ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
УХВАЛА

10.12.14
Справа № 4/33-526

Львівський апеляційний господарський
суд в складі суддів:

головуючий суддя: Данко Л.С.,

судді: Галушко Н.А.,

Орищин Г.В.,

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги Державного підприємства
«Ковалівський спиртовий завод», вих. №
168 від 20.11.2014 р. (вх. № 01-05/5719/14 від 08.12.2014
р.),

на рішення Господарського суду
Тернопільської області від 31 травня 2010
року

у справі № 4/33-526 (суддя Бурда Н.М.),

порушеній за позовом

Позивача: Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Тернопільської обласної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль», м.
Тернопіль,

До відповідача: Державного
підприємства «Ковалівський спиртовий
завод», с. Ковалівка, Монастириський
р-н, Тернопільська обл.,

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Брикса Андрій Олегович
(розпорядник майна), м. Тернопіль,

Про: стягнення 5495,22 доларів США, що
еквівалентно 43687,55 грн.

Відповідно до протоколу розподілу
справ КП «Документообіг господарських
судів» від 08.12.2014 р., дану справу
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Данко Л.С.

Згідно розпорядження в. о. голови
Львівського апеляційного
господарського суду від 09.12.2014 р., у
склад колегії для розгляду справи №
4/33-526 Господарського суду
Тернопільської області введено суддів
Галушко Н.А. та Орищин Г.В.

ВСТАНОВИВ:

Державним підприємством «Ковалівський
спиртовий завод» подано апеляційну
скаргу вих. № 168 від 20.11.2014 р. (вх. №
01-05/5719/14 від 08.12.2014 р.) на рішення
Господарського суду Тернопільської
області від 31 травня 2010 року у справі №
4/33-526 порушеній за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Тернопільської
обласної дирекції «Райффайзен Банк
Аваль», м. Тернопіль, до відповідача:
Державного підприємства «Ковалівський
спиртовий завод», с. Ковалівка,
Монастириський р-н, Тернопільська обл.,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Брикса Андрій Олегович
(розпорядник майна), м. Тернопіль, про:
стягнення 5495,22 доларів США, що
еквівалентно 43687,55 грн.

Також до апеляційної скарги скаржником
подано: платіжне доручення № 379 від
10.11.2014 р. (копія); опис вкладення у цінний
лист від 24.11.2014 р. (копія); довіреність №
127 від 30.09.2014 р. (копія); витяг з
інформації із Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно Єдиного
реєстру заборон відчуження нерухомого
майна(копія); клопотання про видачу
копії виконавчих документів(копія);
лист № 03.3-32/В-2/4234 від 12.11.2014 р. (копія);
постанова про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 12.07.2010 р. (копія); клопотання про
видачу копії рішення суду вих. № 167 від
13.11.2014 р. (копія); лист № 1697/2014 від 17.11.2014
р. (копія); рішення Господарського суду
Тернопільської області від 31.05.2010 р. по
справі № 4/33-526 (копія).

Як вбачається з апеляційної скарги,
апелянт просить поновити строк для
подання апеляційної скарги, як такий,
що пропущений із поважних причин та
відкрити апеляційне провадження у
справі (пункт 1-ий резолютивної
частини).

В обґрунтування зазначеного
клопотання скаржник зазначає, що у
процесі реорганізації Державного
підприємства «Ковалівський спиртовий
завод» із Єдиного реєстру відчуження
нерухомого майна Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
підприємству стало відомо про те, що на
підставі Постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження ВП № 20234876 від 12 липня
2010 року у Єдиному реєстрі заборони є
запис про накладення арешту на майно
підприємства.

Відповідно до наведеного, скаржник
змушений був звернутись із клопотанням
до Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області про видачу копій виконавчих
документів, які слугували підставою
для прийняття такої постанови.

Отже, на підставі рішення
Господарського суду Тернопільської
області від 31 травня 2010 р. та наказу
Господарського суду Тернопільської
області від 22 червня 2010 року по справі
№ 4/33-526 державним виконавцем було
відкрито виконавче провадження.

Також апелянт зазначає, що оскаржуване
рішення місцевого суду на адресу
апелянта (ДП «Ковалівський спиртовий
завод») не було надіслано (направлено),
чим порушено вимоги ст. 87 ГПК України (в
редакції 30.10.2014 р.), оскільки апелянт не
був присутнім в судовому засіданні та
не міг знати про існування
вищевказаного рішення.

Колегія суддів оцінивши в сукупності
апеляційну скаргу, прийшла до висновку,
що у задоволенні клопотання про
поновлення пропущеного строку для
подання апеляційної скарги слід
відмовити та апеляційну скаргу
Державного підприємства «Ковалівський
спиртовий завод», вих. № 168 від 20.11.2014 р.
(вх. № 01-05/5719/14 від 08.12.2014 р.) повернути,
виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 93
Господарського процесуального кодексу
України (надалі ГПК України),
апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів, а на ухвалу
місцевого господарського суду -
протягом п'яти днів з дня їх оголошення
місцевим господарським судом. У разі
якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частину рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання рішення,
оформленого відповідно до статті 84
цього Кодексу.

Статтею 87 ГПК України (в редакції, яка
діяла на момент прийняття
оскаржуваного рішення по справі №
4/33-526) чітко визначено, що рішення та
ухвали розсилаються сторонам,
прокурору, який брав участь в судовому
процесі, третім особам не пізніше п'яти
днів після їх прийняття або вручаються
їм під розписку, якщо інше не
передбачено цим Кодексом. Якщо
рішенням або ухвалою господарського
суду відповідачеві заборонено вчиняти
певні дії, що потребуватиме вчинення
дій органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими чи службовими особами,
копія такого судового рішення також
надсилається цим органам та/або особам
у порядку, визначеному цією статтею.

Відтак, місцевий суд не порушив
приписів статті 87 ГПК України (в
редакції, яка діяла на момент прийняття
оскаржуваного рішення від 31.05.2010 р. по
справі № 4/33-526).

Слід зазначити, як вбачається з
матеріалів справи № 4/33-526, місцевим
господарським судом на адресу ДП
«Ковалівський спиртовий завод» було
направлено ухвалу від 30.03.2010 р. про
порушення провадження по справі №
4/33-526, яку апелянтом було отримано під
розписку 09.04.2010 р. та взято участь у
розгляді вищевказаної справи в
судовому засіданні, яке відбулось
15.04.2010 р.

Крім того, ухвалами Господарського
суду Тернопільської області від 15.04.2010
р. та від 13.052010 р. розгляд справи № 4/33-526
було відкладено, та вищевказані ухвали
були надіслані сторонам під розписку
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення,
яке отримано апелянтом/відповідачем
21.04.2010 р. за № 796784 та від 21.05.2010 р. за №
2828341 (а. с. 38, 56).

З вищенаведеного вбачається, що
апелянту було відомо про розгляд
вищевказаної справи.

Крім того, рішення Господарського суду
Тернопільської області було прийнято 31
травня 2010 року, апелянт звернувся до
Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою 08.12.2014 року, з пропуском строку
на апеляційне оскарження 4 роки та 6
місяців.

Відповідно до частини 2 статті 93 ГПК
України, апеляційний господарський суд
постановляє ухвалу про повернення
апеляційної скарги у випадках, якщо
вона подана після закінчення строків,
установлених цією статтею, і суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, та
незалежно від поважності причини
пропуску цього строку - у разі, якщо
апеляційна скарга подана прокурором,
органом державної влади, органом
місцевого самоврядування після спливу
одного року з дня оголошення
оскаржуваного судового рішення.

Слід зазначити, що Господарський суд
вирішує господарські спори на підставі
Конституції України, цього Кодексу,
інших законодавчих актів України,
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України (частина 1 статті 4
Господарського процесуального кодексу
України). Конвенція про захист прав
людини та основоположних свобод, яка,
перед іншого, регулює діяльність
Європейського суду з прав людини, була
ратифікована Верховною Радою України
17.07.1997 р. Рішення Європейського суду з
прав людини є обов'язковими до
застосування для кожної з
країн-учасниць Конвенції, оскарженню
не підлягають і є частиною
національного законодавства
країни-учасниці.

Відповідно до статті 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Як зазначено у рішенні Європейського
суду з прав людини від 09.01.2013 р. у справі
«Олександр Волков проти України»,
строк давності переслідує декілька
важливих цілей, зокрема забезпечує
правову визначеність і завершеність,
захищає потенційних відповідачів від
застарілих вимог, які було б важко
заперечувати, дозволяє уникнути
несправедливості, яка може виникнути
при прийнятті судами рішень відносно
подій, які відбувались в далекому
минулому на основі доказів, які з часом
можуть стати ненадійними та
недостатніми (див. Stubbings and Others v. The United
Kingdom, 22 October 1996 § 51, eports 1996 IV). Суд
постановив, що процесуальні норми
направлені на забезпечення належного
правосуддя і дотримання принципу
правової визначеності, і заявники
повинні розраховувати, що ці норми
будуть застосовуватись.

Отже, відповідно до його прецедентної
практики, право на справедливий
судовий розгляд, ґарантований пунктом 1
статті 6, має тлумачитися у світлі
преамбули Конвенції, яка проголошує
верховенство права, як елемент
спільної спадщини держав-учасниць.
Одним з основних елементів
верховенства права є принцип правової
певності, який, серед іншого,
передбачає, що в будь-якому спорі
рішення суду, яке вступило в законну
силу, не може бути поставлене під
сумнів («Брумареску проти Румунії», п.
61).

З огляду на все вищенаведене в
сукупності, колегія суддів не знайшла
підстав для поновлення строку на
апеляційне оскарження по справі №
4/33-526, так як, апелянт не обґрунтував
належними та допустимими доказами
поважність пропуску строків на 4 роки 6
місяців для апеляційного оскарження
судового рішення від 31.05.2010 р. по справі
№ 4/33-526, а відтак вважає, що апеляційну
скаргу Державного підприємства
«Ковалівський спиртовий завод», вих. №
168 від 20.11.2014 р. (вх. № 01-05/5719/14 від 08.12.2014
р.) слід повернути.

На ухвалу про повернення апеляційної
скарги може бути подана касаційна
скарга.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
частини 2 статті 93 Господарського
процесуального кодексу України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Ковалівський спиртовий
завод», вих. № 168 від 20.11.2014 р. (вх. №
01-05/5719/14 від 08.12.2014 р.) на рішення
Господарського суду Тернопільської
області від 31 травня 2010 року у справі №
4/33-526 з додатками на 16-ти арк., повернути
скаржнику.

Додаток: матеріали апеляційної скарги
з додатками на 16-ти арк. для
скаржника/апелянта.

Головуючий суддя
Данко Л.С.

Суддя
Галушко Н.А.

Суддя
Орищин Г.В.