ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 р. Справа № 909/1003/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Булки В.І., при
секретарі судового засідання
Бабенецькій А.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Перша
паливна Компанія",

вул.Саксаганського,
77/202, м.Київ, 01033,

до відповідача: Дочірнього
підприємства "Івано-Франківський
облавтодор"

Відкритого
акціонерного товариства

"Державна акціонерна
компанія "Автомобільні Дороги
України",

вул.Петрушевича,1, м.
Івано-Франківськ, 76000,

про стягнення боргу за неналежне
виконання умов договору №18/07-1/13 від
18.07.13 в розмірі: 3 256 077,18грн. (з
урахуванням індексу інфляції), 3% річних
в розмірі 71 523,80грн. та 52 395,73грн. пені,

за участю представників сторін:

від позивача: Ходжалиєва С.М. -
представник, (довіреність №21 від 02.10.14);

від відповідача: Федорів В.І. -
начальник юридичного відділу,
(довіреність №5/01-ю-02 від 09.01.14),

встановив: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Перша паливна
Компанія" звернулось до господарського
суду Івано-Франківської області з
позовною заявою до відповідача
Дочірнього підприємства
"Івано-Франківський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні Дороги України" про
стягнення боргу за неналежне виконання
умов договору №18/07-1/13 від 18.07.13 в
розмірі: 3 256 077,18грн. (з урахуванням
індексу інфляції), 3% річних в розмірі 71
735,54грн., 52 395,73грн. пені.

Представник позивача в засіданні суду
20.11.14 надав заяву про зменшення розміру
позовних вимог б/н від 17.10.14 (вх. №13532/14
від 20.10.14), в якій просить суд стягнути з
відповідача заборгованість за
поставлений товар за договором №18/07-1/13
від 18.07.13 в розмірі 3 256 077,18грн. (з
урахуванням індексу інфляції), 3% річних
в розмірі 71 523,80грн. та 52 395,73грн. пені.

Відповідно до ч.4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення у
справі зменшити розмір позовних вимог.
Під зменшенням розміру позовних вимог
слід розуміти зміну (у бік зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, в тому
числі ціни позову. Згідно з частиною
третьою статті 55 Господарського
процесуального кодексу України, ціну
позову вказує позивач.

Суд прийняв заяву позивача про
зменшення розміру позовних вимог.
Судом встановлено, що у разі зменшення
позовних вимог має місце нова ціна
позову, виходячи з якої й буде
вирішуватися спір (борг в розмірі 3 256
077,18грн. (з урахуванням індексу
інфляції), 3% річних в розмірі 71 523,80грн.
та 52 395,73грн. пені.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує, просить суд позов
задоволити, свої обґрунтування виклав
у позовній заяві, при цьому вказує на
порушення відповідачем умов договору,
в частині оплати за товар, як наслідок у
відповідача утворився борг.

Представник відповідача проти позову
заперечує з підстав викладених у
відзиві №1254/01-ю від 20.10.14 (вх.№16265/14 від
20.10.14) в якому вказує, що у відповідача
відсутні будь-які рахунки на оплату за
товар та документи щодо належної
якості отриманого від позивача товару
та наголошує, що в матеріалах справи
відсутні належні докази отримання
спірного товару саме представниками
відповідача.

Ухвалою суду від 13.11.14 продовжено строк
вирішення спору на 15 днів.

Представник позивача надав суду
письмові пояснення б/н від 10.11.14
(вх.№18645/14 від 25.11.14) в яких вказує, що
обставини на які наголошує представник
відповідача у відзиві та у засіданнях
суду не відповідають фактичним
обставинам справи.

В судовому засіданні 25.11.14 представник
відповідача надав суду клопотання про
долучення до матеріалів справи
документів (вх.№18670/14 від 25.11.14), а саме:
копію листа №1315/01-ю від 04.11.14 та
копію рекомендованого повідомлення
про вручення поштового відправлення
від 06.11.14.

Розглянувши матеріали справи,
враховуючи вимоги чинного
законодавства та ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
з'ясувавши фактичні обставини на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті судом
встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Перша паливна
Компанія" та Дочірним підприємством
"Івано-Франківський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні Дороги України" укладено
договір №18/07-1/13 від 18.07.13.

Відповідно до п.1.1 вказаного вище
договору, в порядку та на умовах
визначених договором, постачальник
(позивач) зобов'язався передати у
власність покупця (відповідача) бітум
(надалі - товар) залізничним
транспортом окремими партіями згідно
підписаних сторонами специфікацій, а
покупець - прийняти і оплатити товар.

Як вбачається з п.5.1 договору, поставка
товару здійснюється партіями, згідно
специфікацій, що підписуються
сторонами до договору, і є невід'ємною
частиною договору.

Представник позивача в засіданні суду
зазначив, що сторони уклали до договору
специфікації, а саме:

- №1 від 19.07.13 щодо поставки товару на
суму 2 665 000,00грн.;

- №2 від 16.08.13 щодо поставки товару на
суму 984 000,00грн.;

- №3 від 07.10.13 щодо поставки товару на
суму 984 000,00грн.;

- №4 від 07.10.13 щодо поставки товару на
суму 801 000,00грн.

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу товар на суму
5 239 572,74грн. Даний факт
підтверджується актами прийому -
передачі товару, які підписані
сторонами та скріплені їх печатками:

- №892 від 27.07.13 на суму 1 552 259,24грн.;

- №891 від 28.07.13 на суму 1 023 769,50грн.;

- №1009 від 23.08.13 на суму 946 690,00грн.;

- №1237 від 10.10.13 на суму 496 086,00грн.;

- №1249 від 17.10.13 на суму 266 288,00грн.;

- №1259 від 25.10.13 на суму 954 480,00грн.

Пунктом 4.1 договору сторонами
погоджено, що розрахунки за
поставлений товар проводяться шляхом
безготівкового переказу коштів на
поточний рахунок постачальника
вказаний у даному договорі, протягом 60
календарних днів після отримання
товару відповідно до п.5.4 договору, на
підставі отриманого постачальником
рахунку - фактури (рахунку) та виконання
постачальником п.5.6 договору, відлік
строку оплати за товар розпочинається
з дати отримання відповідних
документів.

Представник позивача зазначив, що на
виконання умов договору п.5.6, передав
відповідачу усі належні документи:
податкові накладні, акти - прийому
передачі товару, рахунки на оплату,
залізничні накладні, документи, що
підтверджують якість товару та
наголосив, що факт отримання цих
документів відповідачем
підтверджується листом відповідача
№795/01- п від 07.07.14. Копія даного листа
знаходиться в матеріалах справи і є
додатком до позовної заяви.

Однак, відповідач в порушення умов
договору не оплатив в повному обсязі за
поставлений товар (провів часткову
оплату в розмірі 2 350 000,00грн., а саме:

- 10.10.13 - 1 200 000,00грн., 31.10.13 - 352 259,24грн. (по
акту №892 від 27.07.14);

- 31.10.13 - 647 740,76грн., 27.12.13 - 150 000,00грн. (по
акту №891 від 28.07.13).

Як наслідок, борг відповідача перед
позивачем становить 2 889 572,74грн.
( 5 239 572,74грн. - 2 350 000,00грн. = 2 889
572,74грн.).

За порушення грошового зобов'язання
позивач, на підставі ст.625 Цивільного
кодексу України, нарахував відповідачу
3% річних в розмірі 71 523,80грн. та 366
504,44грн. інфляційних втрат.

В разі порушення строків оплати товару,
покупець на вимогу постачальника
зобов'язаний сплатити останньому пеню
в розмірі облікової ставки НБУ від суми
боргу (п.9.5 договору).

Позивач нарахував відповідачу пеню в
розмірі 52 395,73грн.

Станом на день звернення позивача до
господарського суду
Івано-Франківської області борг
відповідача перед позивачем становить
2 889 572,74грн. основного боргу, 3% річних в
розмірі 71 523,80грн., 366 504,44грн.
інфляційних втрат та 52 395,73грн. пені.

Беручи до уваги викладене вище суд
вважає за правильне позов задоволити
та виходить з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу
України, однією з підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору, з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

За умовами ст.629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, але при укладенні договору
сторони повинні керуватися вимогами
Цивільного кодексу України, іншими
актами цивільного законодавства.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторонам (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

За умовами ст.663 Цивільного
кодексу України продавець зобов'язаний
передати товар покупцеві у строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
кодексу.

Судом при дослідженні матеріалів
справи встановлено факт виконання
позивачем зобов'язань по договору:
позивачем передано, а відповідачем
отримано товар (бітум), що
підтверджується актами - прийому
передачі товару на загальну суму 5 239
572,74грн., копії яких наявні в матеріалах
справи. Факт отримання відповідачем
товару в засіданні суду підтвердив
представник відповідача.

Відповідно до ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні документи для надання їм
юридичної сили та доказовості, у
відповідності до вимог ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
мають бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні містити такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми), дату і місце складання, назву
підприємства, від імені якого складено
документ, зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Наявні в матеріалах справи акти
приймання - передач товару
відповідають вимогам ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", а тому є
первинними обліковими документами, які
підтверджують, що на виконання умов
договору №18/07-1/13 від 18.07.13 позивач
передав у власність, а відповідач
отримав бітум на суму 5 239 572,74грн.

Щодо заперечень відповідача з
посиланням на те, що обов'язок по оплаті
товару виникає після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на товар слід зазначити
наступне.

Частиною 1 статті 692 Цивільного
кодексу України встановлено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

В даному випадку строк оплати товару
встановлений сторонами у п.4.1 договору
(та в п.5 специфікацій до договору) з
яких випливає, що відповідач
зобов'язаний здійснити розрахунки за
поставлений товар шляхом
безготівкового переказу коштів на
поточний рахунок постачальника
вказаний у даному договорі, протягом 60
календарних днів після отримання
товару відповідно до п.5.4 договору, на
підставі отриманого постачальником
рахунку - фактури (рахунку) та виконання
постачальником п.5.6 договору, відлік
строку оплати за товар розпочинається
з дати отримання відповідних
документів.

Із аналізу викладених вище правових
норм випливає, що наявність обов'язку
оплатити товар виникає у покупця після
прийняття самого товару чи
товаророзпорядчих документів на нього.
Факт отримання відповідачем товару,
обумовленого договором,
підтверджується належним чином
оформленими підписаними та
скріпленими печатками сторін актами -
прийому передачі товару. Як вбачається
з актів, у них вказано найменування
товару, його кількість, ціну.

Крім того, у відповідача наявні
специфікації та всі супроводжуючі
документи (на виконання п.5.6 договору).

Судом встановлено, що позивач направив
відповідачу: акти - прийому передачі
товару, рахунки на оплату, податкові
накладні, залізничні накладні. Більше
того, про отримання документів
свідчить і лист директора Дочірнього
підприємства "Івано-Франківський
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні Дороги України"
Павлюк М.М. №795/01-п від 07.07.14, який судом
досліджувався під час судового
розгляду та копія якого знаходиться в
матеріалах справи. В листі зазначено,
що Дочірне підприємство
"Івано-Франківський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні Дороги України"
підтверджує факт здійснення
постачання бітуму у відповідності до
договору №18/07-1/13 від 18.07.13 та
підтверджує, що відповідачем в повному
обсязі були отримані всі сертифікати,
паспорти якості та ряд інших
документів, які перелічені в листі:
акти прийому-передачі, рахунки на
оплату, залізничні накладні, податкові
накладні.

За таких обставин, твердження
відповідача про неотримання від
позивача рахунків на оплату та
документів щодо якості товару не
відповідають дійсності, є
необґрунтованими та суперечать
матеріалам справи, отже не беруться
судом до уваги.

Більше того, суд критично ставиться до
посилання представника відповідача на
лист Дочірнього підприємства
"Івано-Франківський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні Дороги України" №1315/01-ю
від 04.11.14, в якому вказано, що при
проведенні ретельного дослідження
відповідачем на підприємстві не
виявлено документів щодо якості бітуму
дорожнього, рахунків на оплату,
будь-яких супровідних листів, і як
наслідок відповідач відкликає свій
лист №795/01-п від 07.07.14.

По - перше: лист - повідомлення про
відкликання листа датований 04.11.14, а
провадження у справі порушено 11.09.14.
Тобто, дану дію відповідач здійснив під
час провадження у справі, що свідчить
про ухилення відповідача від виконання
зобов'язань за договором.

По - друге: в листі зазначено, що тільки
при проведенні саме ретельного
дослідження на підприємстві
відповідача не виявлено перелічених
вище документів. Тобто, тільки те, що
відповідач недобросовісно ставиться
до виконання своїх посадових
обов'язків слугувало підставою для
відкликання листа №795/01-п від 07.07.14 та
спричинило ухилення відповідача від
сплати боргу.

Судом встановлено, що строк оплати за
актами прийому - передачі сплинув:

- за №892 від 27.07.13 - 26.09.13;

- за №891 від 28.07.13 - 27.09.13;

- за №1009 від 23.08.13 - 22.10.13;

- за №1237 від 10.10.13 - 09.12.13;

- за №1249 від 17.10.13 - 16.09.14;

- за №1259 від 25.10.13 - 24.12.14.

Відповідно до частини першої
статті 222 Господарського кодексу
України учасники господарських
відносин, що порушили майнові права або
законні інтереси інших суб'єктів,
зобов'язані поновити їх, не чекаючи
пред'явлення їм претензії чи звернення
до суду.

Однак, відповідач порушив свої
зобов'язання за договором, оскільки не
здійснив оплату за товар в повному
обсязі. Як наслідок, борг відповідача
перед позивачем становить 2 889 572,74грн.

У відповідності із ст.193
Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За умовами ст.612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 525 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 599
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється належним
чином проведеним виконанням.

Суд враховуючи наведені вище
норми Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши представлені докази, прийшов
до висновку про те, що вимога позивача
про стягнення основного боргу в сумі
2 889 572,74 грн. є обґрунтованою
та підлягає задоволенню (розрахунок та
пояснення до розрахунку знаходяться в
матеріалах справи).

Статтею 549 Цивільного кодексу
України передбачено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.1 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Судом встановлено, що
правомірною є вимога позивача про
стягнення з відповідача

52 395,73грн. пені (на підставі п.п.9.5, 9.10
договору).

Відповідно до ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, що прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної
норми, наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. Причому, вимагати сплати
суми боргу з врахуванням індексу
інфляції та три проценти річних є
правом кредитора, яке він може
реалізувати, а може від нього
відмовитися.

Господарським судом встановлено факт
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем та здійснено перевірку
поданого позивачем розрахунку 3 %
річних та інфляційних втрат. Згідно з
арифметичним розрахунком, проведеним
судом за допомогою ІПС
«Законодавство», з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 3%
річних в розмірі 71 523,80грн. та 366 504,44грн.
інфляційних втрат.

При дослідженні матеріалів справи,
оцінивши подані докази, судом
встановлено, що відповідач взяті на
себе зобов'язання за договором не
виконав, тобто не виконав визначені на
розсуд сторонами і погоджені ними
умови договору, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Відповідач порушив
договірні зобов'язання що стосуються
оплати за товар.

З'ясуванням документальних
доказів у справі суд встановив, що
відповідач на спростування правової
позиції позивача, викладеної у
позовній заяві, доказів сплати спірної
суми заборгованості, яка є предметом
стягнення у даній справі не подав,
обставини, покладені в основу
заявлених позовних вимог у даній
справі не спростував.

З огляду на фактичні обставини справи
суд прийшов до висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позову та вважає за правильне стягнути
з відповідача на користь позивача
основного боргу в сумі 2 889 572,74 грн., 3%
річних в розмірі 71 523,80грн. та 366 504,44грн.
інфляційних втрат.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

З огляду на вимоги ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Позивачем доведено обставини, на які
він посилався, як на підставу своїх
вимог. Наведені відповідачем
заперечення не відповідають фактичним
обставинам справи, вимогам діючого
законодавства та спростовуються
викладеним вище.

Судові витрати відповідно до ст.49
Господарського процесуального кодексу
слід покласти на відповідача.

Однак, п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про
судовий збір" встановлено, що сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі зменшення розміру
позовних вимог. Аналогічна правова
позиція міститься у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України №2
від 21.02.13. За таких обставин суд вважає
за правильне повернути позивачу з
державного бюджету України 4,24грн.
сплаченого судового збору (згідно
платіжного доручення №3596 від 28.08.14).

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. 6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, Законом України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", Законом України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
Законом України "Про судовий збір",
ст.ст.11,525,526,549,599,612,625,627,629,655,663,692
Цивільного кодексу України,
ст.ст.174,193,218,222,230 Господарського
кодексу України ст.ст.22,33,43,49,55, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша паливна
Компанія" до відповідача Дочірнього
підприємства "Івано-Франківський
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні Дороги України"
про стягнення боргу за неналежне
виконання умов договору №18/07-1/13 від
18.07.13 в розмірі: 3 256 077,18грн. (з
урахуванням індексу інфляції), 3% річних
в розмірі 71 523,80грн., 52 395,73грн. пені -
задоволити.

Стягнути з Дочірнього підприємства
"Івано-Франківський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні Дороги України"
вул.Петрушевича, 1, м.Івано-Франківськ,
76004 (, п/р 6001 в
Івано-Франківському відділенні ПАТ
"Укрінбанк", МФО 300142) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша паливна
Компанія", вул.Саксаганського, 77/202,
м.Київ (, п/р8714 у
відділенні №12 ПАТ "ПУМБ", м.Київ, МФО
334851) борг в розмірі 3 256 077,18грн. (з
урахуванням індексу інфляції) (три
мільйони двісті п'ятдесят шість тисяч
сімдесят сім грн. 18коп.), 3% річних в
розмірі 71 523,80грн. (сімдесят одну тисячу
п'ятсот двадцять три грн. 80коп.), 52
395,73грн. пені (п'ятдесят дві тисячі
триста дев'яносто п'ять грн. 73коп.), 67 599,
93грн. (шістдесят сім тисяч п'ятсот
дев'яносто дев'ять грн. 93коп.) судового
збору.

Видати наказ.

Повернути з Державного бюджету України
сплачений позивачем, Товариством з
обмеженою відповідальністю "Перша
паливна Компанія", вул.Саксаганського,
77/202, м.Київ () судовий
збір в розмірі 4,24грн. (чотири грн. 24коп.)
сплачений згідно платіжного доручення
№3596 від 28.08.14).

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 28.11.14.

Суддя
Булка В.І.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

Помічник судді Гандера М.В. 28.11.14