ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р.
Справа № 5021/1163/12

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Фоміна В. О., суддя Крестьянінов
О.О. , суддя Шевель О. В.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представника:

позивача - Ромась І.М. (дов.№09.01-27/3 від
08.01.14)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" в особі Сумської
дирекції УДППЗ "Укрпошта" (вх. № 2811 С/2)
на рішення господарського суду
Сумської області від 27.08.2014 року у
справі №5021/1163/12

за позовом Управління майна
комунальної власності Сумської
міської ради, м. Суми

до Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" в особі Сумської дирекції
УДППЗ "Укрпошта", м. Суми

про розірвання договору оренди,
виселення з нежитлового приміщення та
стягнення 67180 грн. 99 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської
області від 27.08.2014 року у справі
№5021/1163/12 (колегія суддів: головуючий
суддя Зайцева І.В., суддя Резніченко
О.Ю., суддя Левченко П.І.) позов
задоволено повністю. Стягнуто з
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" в особі
Сумської дирекції на користь
Управління майна комунальної
власності Сумської міської ради 63544
грн. 90 коп. - заборгованість з орендної
плати, 3636 грн. 09 коп. пені та 4014 грн. 50
коп. судового збору. Достроково
розірвано договір оренди № ФМ-367 від
30.01.1998 року, викладеного в редакції
зміни № 2 від 02.06.2008 року, укладений між
Управлінням майна комунальної
власності Сумської міської ради і
Українським державним підприємством
поштового зв'язку "Укрпошта" в особі
Сумської дирекції. Виселено Українське
державне підприємство поштового
зв'язку "Укрпошта" в особі Сумської
дирекції з нежитлового приміщення,
площею 79,1 кв. м., розташованого по вул.
Супруна, 9 в місті Суми. Стягнуто з
Управління майна комунальної
власності Сумської міської ради в
доход державного бюджету України 2405
грн. 00 коп. судового збору.

Відповідач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився та
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення господарського суду
Сумської області у справі № 5021/1163/12 та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити. Стягнути
судові витрати з Управління майна
комунальної власності Сумської
міської ради на користь Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" в особі Сумської
дирекції УДППЗ "Укрпошта". В
обґрунтування апеляційної скарги
відповідач, зокрема, посилається на
порушення судом положень ст.ст. 654, 793, 794,
210, 640 Цивільного кодексу України та
перехідних положень Цивільного
кодексу України, ст.ст. 35, 43
Господарського процесуального кодексу
України. Так, апелянт зазначає, що
підставою для стягнення суми
заборгованості є договір оренди №ФМ-367
від 30.01.1998 року, строк дії якого складає
20 років, що викладений у новій редакції
у зміні №2 від 02.06.2008 року. А сам
розрахунок орендної плати здійснено на
підставі зміни №2 до розрахунку від
08.08.2011 року. Проте, в порушення
вищезазначених норм права вказані
зміни не були нотаріально посвідчені
та зареєстровані у встановленому
законом порядку, у зв'язку з чим є
неукладеними, а тому не можуть бути
підставою для нарахування та стягнення
орендної плати.

Також, посилаючись на невірне
застосування ст. 6 Закону України "Про
державну підтримку засобів масової
інформації та соціальний захист
журналістів", ст. 19 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", п. 10 Постанови Кабінету
Міністрів України "Про Методику
розрахунку і порядку використання
плати за оренду державного майна"
відповідач зазначає, що правочини, на
підставі яких здійснено нарахування
орендної плати, містять ознаки
недійсності в частині визначення
розміру орендної плати.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 22.09.2014 року (з
урахуванням ухвали від 15.10.2014 року про
виправлення описки) прийнято
апеляційну скаргу до провадження та
призначено її розгляд на 06.11.2014 року.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 06.11.2014 року
продовжено строк розгляду апеляційної
скарги на п'ятнадцять днів. Відкладено
розгляд справи на 25.11.2014 року.
Зобов`язано позивача не пізніше ніж за
три дні до судового засідання надати
суду: рішення Сумської міської ради
народних депутатів від 14.11.1991 року "Про
передачу у комунальну власність
міської ради народних депутатів
підприємств та організацій,
розташованих у місті Суми", яким
затверджено перелік майна та
підприємств, що підлягають включенню
до комунальної власності; рішення
обласної ради народних депутатів від
23.01.1992 року "Про розмежування
державного майна комунальної
власності між власністю обласної,
районної та місцевої (міст обласного
підпорядкування) рад народних
депутатів", яким затверджено
розмежувальний перелік майна
комунальної власності; рішення
Сумської міської ради від 12.03.1997 року
"Про комунальну власність", відповідно
до якого укладався спірний договір;
рішення Сумської міської ради від
22.06.2011 року на підставі якого
Виконкомом Сумської міської ради від
23.12.2012 року видано Свідоцтво про право
власності.

24.11.2014 року від позивача надійшов
відзив на апеляційну скаргу та
матеріали, витребувані ухвалою
апеляційного господарського суду від
06.11.2014 року (вх.№11087).

25.11.2014 року від відповідача надійшли
додаткові пояснення до апеляційної
скарги (вх.№11131).

У судовому засіданні 25.11.2014 року
оголошено перерву до 02.12.2014 року.

У судовому засіданні представник
позивача проти апеляційної скарги
заперечував та просив залишити її без
задоволення, а рішення господарського
суду Сумської області від 27.08.2014 року у
справі № 5021/1163/12 - без змін.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, заслухавши представників
сторін, перевіривши правильність
застосування місцевим господарським
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення скасуванню,
виходячи з наступного.

Управління майна комунальної
власності Сумської міської ради,
посилаючись на те, що відповідач
частково виконав зобов'язання за
договором оренди, звернулось до
господарського суду з позовною заявою,
в якій (з урахуванням заяв про
збільшених позовних вимог) просило суд
стягнути з Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" в особі Сумської дирекції
УДППЗ "Укрпошта" 67180,99 грн, в тому числі:
63544,90 грн. заборгованості з орендної
плати та 3636,09 грн. пені; достроково
розірвати договір оренди №ФМ-367 від
30.01.1998 року, викладений в редакції зміни
№ 2 від 02.06.2008 року та виселити
відповідача з нежитлового приміщення,
площею 79,1 кв. м., розташованого по вул.
Супруна, 9 в м. Суми.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 25.07.2013 року у справі №
5021/1163/12 позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 29.10.2013 року по
справі №5021/1163/12 вищезазначене рішення
господарського суду залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 21.01.2014 року рішення
господарського суду Сумської області
від 25.07.2013 року та постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 29.10.2013 року
скасовано повністю, а справу передано
на новий розгляд.

Скасовуючи судові рішення попередніх
інстанцій, Вищий господарський суд
України вказав на передчасність їх
висновків. Зокрема, суд касаційної
інстанції зазначив, що господарські
суди при розгляді справи всупереч
вимогам ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України не
встановили наявність права власності
чи інших речових прав позивача на
майно, що є предметом договору, та не
встановили його правовий режим. Окрім
того, суд касаційної інстанції
зауважив, що апеляційний господарський
суд відхиливши доводи відповідача про
те, що Договір та зміни № 2 від 02.06.2008 р. є
недійсними, оскільки укладені
позивачем без наявності у нього права
власності на спірні приміщення,
послався на п. 4 ст. 3 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", при
цьому, не надав правової оцінки спірним
правовідносинам сторін у контексті
вказаної норми, обмежившись лише її
цитуванням.

Відповідно ч. 1 ст. 111-12 Господарського
процесуального кодексу України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

На виконання зазначених вказівок суду
касаційної інстанції, під час нового
розгляду справи судом першої
інстанції, зокрема, встановлено
наступне.

Рішенням Виконкому Ковпаківської
районної ради народних депутатів від
17.06.1986 року № 164 «Про оформлення права
власності на житлові будинки" вирішено
оформити право власності на житлові
будинки, що належать місцевим радам,
підприємствам, організаціям
міністерств та відомств, розташованих
на території Ковпаківського району
згідно додатків №1, 2. Згідно додатку №1
до вказаного рішення Ковпаківської
районної ради народних депутатів від
17.06.1986 року № 164, зокрема 56-ти квартирний
п'ятиповерховий житловий будинок за
адресою: м. Суми, вул. Супруна, 9, увійшов
до переліку житлових будинків, що
належать місцевим радам
Ковпаківського району м. Суми та
підлягали реєстрації в Сумському
техінвентарбюро.

В свою чергу, реєстраційним
посвідченням від 10.07.1986 року Сумське
обласне об'єднане бюро технічної
інвентаризації засвідчило, що цілий
будинок з приналежними до нього
будовами та спорудами за адресою: м.
Суми, вул. Супруна, 9 зареєстрований за
житлово-експлуатаційним об'єднанням
Ковпаківського району на підставі
рішення Ковпаківського райвиконкому
17.06.1986 року № 164 та записаний у
реєстрову книгу №2 стр 67 за реєстровим
№115. Вказані дії відповідають вимогам
чинної на той час Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства Української
РСР від 31.01.1966 року.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 05.11.1991 р. № 311 "Про розмежування
державного майна України між
загальнодержавною (республіканською)
власністю і власністю
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальною власністю)»,
затверджено перелік державного майна
України, яке передається до власності
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальної власності), згідно
якого передачі, зокрема, підлягає
житловий та нежитловий фонд Рад
народних депутатів,
житлово-експлуатаційні,
житлово-комунальні,
ремонтно-будівельні та інші
організації, пов'язані з
обслуговуванням та експлуатацією
цього житлового фонду.

Рішенням Сумської міської ради
народних депутатів від 14.11.1991 року "Про
передачу у комунальну власність
міської ради народних депутатів
підприємств та організацій,
розташованих у місті Суми" вирішено у
зв'язку з вимогами трудових колективів
та потребами міста запропонувати
обласній Раді народних депутатів
розглянути питання про включення
підприємств та організацій до
комунальної власності Сумської
міської ради. Додатком №2 затверджено
пропозиції про безкоштовну передачу у
комунальну власність Сумської ради
народних депутатів підприємств та
організацій, які знаходяться на її
території, серед яких п. 80 значаться
ЖЕО.

Згідно рішення Обласної ради народних
депутатів від 23.01.1992 року "Про
розмежування державного майна
комунальної власності між власністю
обласної, районної та місцевої (міст
обласного підпорядкування) рад
народних депутатів" затверджено
розмежувальний перелік майна
комунальної власності, по якому не має
розбіжностей. Додатком №1 визначено
майно, яке передається у комунальну
власність у відповідності до Постанови
КМУ від 05.11.1991 р. № 311, серед яких
значаться ЖЕО.

Рішенням Сумської міської ради
народних депутатів від 12.03.1997 року "Про
комунальну власність" з метою
забезпечення ефективного управління
комунальною власністю (п.1.2.2.)
затверджено перелік нежитлових
вбудовано-прибудованих приміщень, які
передаються в довгострокову оренду в
1997 році. До зазначеного переліку
увійшов, зокрема Сумський поштамт,
розташований за адресою: вул. Супруна, 9,
площею 95,7 кв.м.

Матеріалами справи не спростовано
чинність вказаних рішень місцевих рад.

У зв'язку із створенням єдиної
інформаційної системи - Державного
реєстру прав на нерухоме майно та їх
обмежень, після вступу в дію Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень", управління майна
комунальної власності поступово
здійснювало заміну паперових
реєстраційних посвідчень на нерухоме
майно, що належить до комунальної
власності, на свідоцтва про право
власності, які занесені до єдиної
інформаційної системи - Державного
реєстру прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що у даному випадку
підтверджується Свідоцтвом про право
власності, виданим Виконкомом Сумської
міської ради від 23.12.2012 року на підставі
рішення Сумської міської ради від
22.06.2011 року.

Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень", права
на нерухоме майно та їх обтяження, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Таким чином, право комунальної
власності на будинок, що розташований
за адресою: вул. Супруна, 9, виникло до
набрання чинності Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", його
реєстрація була проведена відповідно
до законодавства, що діяло на момент
його виникнення, а тому визнається
дійсним.

Тому, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
знаходження об'єкту оренди у
комунальній власності та
правомірність дій Сумської міської
ради по передачі його в оренду.

Проте, апеляційний господарський суд
не погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо задоволення
позовних, враховуючи наступне.

Як свідчать матерали справи, 30.01.1998 року
між Управлінням комунального майна та
приватизації виконкому Сумської
міської ради народних депутатів
(Орендодавець) та Сумським поштамтом
(Орендар) (які в наступному були
замінені на Управління комунального
майна Сумської міської ради та
Українське державне підприємство
поштового зв'язку "Укрпошта"
відповідно) укладено договір оренди №
ФМ-367 (далі - договір). Відповідно до умов
договору позивач передає, а відповідач
приймає на умовах, визначених
договором, в оренду нежитлові
приміщення за адресою: м. Суми, вул.
Супруна, 9, для розміщення 11-го
відділення зв'язку, право на оренду
яких відповідач одержав на підставі
рішення виконкому від 12.03.1997 р. Сумської
міської ради "Про комунальну
власність". У розділі 2 Договору
зазначено, що об'єктом оренди є
нежитлові приміщення загальною площею
95,7 кв.м. Згідно з п. 4.1.4 Договору Орендар
зобов'язаний сплачувати орендну плату
в строки та порядку, передбаченому
Договором. Пунктом 5.1 Договору
визначено, що орендна плата за
нежитлові приміщення встановлюється
згідно з рішенням Виконкому від 10.02.1997
р. № 56 згідно з розрахунком. Строк дії
договору встановлюється 20 років з
30.01.1998р. по 30.01.2018р. (п.8.1).

У зв'язку з необхідністю приведення
договору у відповідність до чинного
законодавства сторони 28.08.2000 р. внесли
Зміни № 1 до договору. У розділі 2 зміни
№ 1 зазначено, що об'єктом оренди є
нежитлові приміщення загальною площею
84,2 кв.м.

02.06.2008 р. між Управлінням майна
комунальної власності Сумської
міської ради та УДППЗ "Укрпошта" в особі
Сумської дирекції було підписано зміну
№ 2 до договору, якою було викладено
його у новій редакції.

Відповідно до положень п. 1.1 зміни № 2
Орендодавець передає, а Орендар
приймає у строкове платне користування
на умовах, визначених договором,
нежитлове приміщення за адресою: м.
Суми, вул. Супруна, 9 на І поверсі, площею
79,1 кв.м.

Згідно з п. 4.1 договору (в редакції
зміни № 2 від 02.06.2008 р.) орендна плата за
об'єкт оренди розраховується на
підставі діючої Методики розрахунків і
порядку використання плати за оренду
комунального майна, затвердженої
відповідним рішенням Сумської міської
ради. Базова ставка орендної плати
встановлюється відповідним рішенням
Сумської міської ради. Розрахунок
орендної плати додається (Додаток № 3).

Згідно з розділом 1 Змін № 2 до
розрахунку орендної плати до договору
оренди № ФМ-367 від 30.01.1998 р. орендна
плата за вказаним poзрахунком
нараховується орендарю з 01.08.2011 р. по
31.12.2011 р. включно і має становити 1
гривню в рік.

Відповідно до розділу ІІ Змін №2 розмір
місячної орендної плати за січень 2012
року розраховується за наведеною в
даній зміні формулою, площа
орендованого нерухомого майна
становить 79,1 кв.м., базова ставка
орендної плати за використання 1 кв.м.
нерухомого майна встановлена рішенням
Сумської міської ради № 3964-МР від 23.06.2010
р. і становить 8,50 грн. За кожен
наступний місяць розраховується
шляхом коригування розміру місячної
орендної плати за попередній місяць на
індекс інфляції за поточний місяць.

Строк дії договору було встановлено до
30.01.2018 року, тобто більше трьох років.

Зазначений договір та зміни до нього
укладено у простій письмові формі.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається на те, що відповідачем
порушено зобов'язання щодо сплати
орендної плати у розмірі та строки,
визначені договором, у зв'язку з чим
просить, зокрема, стягнути на свою
користь суму основного боргу та пені за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання. А також, посилаючись на
систематичність порушення
зобов'язання в частині сплати орендної
плати просить розірвати договір
оренди.

Відповідач в свою чергу, заперечує
проти позовних вимог, вказуючи на
безпідставність нарахування
заборгованості, посилаючись на те, що
зміни №2 від 08.08.2011 року до розрахунку
орендної плати до договору оренди
№ФМ-367 від 30.01.1998р. та №2 до договору
оренди від 02.06.2008р., які були підставою
для нарахування позивачем орендної
плати, не посвідчені нотаріально та не
зареєстровані у встановленому законом
порядку, у зв'язку з чим, є неукладеними.

Суд першої інстанції, посилаючись на
ст. 654 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої зміна або
розірвання договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає із звичаїв ділового
обороту, зазначив, що оскільки спірний
договір у 1998 році було укладено в
простій письмовій формі, а всі наступні
зміни не змінювали такої суттєвої
умови, як строк дії договору, то
правомірно укладались в такій самій
формі, що й основний договір, тобто у
простій письмовій формі.

Проте, з таким висновком не може
погодить суд апеляційної інстанці,
враховуючи наступне.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та
Перехідних положень Цивільного
кодексу України до договорів, що були
укладені до 01.01.2004 року і продовжують
діяти після набрання чинності
Цивільним кодексом України,
застосовуються правила цього Кодексу
щодо підстав, порядку і наслідків зміни
або розірвання договорів окремих видів
незалежно від дати їх укладення.

В силу ст.174 Господарського кодексу
України, ч.2 ст.11 Цивільного кодексу
України, договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Отже, вирішуючи спір, який
ґрунтується на договорі, суд має
насамперед дати юридичну оцінку на
предмет відповідності його вимогам
чинному законодавству.

Частиною 4 ст. 203 ЦК України встановлено,
що правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Відповідно до положень ч.2 ст.180
Господарського кодексу України та ч.1
ст.638 Цивільного кодексу України,
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов.

Згідно ст. 10 Закону України "Про оренду
держаного та комунального майна" умова
договору щодо орендної плати та її
індексації є істотною.

Відповідно до ч. 2. ст. 10 Закону України
"Про оренду держаного та комунального
майна" укладений сторонами договір
оренди в частині істотних умов повинен
відповідати типовому договору оренди
відповідного майна.

З матеріалів справи вбачається, що
змінами № 2 від 02.06.2008р. до Договору
оренди № ФМ-367 від 30.01.1998р., невід'ємними
частинами яких є додаток № 3
(розрахунок орендної плати) та розділ 2
зміни № 2 від 08.08.2011р. до розрахунку
орендної плати, сторони фактично
погодили в новій редакції всі істотні
умови Договору оренди від 30.01.1998 р., в
тому числі відносно розміру орендної
плати.

Таким чином, зміна №2 до Договору
оренди № ФМ-367 від 30.01.1998р. фактично є
викладенням договору в новій редакції,
тобто за своєю суттю є правочином,
оскільки включає в себе істотні умови,
що є відмінними від раніше закріплених
умов.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу
України зміни до договору повинні
вчинятися у тій самій формі, яка
визначена для договорів певного виду
чинним на час погодження сторонами
умов правочину законодавством.

Відповідно до ст. 793 Цивільного кодексу
України (в редакції, яка діяла станом на
день укладення спірних Змін) договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини)
укладається у письмовій формі. Договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини) строком на
три роки і більше підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 794 Цивільного кодексу
України договір найму будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої
частини), укладений на строк не менше
ніж на три роки, підлягає державній
реєстрації.

Відповідно до ст. 640 Цивільного кодексу
України, договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Згідно ч.1 ст.210 Цивільного кодексу
України правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

При недотриманні вимоги стосовно
реєстрації правочину, у тих випадках,
коли така реєстрація визнана законом
обов'язковою, такий правочин
вважається не вчиненим, а отже не має
юридичної сили і не може породжувати
для його суб'єктів бажаного правового
результату і відповідних прав.

Отже, враховуючи Перехідні положення
Цивільного кодексу України 2003р., у разі
внесення змін до договору, який був
укладений за правилами Цивільного
кодексу Української PCP від 1963 року, та у
разі, якщо нові відносини містили
ознаки закріплені у ст.ст. 793 та 794
Цивільного кодексу України, сторони
повинні були дотримуватися вимог щодо
обов'язкового нотаріального
посвідчення та державної реєстрації
договору.

Таким чином, колегія суддів
апеляційного господарського суду
погоджується із доводами апелянта, що
оскільки зміни №2 від 02.06.2008 року до
договору оренди №ФМ-367 від 30.01.1998р. та
зміни №2 від 08.08.2011 року до розрахунку
орендної плати до договору оренди
№ФМ-367 від 30.01.1998р. не засвідчені
нотаріально та не зареєстровані у
встановленому законом порядку, вони є
неукладеними (нечинними).

Колегія суддів не може погодитися із
посиланнями суду першої інстанції на
те, що обставини чинності спірного
договору та правомірності нарахування
відповідачеві орендної плати за
спірним договором вже було перевірено
судовими інстанціями під час розгляду
пов'язаної справи №5021/1328/12. Зокрема,
господарський суд Сумської області
зазначає, що під час ухвалення судового
рішення у справі № 5021/1328/12 позивачеві
(УДППЗ "Укрпошта") було відмовлено у
позові про визнання недійсним
вказаного договору оренди у зв'язку з
тим, що ним не було доведено
невідповідність спірного договору як в
цілому, так і в оскаржуваній частині,
вимогам ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу
України. Ухвалюючи судове рішення у
пов'язаній справі суди встановили, що
посилання позивача у тій справі на
неможливість нарахування йому
орендної плати згідно до розрахунку
орендної плати, викладеного в зміні № 2
від 08.08.2011 року у зв'язку з
невідповідністю його діючому
законодавству є необґрунтованими,
оскільки зі змісту даного розрахунку
вбачається, що він відповідає порядку
нарахування орендної плати,
визначеному Методикою розрахунку і
порядку використання плати за оренду
комунального майна, затвердженою
рішенням Сумської міської ради від
23.06.2010 року № 3964 - МР, що діяла на момент
укладення таких змін, не визнаний судом
недійсним, є додатком до діючого
договору оренди № ФМ - 367 від 30.01.1998 року,
а тому - позивачеві у пов'язаній справі
правомірно здійснюється нарахування
орендної плати.

Проте, апеляційний господарський суд
вважає необгрунтованими вказані
посилання місцевого господарського
суду на рішення господарського суду у
справі № 5021/1328/12 як такі, що відповідно
ст. 35 Господарського процесуального
кодексу України не потребують
доказуванню, оскільки вказані висновки
носять характер правової оцінки судом
доказів у конкретній справі (які не є
обов'яковими для суду під час розгляду
інших справ за участю тих самих сторін).
Окрім того, під час розгляду справи №
5021/1328/12 не встановлювалися обставини
відповідності чинному законодавству
форми договору, а також питання його
державної реєстрації.

Постановою пленуму Вищого
господарського суду від 29.05.2013 № 11 "Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
визначено, що не вважаються вчиненими
правочини (укладеними господарські
договори), в яких (за якими): відсутні
передбачені законом умови, необхідні
для їх укладення (не досягнуто згоди за
всіма істотними для даного правочину
умовами); не отримано акцепт стороною,
що направила оферту; не передано майно,
якщо відповідно до законодавства
необхідна його передача; не здійснено
державну реєстрацію або нотаріальне
посвідчення, необхідні для його
вчинення, тощо. Встановивши відповідні
обставини, господарський суд відмовляє
в задоволенні позовних вимог як про
визнання правочину недійсним, так і про
застосування наслідків недійсності
правочину. Водночас господарським
судам необхідно враховувати таке.
Визначення договору як неукладеного
може мати місце на стадії укладення
договору, а не за наслідками виконання
його сторонами. Отже, якщо дії сторін
свідчать про те, що оспорюваний договір
фактично було укладено, суд має
розглянути по суті питання щодо
відповідності його вимогам закону; це
правило не стосується випадків, коли
для вчинення правочину необхідні його
державна реєстрація або нотаріальне
посвідчення, оскільки за відсутності
відповідної реєстрації чи посвідчення
договір в будь-якому разі не вважається
укладеним.

З іншої сторони, колегія суддів вважає
слушними доводи відповідача щодо
порушення місцевим господарським
судом положень ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України в
частині неврахування обставин,
встановлених, зокрема, в рішеннях
господарських судів у справах №№920/13/13,
5024/274/2011, 9/331-06, 5/293-06.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на те, що розмір
орендної плати, визначений у договорі,
суперечить розміру, визначеному в
законодавстві.

Так, рішеннями у вказаних справах було
встановлено, що апелянт є державним
підприємством зв'язку, що здійснює
розповсюдження державних і
комунальних періодичних видань та
періодичних видань, заснованих
об'єднаннями громадян, державними
науково-досліними установами,
навчальними закладами, трудовими і
журналістськими колективами, а тому
згідно п.10 Постанови Кабінету
міністрів України від 04.10.1995 року №786
"Про методику розрахунку і порядок
використання плати за оренду
державного майна" розмір річної плати
має становити 1 грн.

Зокрема, одним з видів діяльності
позивача є розповсюдження періодичних
видань, про що свідчить статут
підприємства, положення про Сумську
дирекцію УДППЗ „Укрпошта", свідоцтво
про внесення субєкта видавничої справи
до державного реєстру видавців,
виготовників і розповсюджувачів
видавничої продукції, договори на
розповсюдження державних і
комунальних періодичних видань.

Згідно з ч.1 ст. 6 Закону України „Про
державну підтримку засобів масової
інформації та соціальний захист
журналістів" засобам масової
інформації у встановленому порядку
передаються у безстрокову оренду
приміщення загальнодержавної і
комунальної власності, якими вони
користуються для здійснення
виробничої діяльності.

Частиною 3 ст. 6 Закону України „Про
державну підтримку засобів масової
інформації та соціальний захист
журналістів" від 23.09.1997р. №540/97-ВР, з
наступними змінами і доповненнями,
передбачено, що державні та комунальні
телерадіоорганізації, редакції
державних і комунальних періодичних
видань та періодичних видань,
заснованих об'єднаннями громадян,
державними науково-дослідними
установами, навчальними закладами,
трудовими і журналістськими
колективами, підприємства зв'язку, що
їх розповсюджують, користуються
орендою та послугами поштового,
телеграфного і телефонного зв'язку в
порядку та за тарифами, встановленими
для бюджетних організацій.

За ст. 30 Закону України „Про друковані
засоби масової інформації (пресу) в
Україні" суб'єкт підприємницької
діяльності, який продає, надсилає за
передплатою чи іншим способом
розповсюджує виданий тираж
періодичного і такого, що
продовжується, видання, є
розповсюджувачем продукції
друкованого засобу масової інформації.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна" методика розрахунку орендної
плати та пропорції її розподілу між
відповідним бюджетом, орендодавцем і
балансоутримувачем визначаються для
обєктів, що перебувають у державній
власності, Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
№786 від 04.10.1995р. затверджена відповідна
Методика розрахунку і порядок
використання плати за оренду
державного майна (далі - Методика), з
подальшими змінами і доповненнями.

Пунктом 10 Методики передбачено, що
розмір річної орендної плати за оренду
нерухомого майна бюджетними
організаціями, які утримуються за
рахунок державного бюджету, державними
та комунальними
телерадіоорганізаціями, редакціями
державних і комунальних періодичних
видань та періодичних видань,
заснованих об'єднаннями громадян,
державними науково-дослідними
установами, навчальними закладами,
трудовими і журналістськими
колективами, підприємствами зв'язку,
що їх розповсюджують, а також
інвалідами з метою використання під
гаражі для спеціальних засобів
пересування становить 1 гривню.

За таких обставин, річна орендна ставка
за договором оренди для розміщення
відповідача, повинна становити 1 гривню
на рік.

Враховуючі викладене, безпідставними є
вимоги позивача про стягнення з
відповідача орендної плати за
договором, розмір якої перевищує 1
грівню на рік.

Відповідно, колегія суддів вважає, що
відсутні підстави для розірвання
договору оренди за ч. 2 ст. 651 Цивільного
кодексу України у зв'язку з
систематичною несплатою відповідачем
орендної плати як істотного порушення
договору.

Також, приймаючи рішення про
задоволення позовних вимог в частині
дострокового розірвання договору
оренди, суд першої інстанції визнав
обґрунтованими доводи позивача, що
16.10.2012 року та 19.06.2013 року ним здійснено
перевірку виконання умов договору
оренди та встановлено порушення п.п.6.2.1
договору - нецільове використання,
п.п.6.2.2 - не здійснюється охорона об'єкта
оренди, п.п.6.2.3 - відсутні договори
тепло-водопостачання, п.п.6.2.6 -
відповідач не здійснює звірки
розрахунків, п.п.6.2.7 - не надано
документів, що підтверджували б
належний пожежний та санітарний стан,
п.п. 6.2.9 - не укладено додаткову угоду
про участь у благоустрої населеного
пункту, п.п. 6.2.12 - відповідач не допускає
позивача до перевірки всього об'єкту
оренди та не надає документи на
підтвердження належного виконання
умов договору оренди, п. 6.2.15 -
відповідач не сплачує податок на землю,
п.п.6.2.19 - відповідач не узгодив
використання об'єкта оренди з органами
пожежного, санітарного огляду, про що
було складено відповідні акти.

Проте, колегія суддів зазначає, що
вказані доводи позивача та суду першої
інстанції спростовуються наданими
відповідачем доказами, зокрема,
копіями договорів про охорону об'єктів,
про страхування, про надання послуг з
тепло-водопостачання, водовідведення,
електропостачання, копіями декларацій
про сплату земельного податку та
іншими (т. 2 а.с. 4-63). Окрім того,
позивачем не доведено, що навіть за
наявності зазначених порушень з боку
відповідача, вони є такими істотними,
які у розумінні ст. 651 Цивільного
кодексу України є підставою для
розірвання договору.

Враховуючи викладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог в повному обсязі, в тому
числі і в частині розірвання договору
оренди за іншими, зазначеними
позивачем обставинами (окрім, несплати
орендної плати), та відповідно, в
частині виселення відповідача із
орендованого приміщення.

Виходячи зі змісту ст. ст. 34, 43, 82
Господарського процесуального кодексу
України, суд оцінює обставини справи у
відповідності до свого внутрішнього
переконання, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності та
приймає рішення за результатами оцінки
всіх доказів, які були визнані судом як
належні та допустимі.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду Сумської області
від 27.08.2014 року у справі № 5021/1163/12 -
скасуванню, з прийняттям нового - про
відмову у задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст. 85, 91, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" в особі Сумської
дирекції задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської
області від 27.08.2014 року у справі №
5021/1163/12 скасувати повністю.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Стягнути з Управління майна
комунальної власності Сумської
міської ради (вул. Садова, 33, м. Суми, 40009,
код 33525906) на користь Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" в особі Сумської
дирекції (пл. Привокзальна, 5, м. Суми,
40003, код 22981300, р/р 77 філія ВАТ
"Державний ощадний банк України" м.
Суми, МФО 337568) судові витрати у сумі 6948,91
грн.

Доручити господарському суду Сумської
області видати відповідний наказ.

Повний текст постанови складено
08.12.14р.

Головуючий суддя
Фоміна В. О.

Суддя
Крестьянінов О.О.

Суддя
Шевель О. В.