз" , м.
Черкаси до приватного підприємства
"БТК-ЛАД", м. Черкаси про стягнення
28051,00, -

ВСТАНОВИВ:

Подано позов, у якому позивач просить
суд винести рішення про арешт та продаж
нерухомості та зобов'язати відповідача
сплатити позивачу заборгованість в
сумі 23 205,00 грн. за поставлений товар
згідно договору поставки № 152 від 07.08.2013
та пеню в сумі 3692,00 грн. у зв'язку з
порушенням строків оплати,
встановлених п. 2.2. договору. 15.09.2014 на
адресу відповідача позивач направив
претензію з вимогою погасити
заборгованість до 19.09.14, однак
відповідач борг не погасив.

Ухвалою суду від 08.10.2014 порушено
провадження у справі, відмовлено у
задоволенні клопотання позивача про
вжиття заходів забезпечення позову у
вигляді накладення арешту на і продаж
нерухомості відповідача.

У додатку по справі позивач повідомляє
уточнену суму заборгованості, а саме,
станом на 25.11.2014 заборгованість
дорівнює 30 022,00 грн., вона складається
із: 23 205,00 грн. кредиторської
заборгованості, 3 692,00 грн. пені з 11.03.2014
по 15.09.2014, 922,00 грн. пені (ставка НБУ 12,5%) з
16.09.2014 по 12.11.2014, 232,00 грн. пені (ставка НБУ
14,0 % ) з 13.11.2014 по 25.11.2014, 1827,00 грн. судові
витрати, 144,00 грн. вартість витягу з ЄДР.

Уточнені збільшені позовні вимоги
прийняті судом до розгляду.

У відзиві на позовну заяву відповідач
просить суд відмовити в задоволенні
позовних вимог повністю, оскільки
після поставки товару по накладним № 112
від 08.07.2014 на суму 8320 грн. та № 120 від
11.07.2014 на суму 14885 грн. сторони
домовились про знижку та відстрочення
оплати товару до 30.12.2014; що стосується
розрахунку пені, то він не підписаний
керівником позивача та не скріплений
печаткою підприємства, відомості
викладені в ньому не підтверджені
доказами (накладними, платіжними
дорученнями, тощо), також відповідно до
умов договору відповідальність за
прострочення платежу у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ не
передбачена.

До початку судового засідання до суду
надійшли такі документи:

- клопотання відповідача про
приєднання до матеріалів справи
доповнень до відзиву та у зв'язку з
відсутністю можливості прийняти
участь у судовому засіданні просить
суд розглянути справу без його участі;

- доповнення відповідача до відзиву на
позовну заяву, у яких він повідомляє, що
у зв'язку з тим, що позивач збільшив
позовні вимоги в частині нарахування
пені, вважає за необхідне надати
доповнення до відзиву, що полягають в
наступному: за даними позивача пеня
нараховувалася з 1103.2014 по 25.11.2014. при
цьому позивачем не додано всі
видаткові накладні, документи,
підтверджуючі прострочення оплати
відповідачем та не йде посилання на яку
норму закону або договору позивач
здійснював нарахування пені у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
суперечить вимогам ст. ст. 32, 33 ГПК
України. Відповідно до Договору пеня
не передбачена, звертає увагу на ст. 216
ГК України, п. 2.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", ст. 1 Закону
України "Про відповідальність за
невиконання грошових зобов'язань".
Отже, оскільки умовами договору
відповідальність у вигляді пені не
встановлена, а законом "Про
відповідальність за невиконання
грошових зобов'язань" не визначено
обов'язок та умови сплати пені, просить
суд відмовити у задоволенні позовних
вимог повністю.

У судовому засіданні представник
позивача повідомив, що отримав від
відповідача мирову угоду, але не згоден
з її умовами, тому підготував іншу
мирову угоду, яку не направляв
відповідачу, оскільки вважав, що
останній з'явиться у судове засідання,
тобто мирової угоди між сторонами
немає, підтримав уточнені позовні
вимоги повністю, вважав, що навіть якщо
пеня не встановлена у договорі, то вона
передбачена у законі, де вказано, що
пеня нараховується у розмірі не більше
подвійної облікової ставки НБУ.

Суд вважає клопотання відповідача про
розгляд справи без його участі
підлягаючим до задоволення, розгляд
справи здійснювався за наявними у ній
матеріалам. Згідно ст. 85 ГПК України у
судовому засіданні оголошена вступну
та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази, наявні у
матеріалах справи, судом встановлені
наступні обставини.

07.08.2013 приватне підприємство "Агро-Союз"
(постачальник за договором, позивач у
справі) та приватне підприємство
"БТК-ЛАД" (покупець за договором,
відповідач у справі) уклали договір
поставки № 152, за умовами якого позивач
зобов'язався у відповідності до
замовлень відповідача постачати, а
відповідач - приймати та оплачувати
товар (будівельні матеріали) на умовах
даного договору (п. 1.1.);

Договір містить, зокрема, такі умови:

- асортимент, кількість і ціна товару,
що постачається по даному договору,
вказується у видаткових накладних, які
складаються для кожного замовлення і є
невід'ємною частиною даного договору
(п. 1.2.);

- покупець оплачує товар, що
постачається по ціні, вказаній в
рахунку (видатковій накладній) (п. 2.1.);

- покупець здійснює оплату або до
його отримання (попередня оплата), або
на протязі 3-х днів від дня
відвантаження (п. 2.2.);

- право власності на товар переходить
до покупця в момент передачі йому товар
і підписання представником покупця
видаткової накладної, яка йому
видається разом з партією товару (п. 4.2.);

- за порушення умов договору винна
сторона відшкодовує збитки в порядку,
передбаченому діючим законодавством.

Позивач на виконання умов договору
поставив відповідачу товар, який
останній прийняв, однак оплатив не в
повному обсязі, борг становить 23 205,00
грн., що підтверджується актом звірки
взаємних розрахунків між сторонами за
період з 01.03.2013 по 15.09.2014 , що підписаний
обома сторонами, згідно якого
заборгованість на користь позивача
станом на 15.09.2014 становить 23205,00 грн.,
видатковими накладними від 08 липня 2014
року № РН-0000112 нас уму 8320,00 грн., від 11
липня 2014 року № РН-0000120 на суму 14885,00
грн., рахунками - фактурами від 08 липня
2014 року № СФ-00001114 на суму 8320,00 грн., від 11
липня 2014 року № СФ-0000121 на суму 14885,00 грн.

18.08.2014 позивач вручив відповідачу
претензію від 18.07.2014 вих. № 97 на суму 30
355,00 грн., до якої доданий акт звірки
взаємних розрахунків між сторонами, що
підтверджується підписом та печаткою
відповідача на даній претензії.

Позивач виставив відповідачу також
претензію від 15.09.2014 вих. № 99 на суму
23205,00 грн. з доданим актом звірки
взаємних розрахунків станом на 15.09.2014.
Акт звірки взаємних розрахунків між
сторонами станом на 15.09.2014 на суму
боргу 23205,00 грн., підписаний
відповідачем, а вимоги претензії
залишились не виконані.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності, суд вважає позовні вимоги
підлягаючими частковому задоволенню,
з огляду на наступне.

Предметом спору у справі є стягнення
грошової суми боргу з оплати за
поставлений товар та пені за порушення
строків оплати.

Сторони спірних правовідносин є
суб'єктами господарювання,
зобов'язання, що виникли між ними, суд
вважає господарськими договірними у
сфері господарсько-торговельної
діяльності. Господарсько-торговельна
діяльність опосередковується
господарськими договорами поставки,
купівлі-продажу, міни (бартеру) та
іншими.

Господарські договори між суб'єктами
господарювання укладаються за
правилами встановленими Цивільним
кодексом України (далі - ЦК України) з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України (далі - ГК України), іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів (ст.ст.173, 179, 263
ГК України).

Загальні положення поставки
врегульовані параграфом 1 глави 30
Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Загальні умови виконання
господарських зобов'язань визначені
главою 22 ГК України. Статтею 193 ГК
України передбачено, що до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Стаття 712 ЦК України регулює відносини,
що виникають із договору поставки.

Так, за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі статтями 193, 202 ГК України та
статтями 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
чинного законодавства; одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається, якщо інше не передбачено
договором або законом.

Строк оплати згідно п. 2.2. Договору
настав, відповідач не надав докази
погашення позивачу боргу за отриманий
товар. Посилання у відзиві на те, що
сторони домовились про знижку та
відстрочення оплати товару до 30.12.2014
відповідачем не доведені, жодного
доказу на це не подано.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Тому суд вважає підлягаючою до
задоволення вимогу позивача про
стягнення з відповідача 23205,00 грн.
основного боргу.

Згідно з ч. 2 ст.193 ГК України кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Позивач за порушення строків оплати за
товар нарахував пеню в сумі 4846,00 грн. за
період 11.03.2014 по 25.11.2014.

У ст. 230 ГК України встановлено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Згідно ст. 231 ГК України законом
щодо окремих видів зобов'язань може
бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається. У разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно статті 1 Закону України
"Про відповідальність за неналежне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Отже, ні Договором , ні Законом пеня за
неналежне виконання грошового
зобов'язання не встановлена, а тому суд
відмовляє у задоволенні вимоги
позивача про стягнення пені.

Згідно ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У ст. 49 ГПК України встановлено, що
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" роз'яснено, що склад судових
витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи
інших витрат сторін як судових
здійснюється господарським судом з
урахуванням обставин конкретної
справи.

Ухвалою суду від 08.10.2014
зобов'язано позивача до дня засідання
подати суду Витяги з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців щодо обох
сторін .

21.10.2014 позивач згідно даної
ухвали суду надав Витяги з ЄДР на
обидві сторони, додав квитанції
№QS22903776 від 13.10.2014, №QS22903776 від 13.10.2014,
№QS22930307 від 15.10.2014, №№QS22930307 на загальну
суму 138,40 грн., що підтверджують,
понесені витрати за Витяги з ЄДР.

Позивач просив суд стягнути 144,00
грн. вартості Витягів з ЄДР, однак
доведені ним, з огляду на
вищевикладене, лише витрати на Витяги з
ЄДР в сумі 138,40 грн.

Тому, сплачений позивачем 1827,00
грн. судовий збір та 138,40 грн. - вартість
витягів з ЄДР суд покладає на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 49, ст. 82-85 ГПК України, суд,
-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного
підприємства "БТК-ЛАД" (адреса, код) на
користь приватного підприємства
"Агро-Союз" (адреса, код) - 23205,00 грн.
основного боргу та 1511,37 грн. судового
збору та 114,49 грн. судових витрат -
вартості витягів з ЄДР юридичних осіб
та фізичних осіб-підприємців.

Відмовити у позові в частині
стягнення 4846,00 грн.. пені.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області
протягом 10 днів з дня складення повного
рішення.

Повне рішення складено 08 грудня
2014 року.

Суддя
І.І. Гура