м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23622/14 17.11.14

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Мега Торг ЛТД"

до Фірми "Т.М.М."- товариство з
обмеженою відповідальністю

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача:

товариство з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг"

про стягнення 32 563,75 грн.

Представники сторін:

від позивача: Пінчук-Ніколайчук Ю.В. -
представник за довіреністю № б/н від
17.03.2014 року;

від відповідача: Полєдаєво К.О. -
представник за довіреністю б/н від
10.01.2014 року;

від третьої особи: Галков І.О. -
представник за довіреністю б/н від
10.01.2014 року.

встановив:

На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю "Мега Торг ЛТД" до
Фірми "Т.М.М."- товариство з обмеженою
відповідальністю про стягнення 32 563,75
грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 05.12.2013 року між ним
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг"
укладено договір уступки прав вимоги
(заміни сторони в зобов'язанні) №
№205/11-2013 відповідно до якого ТОВ "Ласка
Лізинг" передало, а ТОВ "Мега Торг ЛТД"
прийняло на себе право вимоги
виконання зобов'язань, які виникли на
підставі договору фінансового лізингу
№1126/12/2007 від 18.12.2007 року, укладеного між
ТОВ "Ласка Лізинг" і Фірмою "Т.М.М."- ТОВ.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 27.06.2013 року у справі № 1910/9548/13
позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг"
задоволено повністю: стягнуто з
відповідача на користь позивача 330 385,85
грн. заборгованості, 9 449,94 грн. пені, 65,95
грн. інфляційних втрат, 1 889,99 грн. трьох
відсотків річних з простроченої суми, 6
481,00 грн. витрат по сплаті судового
збору.

18.08.2014 року на рахунок позивача
зараховані кошти у рахунок сплати
боргу згідно наказу №910/9548/13, тому
позивач просить стягнути з відповідача
3% річних за період з 14.05.2013 року до 18.08.2014
року у розмірі 9 965,89 грн. та індексу
інфляції за період з 14.05.2013 року до
18.08.2014 року у розмірі 22 597,86 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 30.02.2014 року порушено провадження у
справі, залучено у якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача
товариство з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг",
розгляд справи призначено на 17.11.2014
року.

17.11.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва відповідач подав відзив на
позовну заяву.

В судовому засіданні 17.11.2014 року
представник позивача виконав вимоги
ухвали суду від 30.10.2014 року, позовні
вимоги підтримав, просив суд
задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував
проти позову та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи позовні
вимоги підтримав, просив суд
задовольнити позов.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

18.12.2007 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг"
(лізингодавець) та Фірмою "Т. М. М." -
товариство з обмеженою
відповідальністю (лізингоотримувач)
укладено договір фінансового лізингу
№1126/12/2007, відповідно до умов якого
лізингодавець зобов'язується придбати
у свою власність транспортний засіб у
відповідності з встановленою
лізингоотримувачем специфікацією
продавця: вантажний автомобіль МАЗ
642205-200 (п'ять одиниць) і передати його
без надання послуг по управлінню і
технічній експлуатації
лізингоотримувачу в якості предмета
лізингу у тимчасове володіння і
користування за плату, а
лізингоотримувач зобов'язується
прийняти його на умовах даного
договору.

На виконання умов договору ТОВ "Ласка
Лізинг" передав Фірмі "Т.М.М."- ТОВ майно,
а саме 4 вантажних автомобілі МАЗ 642205-220,
що підтверджується видатковою
накладною №РН-0000067 від 20.03.2008 року і
один вантажний автомобіль МАЗ 642205-220, що
підтверджується видатковою накладною
№РН-0000111 від 15.04.2008 року.

Проте, відповідач свого грошового
зобов'язання належним чином не виконав
внаслідок чого у нього утворилась
заборгованість по сплаті лізингових
платежів.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 27.06.2013 року у справі № 1910/9548/13
позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг"
задоволено повністю, стягнуто з Фірми
"Т.М.М."- ТОВ на користь позивача 330 385,85
грн. заборгованості, 9 449,94 грн. пені, 65,95
грн. інфляційних втрат, 1 889,99 грн. трьох
відсотків річних з простроченої суми, 6
481,00 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Вищезазначеним рішенням суду стягнуто
з Фірми "Т.М.М."- ТОВ загальну суму по
лізингових платежах в розмірі 330 385,85
грн., пеню в розмірі 9 449,94 грн., індекс
інфляції за період з 04.01.2013 року по
13.05.2013 року, з 05.02.2013 року по 13.05.2013 року, з
05.03.2013 року по 13.05.2013 року та з 04.05.2013 року
по 13.05.2013 року в розмірі 1889,99 грн., а
також індекс інфляції за період з 04.01.2013
року, з 05.02.2013 року по 13.05.2013 року в
розмірі 65,95 грн.

Постановою Київського апеляційного
суду України від 16.01.2014 року рішення
господарського суду м. Києва від 27.06.2013
року у справі № 1910/9548/13 залишено без
змін.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 08.04.2014 року у справі №910/9548/13, заяву
товариства з обмеженою
відповідальністю "Мега Торг ЛТД" про
заміну стягувача як сторони
виконавчого провадження на її
правонаступника у справі № 910/9548/13
задоволено. Замінено сторону
(стягувача) виконавчого провадження у
справі № 910/9548/13 товариство з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг" на його
правонаступника - товариство з
обмеженою відповідальністю "Мега Торг
ЛТД".

Відповідно до ч.2 статті 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

05.11.2013 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг"
(кредитор) та товариством з обмеженою
відповідальністю "Мега Торг ЛТД"
(набувач) укладено договір уступки прав
вимоги (заміни сторони в зобов'язанні)
№205/11-2013 року, відповідно до умов якого
кредитор передає, а набувач приймає на
себе право вимоги виконання
зобов'язань, які виникли н підставі
договору фінансового лізингу
№1126/12/2007р., укладеного між товариством
з обмеженою відповідальністю "Ласка
Лізинг" і Фірмою "Т.М.М."- товариством з
обмеженою відповідальністю.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК
України, кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень ст. 514 ЦК
України, до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи виписки по рахунку, грошові
кошти в розмірі 348 632,73 грн., сплачені на
виконання наказу господарського суду
м. Києва №910/9548 від 03.02.14р. фактично
надійшли на рахунок позивача 15.05.2014
року.

Суд не приймає до уваги надане
відповідачем платіжне доручення №000167
від 05.03.2004 року на суму 348 632,73 грн. як
доказ сплати суми боргу 05.03.2014 року,
оскільки в ньому відсутні дата та
підпис відповідальної особи банку, які
б засвідчили факт списання коштів саме
05.03.2014 року.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції "Про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті", затвердженої
постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004
р., платіжне доручення оформляється
платником за формою, наведеною в
додатку 2 до вказаної Інструкції,
згідно з вимогами щодо заповнення
реквізитів розрахункових документів,
що викладені в додатку 8 до вказаної
Інструкції.

Згідно додатку 2, 8 зазначеної
інструкції для заповнення реквізиту
№40 платіжного доручення (М.П.)
ставиться відбиток печатки платника,
зразок якої заявлений банку платника в
картці зі зразками підписів та
відбитка печатки, для - реквізиту №41
(підписи платника) ставляться підписи
(підпис) відповідальних осіб платника,
які повноважені розпоряджатися
рахунком і зразки підписів яких
заявлені банку платника в картці зі
зразками підписів та відбитка печатки,
для - реквізиту №51 (дата виконання)
зазначаються число, місяць та рік
списання коштів з рахунку платника
цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР або число
зазначається цифрами ДД, місяць -
словами, рік - цифрами РРРР, які
засвідчуються підписом
відповідального виконавця та
відбитком штампа банку.

Як вбачається з розрахунку наданого
позивача, він просить стягнути з
відповідача індекс інфляції за період
з 14.05.2013 року до 30.04.2014 року в сумі 22 597,86
грн. та три проценти річних за період з
14.05.2013 року по 15.05.2014 року в розмірі 9 965,89
грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з п.4.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013 року «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Відповідно до п.7.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013 року «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» за відсутності
інших підстав припинення зобов'язання,
передбачених договором або законом,
зобов'язання, в тому числі й грошове,
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України).

Саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Суд не погоджується з твердження
відповідача зазначеним у відзиві щодо
того, що розрахунок стягнення сум
інфляційних і процентів річних від
простроченої суми необхідно
нараховувати з 17.01.2014 року, оскільки
рішення у справі №910/9543/13 набрало
законної сили 16.01.2014 року (постанова
Київського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014 року у
справі №910/9548/13) та зазначає наступне.

Відповідно до абз. 4 п.7.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» у разі
коли судовим рішенням з боржника
стягнуто суму неустойки (штрафу, пені),
то правова природа відповідної
заборгованості саме як неустойки у
зв'язку з прийняттям такого рішення
залишається незмінною, і тому на неї в
силу припису частини другої статті 550
ЦК України проценти не нараховуються,
інфляційні ж нарахування та
нарахування трьох процентів річних на
цю заборгованість можуть
здійснюватися на загальних підставах
відповідно до частини другої статті 625
названого Кодексу з дня, наступного за
днем набрання законної сили
відповідним судовим рішенням.

Тобто, вищезазначеним пунктом
постанови визначено, що на суму
стягнутої з боржника неустойки (штрафу,
пені) з моменту набрання рішення суду
можливе нарахування інфляційних і
процентів річних.

В даній справі позивачем нараховано
індекс інфляції та три проценти річних
на суму основного боргу (несплати
лізингових платежів) в розмірі 330 385,85
грн.

З огляду на вищевикладене, суд
погоджується з розрахунком 3 % річних в
розмірі 9 965,89 грн. нарахованих за період
з 14.05.2013 року по 15.05.2014 року та індексу
інфляції в розмірі 22 597,86 грн. за період
з 14.05.2013 року по 30.04.2014 року , наданим
позивачем і вважає його обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору покладаються
на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст.32, ч.1 ст. 33, ч.2 ст. 35, ст. 44, ч. 5 ст. 49
ст.ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фірми "Т.М.М."- товариство з
обмеженою відповідальністю (04116, м.
Київ, вулиця Галі Тимофєєвої, будинок 3,
) на користь товариства
з обмеженою відповідальністю "Мега
Торг ЛТД" (01042, м. Київ, вул. Академіка
Філатова, 22/8, офіс 402, )
три проценти річних в розмірі 9 965
(девять тисяч дев'ятсот шістдесят п'ять)
грн. 89 коп., індекс інфляції в розмірі 22
597 (двадцять дві тисячі п'ятсот
дев'яносто сім) грн. 86 коп. та витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1 827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 08.12.2014 року.

Суддя
С.М.Мудрий