ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2014 р.
Справа № 911/2912/14

Господарський суд Київської області у
складі колегії суддів: Рябцевої О.О.
(головуючий), Антонової В.М., Конюх О.В.,
розглянувши матеріали справи

за позовом Заступника
військового прокурора
Білоцерківського гарнізону в
інтересах держави в особі Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Білоцерківський військовий
торг», Київська обл., м. Біла Церква

до фізичної
особи-підприємця Сич Наталії
Миколаївни, Київська обл., м. Біла
Церква

треті особи Міністерство оборони
України, м. Київ

Регіональне відділення фонду
державного майна України по Київській
області, м. Київ

про стягнення 34232,28 грн.

за участю представників:

від прокурора: Гуменюк Я.В. (посв. № 023212
від 28.11.2013 р.);

від позивача: Короткий Є.В. (дов. № 1 від
09.01.2014 р.);

від відповідача: Кузнецова Т.І. (дов. №
127 від 08.04.2014 р.);

від третьої особи 1: Загуменний В.В. (дов.
№ 220/512/д від 29.10.2013 р.);

від третьої особи 2: не з'явився;

Обставини справи:

Заступник Білоцерківського прокурора
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері (далі - прокурор)
звернувся до господарського суду
Київської області з позовною заявою в
інтересах держави в особі Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Білоцерківський військовий
торг» (далі - позивач) до фізичної
особи-підприємця Сич Наталії
Миколаївни (далі - відповідач) про
стягнення 34232,28 грн.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилається на неналежне
виконання відповідачем умов договорів
№ 85 від 07.09.2012 р., № 102 від 28.09.2012 р. та № 104
від 03.10.2012 р. про надання в користування
торгового місця в частині здійснення
плати за користування торговими
місцями, в зв'язку з чим за ним
утворилась заборгованість за
договором № 85 від 07.09.2012 р. у сумі 8864,52
грн., за договором № 102 від 28.09.2012 р. у
сумі 1083,88 грн. та за договором № 104 від
03.10.2012 р. у сумі 24283,88 грн., всього 34232,28
грн.

Також, прокурор, обґрунтовуючи в
позовній заяві необхідність звернення
до суду для захисту інтересів держави,
зазначив, що згідно з ст.ст. 8, 13 Закону
України «Про оборону України» та ст.ст.
1, 3, 6 Закону України «Про Збройні Сили
України», Міністерство оборони України
є центральним органом виконавчої влади
і військового управління, у
підпорядкуванні якого перебувають
Збройні Сили України. Збройні Сили
України складаються з органів
військового управління, об'єднань,
з'єднань, військових частин, військових
навчальних закладів, установ та
організацій. Державне підприємство
Міністерства оборони України
«Білоцерківський військовий торг»
входить до складу Міністерства оборони
України, яке фінансується за рахунок
державного бюджету.

26.08.2014 р. до господарського суду
Київської області від відповідача
надійшов відзив на позовну заяву, в
якому він заперечив проти позовних
вимог та просив суд відмовити в їх
задоволенні, посилаючись на те, що
позивачем при нарахуванні орендної
плати неправильно встановлено строк
користування торговими місцями до
21.08.2013 р., оскільки договори про надання
в користування торгових місць були
розірвані позивачем в односторонньому
порядку 08.08.2013 р.; позивач не надав суду
акти виконаних робіт за вересень 2012 р.,
оскільки користування торговими
місцями відповідачем розпочато з
жовтня 2012 р.; позивач надав суду
оригінал договору № 102 від 28.09.2012 р., в
якому відсутня печатка підприємства на
сторінці, де зазначена ціна оплати за
користування торговим місцем - 5400,00
грн., при цьому вказана ціна записана
від руки та не співпадає з ціною, яка
вказана в наявному у відповідача
екземплярі договору.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 02.09.2014 р. залучено до участі
у справі в якості третьої особи на
стороні позивача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Міністерство оборони України.

19.09.2014 р. до господарського суду
Київської області від прокурора
надійшли письмові пояснення, в яких він
зазначив, що у зв'язку з тим, що ДП
Міністерства оборони України
«Білоцерківський військовий торг» не
виконує функції з оборони України,
захисту її суверенітету,
територіальної цілісності і
недоторканності, не входить до складу
Збройних Сил України і не має
військового майна, положення Закону
України «Про правовий режим майна у
Збройних Силах України», ч. 3 ст. 1 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна», Порядку надання
дозволу військовим частинам Збройних
Сил на передачу закріпленого за ними
рухомого та нерухомого майна в оренду,
затвердженого постановою № 778 від
11.05.2000 р. Кабінету Міністрів України, та
Закону України «Про господарську
діяльність у Збройних Силах України»
до ДП Міністерства оборони України
«Білоцерківський військовий торг» не
застосовуються. При цьому, відповідно
до умов договорів № 85 від 07.09.2012 р., № 102
від 28.09.2012 р. та № 104 від 03.10.2012 р.
передані в платне строкове
користування на виконання кожного
договору площі не перевищують 200 кв.м., в
зв'язку з чим дозвіл Міністерства
оборони України за погодженням з
Фондом державного майна на передачу
обладнаних торгових місць за спірними
договорами ДП Міністерства оборони
України «Білоцерківський військовий
торг» не отримувався, як такий, що не
передбачений законодавством.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.09.2014 р. призначено
колегіальний розгляд справи № 911/2912/14.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 01.10.2014 р. справу № 911/2912/14
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: Рябцева О.О. -
головуючий суддя, судді: Антонова В.М.,
Конюх О.В.

02.10.2014 р. до господарського суду
Київської області від третьої особи -
Міністерства оборони України надійшли
письмові пояснення, в яких вона
зазначила, що передане позивачем за
договорами № 85 від 07.09.2012 р., № 102 від
28.09.2012 р. та № 104 від 03.10.2012 р. майно
перебуває у державній власності та
закріплене за ДП Міністерства оборони
України «Білоцерківський військовий
торг» на праві господарського відання
в розумінні ст. 136 ГК України, при цьому,
відповідно до ст. 5 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» орендодавцями щодо нерухомого
майна, що є державною власністю, є Фонд
державного майна України, його
регіональні відділення та
представництва. Отже, як зазначає третя
особа, договори № 85 від 07.09.2012 р., № 102
від 28.09.2012 р. та № 104 від 03.10.2012 р.,
укладені між ДП Міністерства оборони
України «Білоцерківський військовий
торг» та ФОП Сич Н.М. з порушенням
законодавства. Проте, визнання
недійсними вказаних договорів, на
думку третьої особи 1, є недоцільним,
оскільки дії сторін прямо
підтверджують, що договори фактично
було укладено і до певного часу їх
умови сторонами виконувались, в зв'язку
з чим третя особа 1 підтримала позов та
просила суд його задовольнити.

09.10.2014 р. до господарського суду
Київської області від прокурора
надійшла заява про внесення змін до
позовної заяви, в якій він зазначив
вірну назву прокуратури, в зв'язку з
набранням чинності Законом України
«Про внесення змін до Закону України
«Про прокуратуру» щодо утворення
військових прокуратур», та вказав
третю особу - Міністерство оборони
України в якості позивача 1 у даній
справі, а ДП Міністерства оборони
України «Білоцерківський військовий
торг» - в якості позивача 2.

Оскільки чинним ГПК України не
передбачено залучення до участі у
справі іншого позивача, вказана заява
прокурора приймається судом лише в
частині зміни назви прокуратури.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 21.10.2014 р. залучено до участі
у справі в якості третьої особи на
стороні позивача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Регіональне відділення фонду
державного майна України по Київській
області.

В судовому засіданні 12.11.2014 р.
представником третьої особи 2 було
надано письмові пояснення, в яких вона
зазначила, що договори оренди з ФОП Сич
Н.М. в Регіональному відділенні ФДМУ по
Київській області не значаться.

26.11.2014 р. до господарського суду
Київської області від третьої особи 2
надійшли письмові пояснення, в яких
вона зазначила, що в ході перевірки
інформаційно-пошукової системи
«Етап-Оренди» не виявлено факту
укладання та погодження договорів
оренди про надання в користування
торгових місць з ФОП Сич Н.М., при цьому
акти оцінки на торгові місця
Регіональним відділення ФДМУ по
Київській області не погоджувались.

В судових засіданнях 19.08.2014 р., 26.08.2014 р.
та 12.11.2014 р. було оголошено перерви до
26.08.2014 р., 02.09.2014 р. та 27.11.2014 р. відповідно.

Представник позивача в судових
засіданнях 05.08.2014 р., 19.08.2014 р., 26.08.2014 р.,
02.09.2014 р., 29.09.2014 р., 21.10.2014 р., 12.11.2014 р. та
27.11.2014 р. підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судових
засіданнях 19.08.2014 р., 26.08.2014 р., 02.09.2014 р.,
29.09.2014 р., 21.10.2014 р., 12.11.2014 р. та 27.11.2014 р.
заперечував проти позовних вимог з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву.

Представник третьої особи 1 в судових
засіданнях 29.09.2014 р., 21.10.2014 р., 12.11.2014 р. та
27.11.2014 р. підтримав позовні вимоги з
підстав, викладених у позовній заяві,
проте зазначив, що договори № 85 від
07.09.2012 р., № 102 від 28.09.2012 р. та № 104 від
03.10.2012 р., укладені між ДП Міністерства
оборони України «Білоцерківський
військовий торг» та ФОП Сич Н.М. з
порушенням законодавства.

Представник третьої особи 2 в судовому
засіданні 12.11.2014 р. надав вищезазначені
пояснення, а в судове засідання 27.11.2014 р.
не з'явився, хоча про час і місце
судового засідання третя особа 2 була
повідомлена належним чином.

Прокурор в судових засіданнях 05.08.2014 р.,
19.08.2014 р., 26.08.2014 р., 02.09.2014 р., 29.09.2014 р.,
21.10.2014 р., 12.11.2014 р. та 27.11.2014 р. позовні
вимоги підтримав з підстав, викладених
в позовній заяві.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора,
представників сторін та третіх осіб,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

07.09.2012 р. між державним підприємством
Міністерства оборони України
«Білоцерківський військовий торг»
(сторона-1) та фізичною
особою-підприємцем Сич Наталією
Миколаївною (сторона-2) було укладено
договір № 85 про надання в користування
торгового місця (договір 1), відповідно
до умов п. 1.1. якого сторона-1 надає, а
сторона-2 приймає в платне строкове
користування обладнане торгове місце в
приміщенні магазину № 8 державного
підприємства, що знаходиться за
адресою: військове містечко № 1, буд. 142,
площею 150 кв.м., для здійснення
торговельної діяльності з метою
зберігання та продажу товару.

Пунктами 2.1., 2.2. договору 1 встановлено,
що сторона-2 сплачує стороні-1 плату за
користування торговим місцем в розмірі
10500,00 грн. за місяць до 31.12.2012 р., а з 01.01.2013
р. - 6300,00 грн. за місяць. Плата за
користування торговим місцем
проводиться щомісячно в готівковій
формі в касу сторони-1 не пізніше 15
числа поточного місяця (п. 2.3. договору
1).

В п. 5.1. договору 1 передбачено, що
договір набирає чинності з моменту
його підписання і діє до 31.12.2013 р.

18.09.2012 р. сторонами було підписано акт
приймання продукції обладнання, що
являється додатком 1 до договору № 85
від 07.09.2012 р.

28.09.2012 р. між державним підприємством
Міністерства оборони України
«Білоцерківський військовий торг»
(сторона-1) та фізичною
особою-підприємцем Сич Наталією
Миколаївною (сторона-2) було укладено
договір № 102 про надання в користування
торгового місця (договір 2), відповідно
до умов п. 1.1. якого сторона-1 надає, а
сторона-2 приймає в платне строкове
користування обладнане торгове місце в
приміщенні чайної № 2 державного
підприємства, що знаходиться за
адресою: військове містечко № 3, буд. 5,
площею 100 кв.м., для здійснення
торговельної діяльності з метою
зберігання та продажу товару.

Пунктами 2.1., 2.2. договору 2 встановлено,
що сторона-2 сплачує стороні-1 плату за
користування торговим місцем в розмірі
9000,00 грн. за місяць до 31.12.2012 р., а з 01.01.2013
р. - 5400,00 грн. за місяць. Плата за
користування торговим місцем
проводиться щомісячно в готівковій
формі в касу сторони-1 не пізніше 15
числа поточного місяця (п. 2.3. договору
2).

В п. 5.1. договору 2 передбачено, що
договір набирає чинності з моменту
його підписання і діє до 31.12.2013 р.

28.09.2012 р. сторонами було підписано акт
приймання продукції обладнання, що
являється додатком 1 до договору № 102
від 28.09.2012 р.

03.10.2012 р. між державним підприємством
Міністерства оборони України
«Білоцерківський військовий торг»
(сторона-1) та фізичною
особою-підприємцем Сич Наталією
Миколаївною (сторона-2) було укладено
договір № 104 про надання в користування
торгового місця (договір 3), відповідно
до умов п. 1.1. якого сторона-1 надає, а
сторона-2 приймає в платне строкове
користування обладнане торгове місце в
приміщенні чайної № 8 державного
підприємства, що знаходиться за
адресою: військове містечко № 3, буд. 197,
площею 80 кв.м., для здійснення
торговельної діяльності з метою
зберігання і продажу товару.

Пунктами 2.1., 2.2. договору 3 встановлено,
що сторона-2 сплачує стороні-1 плату за
користування торговим місцем в розмірі
9000,00 грн. за місяць до 31.12.2012 р., а з 01.01.2013
р. - 5400,00 грн. за місяць. Плата за
користування торговим місцем
проводиться щомісячно в готівковій
формі в касу сторони-1 не пізніше 15
числа поточного місяця (п. 2.3. договору
3).

В п. 5.1. договору 3 передбачено, що
договір набирає чинності з моменту
його підписання і діє до 31.12.2013 р.

03.10.2012 р. сторонами було підписано акт
приймання продукції обладнання, що
являється додатком 1 до договору № 103
від 03.10.2012 р.

За твердженнями прокурора, за
користування торговими місцями на
підставі підписаних сторонами актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
які містяться в матеріалах справи,
відповідач повинен був сплатити
позивачу 90164,60 грн. за договором № 85 від
07.09.2012 р. за період користування з
вересня 2012 р. по серпень 2013 р., 68283,88 грн.
за договором № 102 від 28.09.2012 р. за період
користування з жовтня 2012 р. по серпень
2013 р. та 68283,88 грн. за договором № 104 від
03.10.2012 р. за період користування з
жовтня 2012 р. по серпень 2013 р.

Проте, як зазначив прокурор, відповідач
свої зобов'язання в частині здійснення
плати за користування торговими
місцями виконував неналежним чином, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи прибутковими касовими ордерами
на загальну суму 192500,00 грн., в зв'язку з
чим за ним утворилось 8864,52 грн.
заборгованості за договором № 85 від
07.09.2012 р., 1083,88 грн. заборгованості за
договором № 102 від 28.09.2012 р. та 24283,88 грн.
за договором № 104 від 03.10.2012 р., всього
34232,28 грн.

Відповідно до пунктів 5.4. договорів 1-3
дострокове припинення договору
відбувається, зокрема в разі несплати
протягом двох місяців поспіль плати за
користування торговим місцем та
додаткові послуги, що передбачені
договором.

Як вбачається з матеріалів справи, в
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов договорів 1-3 в
частині здійснення плати за
користування торговими місцями та
наявністю заборгованості перед ДП
Міністерства оборони України
«Білоцерківський військовий торг»,
позивач звернувся до відповідача з
листами № 237 від 09.08.2013 р., № 238 від 09.08.2013
р. та № 239 від 09.08.2013 р., в яких повідомив
про припинення з 21.08.2013 р. договорів № 85
від 07.09.2012 р., № 102 від 28.09.2012 р. та № 104 від
03.10.2012 р.

Відповідач припинив користування
переданими в йому за договорами № 85 від
07.09.2012 р., № 102 від 28.09.2012 р. та № 104 від
03.10.2012 р. торговими місцями 21.08.2013 р., що
підтверджується підписаними сторонами
актами № ОУ-0000136, № ОУ-0000137, № ОУ-0000138
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
за період з 01.08.2013 р. по 20.08.2013 р.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Частиною 3 статті 283 Господарського
кодексу України передбачено, що
об'єктом оренди можуть бути, зокрема
нерухоме майно (будівлі, споруди,
приміщення).

Як вбачається з договорів № 85 від 07.09.2012
р., № 102 від 28.09.2012 р. та № 104 від 03.10.2012 р.,
предметом договорів є надання
позивачем в платне строкове
користування відповідачу обладнання
та приміщення ДП Міністерства оборони
України «Білоцерківський військовий
торг», в якому знаходиться обладнання,
а отже вказані договори за своєю
правовою природою є договорами оренди
майна, в тому числі нерухомого.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Господарського
кодексу України основу правового
режиму майна суб'єктів господарювання,
на якій базується їх господарська
діяльність, становлять право власності
та інші речові права - право
господарського відання, право
оперативного управління.

Частиною 1 статті 134 Господарського
кодексу України встановлено, що суб'єкт
господарювання, який здійснює
господарську діяльність на основі
права власності, на свій розсуд,
одноосібно або спільно з іншими
суб'єктами володіє, користується і
розпоряджається належним йому (їм)
майном, у тому числі має право надати
майно іншим суб'єктам для використання
його на праві власності, праві
господарського відання чи праві
оперативного управління, або на основі
інших форм правового режиму майна,
передбачених цим Кодексом. Правовий
режим власності та правові форми
реалізації права власності у сфері
господарювання визначаються цим
Кодексом і законом.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Господарського
кодексу України до державного майна у
сфері господарювання належать цілісні
майнові комплекси державних
підприємств або їх структурних
підрозділів, нерухоме майно, інше
окреме індивідуально визначене майно
державних підприємств, акції (частки,
паї) держави у майні суб'єктів
господарювання різних форм власності,
а також майно, закріплене за державними
установами і організаціями з метою
здійснення необхідної господарської
діяльності, та майно, передане в
безоплатне користування самоврядним
установам і організаціям або в оренду
для використання його у господарській
діяльності. Держава через уповноважені
органи державної влади здійснює права
власника також щодо об'єктів права
власності Українського народу,
зазначених у частині першій статті 148
цього Кодексу.

Управління об'єктами державної
власності відповідно до закону
здійснюють Кабінет Міністрів України
і, за його уповноваженням, центральні
та місцеві органи виконавчої влади. У
випадках, передбачених законом,
управління державним майном
здійснюють також інші суб'єкти (ч. 2 ст.
141 Господарського кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи,
державне підприємство Міністерства
оборони України «Білоцерківський
військовий торг» було створене
відповідно до наказу № 53 від 20.02.2001 р.
Міністра оборони України.

Відповідно до п. 2.2. Статуту ДП МОУ
«Білоцерківський військовий торг»
предметом діяльності підприємства є
сільськогосподарська, виробнича,
торговельна, благодійна, маркетингова,
представницька та посередницька
діяльність.

Пунктом 4.2. Статуту ДП МОУ
«Білоцерківський військовий торг»
передбачено, що майно підприємства є
державною власністю і закріплюється за
ним на праві повного господарського
відання, здійснюючи яке підприємство
володіє, користується та
розпоряджається зазначеним майном на
свій розсуд, вчиняючи щодо нього
будь-які дії, які не суперечать чинному
законодавству України та Статуту.

Джерелами формування майна
підприємства є, зокрема майно, передане
йому органами державного управління (п.
4.3. Статуту ДП МОУ «Білоцерківський
військовий торг»).

Господарським судом встановлено, що за
актами від 25.05.2001 р. прийому-передачі
будівель Білоцерківською КЕЧ району
було передано на баланс ДП МОУ
«Військовий торг № 659» будівлю
магазину № 8 (за генпланом № 142)
військового містечка № 1 м. Біла Церква,
загальною площею 266 кв.м., будівлю
чайної № 8 (за генпланом № 197)
військового містечка № 3 м. Біла Церква,
загальною площею 162 кв.м., будівлю
чайної № 2 та їдальні № 8 (за генпланом
№ 5) військового містечка № 3 м. Біла
Церква, загальною площею 202 кв.м.

В подальшому, вказані будівлі за актом
прийому-передачі від 06.07.2001 р. основних
фондів, обігових засобів, інших
матеріальних цінностей, були передані
державним підприємством Міністерства
оборони України «Військовий торг № 659»,
який є правонаступником філіалу № 24
державного підприємства Міністерства
оборони України «Управління торгівлі
Північного оперативного
командування», державному
підприємству Міністерства оборони
України «Білоцерківський військовий
торг».

Отже, передане державному підприємству
Міністерства оборони України
«Білоцерківський військовий торг»
майно є державною власністю та
належить йому на праві повного
господарського відання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 136
Господарського кодексу України право
господарського відання є речовим
правом суб'єкта підприємництва, який
володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за
ним власником (уповноваженим ним
органом), з обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами. Власник майна, закріпленого
на праві господарського відання за
суб'єктом підприємництва, здійснює
контроль за використанням та
збереженням належного йому майна
безпосередньо або через уповноважений
ним орган, не втручаючись в
оперативно-господарську діяльність
підприємства.

Пунктом 4.5. Статуту ДП МОУ
«Білоцерківський військовий торг»
передбачено, що підприємство має право
здавати в оренду відповідно до чинного
законодавства України (крім цілісних
майнових комплексів, його структурних
підрозділів, філій, цехів)
підприємствам, організаціям та
установам, а також громадянам
устаткування, нежилі приміщення,
транспортні засоби, інвентар та інші
матеріальні цінності, які йому
належать, а також списувати їх з
балансу.

Цілісні майнові комплекси
підприємства, його структурні
підрозділи, філії, цехи, а також нежилі
приміщення здаються в оренду з дозволу
органу управління майном і на умовах,
погоджених з ним, відповідно до вимог
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» та інших
нормативно-правових актів (п. 4.6.
Статуту ДП МОУ «Білоцерківський
військовий торг»).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.
Державну політику у сфері оренди
здійснюють: Кабінет Міністрів України,
а також Фонд державного майна України,
його регіональні відділення та
представництва - щодо державного майна;
органи, уповноважені Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, - щодо
майна, яке належить Автономній
Республіці Крим; органи місцевого
самоврядування - щодо майна, яке
перебуває в комунальній власності.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» об'єктами оренди за цим Законом
є, зокрема нерухоме майно (будівлі,
споруди, нежитлові приміщення) та інше
окреме індивідуально визначене майно
підприємств.

Абзацом 2 статті 5 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» передбачено, що орендодавцями є
Фонд державного майна України, його
регіональні відділення та
представництва - щодо цілісних
майнових комплексів підприємств, їх
структурних підрозділів та нерухомого
майна, а також майна, що не увійшло до
статутного (складеного) капіталу
господарських товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації),
що є державною власністю, крім майна, що
належить до майнового комплексу
Національної академії наук України та
галузевих академій наук, а також майна,
що належить вищим навчальним закладам
та/або науковим установам, що надається
в оренду науковим паркам та їхнім
партнерам.

Згідно з п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 287 Господарського
кодексу України орендодавцями щодо
державного та комунального майна є,
зокрема Фонд державного майна України,
його регіональні відділення - щодо
цілісних майнових комплексів
підприємств, їх структурних
підрозділів та нерухомого майна, яке є
державною власністю, а також іншого
майна у випадках, передбачених законом,
та державні (комунальні) підприємства,
установи та організації - щодо
нерухомого майна, загальна площа якого
не перевищує 200 квадратних метрів на
одне підприємство, установу,
організацію, та іншого окремого
індивідуально визначеного майна, якщо
інше не передбачено законом

Відповідно до абзацу 5 статті 5 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» орендодавцями є
підприємства, установи та організації
щодо нерухомого майна, загальна площа
якого не перевищує 200 квадратних метрів
на одне підприємство, установу,
організацію, та іншого окремого
індивідуально визначеного майна.

Отже, Господарським кодексом України
та Законом України «Про оренду
державного та комунального майна»,
який регулює організаційні відносини,
пов'язані з передачею в оренду майна
державних підприємств, установ та
організацій, передбачено, що
підприємства, установи та організації
виступають орендодавцями нерухомого
майна, загальна площа якого не
перевищує 200 квадратних метрів на одне
підприємство, установу, організацію, та
іншого окремого індивідуально
визначеного майна, у випадках передачі
в оренду нерухомого майна, що є
державною власністю, площа якого
перевищує 200 квадратних метрів на одне
підприємство, установу, організацію,
орендодавцем являється Фонд
державного майна України, його
регіональні відділення.

При цьому, передбачене абзацом 5 статті
5 Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» право
підприємства, установи та організації
бути орендодавцем нерухомого майна
обмежено не площею конкретного
нерухомого майна, що передається в
оренду, а саме загальною площею
нерухомого майна підприємства,
установи та організації, що перебуває в
оренді, яка не може перевищувати 200
квадратних метрів на одне
підприємство, установу, організацію.

Аналогічна правова позиція міститься в
постанові Вищого господарського суду
України від 26.03.2014 р. у справі № 910/8954/13.

Отже, підприємство державної форми
власності, в даному випадку державне
підприємство Міністерства оборони
України «Білоцерківський військовий
торг», має право бути орендодавцем, як
правило, тільки щодо окремого
індивідуально визначеного майна та
нерухомого майна, площа якого не
перевищує 200 кв.м.

Як вбачається з договорів № 85 від 07.09.2012
р., № 102 від 28.09.2012 р. та № 104 від 03.10.2012 р.,
позивачем на підставі вказаних
договорів було передано відповідачу в
строкове платне користування нерухоме
майно (приміщення) підприємства
загальною площею 330 кв.м. (150 кв.м. + 100
кв.м. + 80 кв.м.).

Враховуючи те, що лише за договорами №
85 від 07.09.2012 р., № 102 від 28.09.2012 р. та № 104
від 03.10.2012 р. позивачем було передано
відповідачу в користування нерухоме
майно (приміщення), загальна площа
якого перевищує встановлену абз. 5 ст. 5
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» граничну площу
нерухомого майна, орендодавцем якого
має право бути позивач, при цьому з
наданих суду Регіональним відділенням
Фонду державного майна України по
Київській області пояснень та пояснень
прокурора, які надійшли до суду,
вбачається, що позивач не звертався до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України для одержання
дозволу на передачу вказаного майна в
користування відповідачу, суд дійшов
висновку, що договори № 85 від 07.09.2012 р.,
№ 102 від 28.09.2012 р. та № 104 від 03.10.2012 р.
суперечать ст. 5 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна», оскільки належним орендодавцем
вказаного майна являється саме
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по Київській
області.

Згідно з ч. 3 ст. 285 Господарського
кодексу України орендар зобов'язаний
своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату.

Орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності. Строки
внесення орендної плати визначаються в
договорі (ст. 286 Господарського кодексу
України).

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Статтею 18 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»
передбачено, що орендар зобов'язаний
вносити орендну плату своєчасно і у
повному обсязі.

Згідно з ст. 19 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» орендар за користування
об'єктом оренди вносить орендну плату
незалежно від наслідків господарської
діяльності. Методика розрахунку
орендної плати та пропорції її
розподілу між відповідним бюджетом,
орендодавцем і балансоутримувачем
визначаються для об'єктів, що
перебувають у державній власності,
Кабінетом Міністрів України. Методика
розрахунку орендної плати та пропорції
її розподілу між відповідним бюджетом,
орендодавцем і балансоутримувачем
визначаються органами, уповноваженими
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим (для об'єктів, що належать
Автономній Республіці Крим), та
органами місцевого самоврядування (для
об'єктів, що перебувають у комунальній
власності) на тих самих методологічних
засадах, як і для об'єктів, що
перебувають у державній власності.
Орендна плата, встановлена за
відповідною методикою, застосовується
як стартова під час визначення
орендаря на конкурсних засадах. Строки
внесення орендної плати визначаються у
договорі.

Відповідно до п. 17 Методики розрахунку
орендної плати за державне майно та
пропорції її розподілу, затвердженої
постановою № 786 від 04.10.1995 р. Кабінету
Міністрів України, у разі коли
орендодавцем майна є Фонд державного
майна, його регіональне відділення чи
представництво, орендна плата за
нерухоме майно державних підприємств,
організацій спрямовується: 70 відсотків
орендної плати до державного бюджету, 30
відсотків державному підприємству,
організації, на балансі яких перебуває
це майно.

Оскільки, як вже зазначалось,
орендодавцем нерухомого майна за
договорами № 85 від 07.09.2012 р., № 102 від
28.09.2012 р. та № 104 від 03.10.2012 р., всупереч
вимогам ст. 5 Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»,
являється ДП МОУ «Білоцерківський
військовий торг», а не Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Київській області, орендна
плата за користування торговими
місцями за вказаними договорами в
порушення ст. 19 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна», п. 17 Методики розрахунку
орендної плати за державне майно та
пропорції її розподілу сплачувалась
відповідачем готівкою в касу
підприємства та спрямовувалась в
повному обсязі виключно ДП МОУ
«Білоцерківський військовий торг», що
суперечить інтересам держави і
суспільства, з огляду на відсутність
надходжень до державного бюджету з
орендної плати за передане в
користування відповідачу нерухоме
майно, що є державною власністю.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу
України встановлено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Як зазначено в п. 3.7. постанови № 11 від
29.05.2013 р. Пленуму Вищого господарського
суду України «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними», необхідною
умовою для визнання господарського
договору недійсним як такого, що
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства (ч. 1 ст. 207 ГК України), є
наявність наміру хоча б у однієї з
сторін щодо настання відповідних
наслідків.

До господарських договорів, що
підпадають під ознаки відповідної
норми, слід відносити ті, що посягають
на суспільні, економічні та соціальні
основи держави і суспільства і
спрямовані, зокрема, на використання
всупереч законові державної або
комунальної власності.

Для прийняття рішення зі спору
необхідно встановлювати, у чому
конкретно полягала завідомо суперечна
інтересам держави і суспільства мета
укладення господарського договору,
якою із сторін і в якій мірі виконано
зобов'язання, а також наявність наміру
у кожної із сторін.

Судом встановлено, що завідомо
суперечна інтересам держави і
суспільства мета укладення договору
полягає в ухиленні сторін договорів №
85 від 07.09.2012 р., № 102 від 28.09.2012 р. та № 104
від 03.10.2012 р. від сплати до державного
бюджету України у встановленому
Методикою розмірі орендних платежів за
користування торговими місцями
(нежилими приміщеннями військових
містечок), наслідком чого є відсутність
відповідних надходжень до державного
бюджету України.

При цьому, оскільки відповідач, як
особа, яка бажала отримати в оренду
нерухоме майно позивача, загальна
площа якого перевищує 200 кв.м., повинен
був відповідно до статті 9 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» самостійно
визначити відповідного орендодавця
майна з числа зазначених у статті 5
цього Закону, та направити йому заяву,
проект договору оренди, а також інші
документи згідно з переліком, що
визначається Фондом державного майна
України, проте цього не зробив, суд
дійшов висновку про наявність у
відповідача також наміру щодо
укладення договорів оренди № 85 від
07.09.2012 р., № 102 від 28.09.2012 р. та № 104 від
03.10.2012 р. всупереч інтересам держави.

Пунктом 1 частини 1 статті 83 ГПК України
передбачено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право визнати
недійсним повністю чи у певній частині
пов'язаний з предметом спору договір,
який суперечить законодавству.

Отже, оскільки договори № 85 від 07.09.2012
р., № 102 від 28.09.2012 р. та № 104 від 03.10.2012 р.
про надання в користування торгового
місця, укладені між ДП МОУ
«Білоцерківський військовий торг» та
ФОП Сич Н.М. з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, то суд на підставі ч. 1 ст.
207 ГК України визнає зазначені договори
недійсними за власною ініціативою,
керуючись ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 208 Господарського
кодексу України якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Відповідно до абз. 4, 5 п. 3.7. постанови №
11 від 29.05.2013 р. Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
наявність такого наміру у сторін
(сторони) означає, що вони (вона),
виходячи з обставин справи,
усвідомлювали або повинні були
усвідомлювати протиправність
укладуваного договору і суперечність
його мети інтересам держави і
суспільства та прагнули або свідомо
допускали настання протиправних
наслідків. Намір юридичної особи
визначається як намір тієї посадової
або іншої фізичної особи, яка підписала
договір, маючи на це належні
повноваження. За відсутності останніх
наявність наміру у юридичної особи не
може вважатися встановленою.

За змістом частини першої статті 208 ГК
України стягнення в доход держави
одержаного чи належного за
зобов'язанням здійснюється лише в тих
випадках, коли завідомо суперечний
інтересам держави і суспільства
господарський договір був повністю або
частково виконаний хоча б однією з
сторін. Якщо за наявності наміру сторін
договір не був виконаний, він
визнається недійсним без застосування
наслідків, передбачених цією статтею.

Враховуючи те, що завідомо суперечні
інтересам держави і суспільства
договори № 85 від 07.09.2012 р., № 102 від 28.09.2012
р. та № 104 від 03.10.2012 р. були повністю
виконані позивачем та частково
відповідачем, при цьому сторони
усвідомлювали протиправність
укладуваних договорів і суперечність
їх мети інтересам держави і
суспільства та свідомо допускали
настання протиправних наслідків,
господарський суд дійшов висновку про
застосування передбачених ч. 1 ст. 208
Господарського кодексу України
наслідків визнання недійсними
вказаних договорів, які полягають у
стягненні в дохід держави всіх
одержаних позивачем від відповідача та
належних до сплати, проте не сплачених
відповідачем, платежів за фактичний
період користування майном.

Як встановлено господарським судом та
вбачається з наявних в матеріалах
справи підписаних сторонами актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
відповідно до умов договорів № 85 від
07.09.2012 р., № 102 від 28.09.2012 р. та № 104 від
03.10.2012 р. відповідач повинен був
сплатити позивачу 79664,60 грн. за
договором № 85 від 07.09.2012 р. за період
користування з жовтня 2012 р. по серпень
2013 р. (акт здачі-прийняття робіт
(надання послуг) за договором № 85 від
07.09.2012 р. за вересень 2012 р. на суму 10500,00
грн., на який посилається прокурор в
позовній заяві, відсутній в матеріалах
справи), 68283,88 грн. за договором № 102 від
28.09.2012 р. за період користування з
жовтня 2012 р. по серпень 2013 р. та 68283,88 грн.
за договором № 104 від 03.10.2012 р. за період
користування з жовтня 2012 р. по серпень
2013 р., всього за трьома договорами -
216232,36 грн.

При цьому, за період користування
торговими місцями за договорами № 85
від 07.09.2012 р., № 102 від 28.09.2012 р. та № 104 від
03.10.2012 р. відповідачем було сплачено
позивачу 192500,00 грн., що підтверджується
доданими до позовної заяви
прибутковими касовими ордерами та не
заперечується відповідачем.

Отже, господарський суд дійшов
висновку, що в дохід державного бюджету
України, в зв'язку з визнанням судом
недійсними договорів № 85 від 07.09.2012 р.,
№ 102 від 28.09.2012 р. та № 104 від 03.10.2012 р., з
позивача та відповідача підлягають
стягненню 216232,36 грн., а саме з позивача -
192500,00 грн. одержаної ним від
відповідача плати за користування
торговими місцями, а з відповідача -
23732,36 грн. належної до сплати
(недоплаченої) суми орендних платежів.

З огляду на викладене, позов прокурора
про стягнення з відповідача на користь
позивача 34232,28 грн. заборгованості за
договорами № 85 від 07.09.2012 р., № 102 від
28.09.2012 р. та № 104 від 03.10.2012 р. не підлягає
задоволенню.

Відповідно до п. 4.6. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 21.02.2013 р. «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України» приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України «Про судовий збір»,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Отже, витрати по сплаті судового збору
відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Визнати недійсними договори № 85 від
07.09.2012 р., № 102 від 28.09.2012 р., № 104 від 03.10.2012
р. про надання в користування торгових
місць, укладені між державним
підприємством Міністерства оборони
України «Білоцерківський військовий
торг» та фізичною особою-підприємцем
Сич Наталією Миколаївною.

3. Стягнути з Державного підприємства
Міністерства оборони України
«Білоцерківський військовий торг» (09100,
Київська обл., м. Біла Церква, вул.
Матросова, 17, код 08358735) в дохід
Державного бюджету України 192500,00 грн.
(сто дев'яносто дві тисячі п'ятсот грн. 00
коп.) орендної плати, одержаної за
договорами № 85 від 07.09.2012 р., № 102 від
28.09.2012 р., № 104 від 03.10.2012 р.

4. Стягнути з фізичної
особи-підприємця Сич Наталії
Миколаївни (09100, Київська обл., м. Біла
Церква, вул. Славіна, 20, кв. 58, код )
в дохід Державного бюджету України
23732,36 грн. (двадцять три тисячі сімсот
тридцять дві грн. 36 коп.) орендної плати,
належної до сплати за договорами № 85
від 07.09.2012 р., № 102 від 28.09.2012 р., № 104 від
03.10.2012 р.

5. Стягнути з Державного
підприємства Міністерства оборони
України «Білоцерківський військовий
торг» (09100, Київська обл., м. Біла Церква,
вул. Матросова, 17, код 08358735) в дохід
Державного бюджету України 1827,00 грн.
(одну тисячу вісімсот двадцять сім грн.
00 коп.) судового збору.

Головуючий
О.О. Рябцева

Суддя
В.М. Антонова

Суддя
О.В. Конюх

Рішення підписано 10.12.2014 р.