ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 року Справа №
904/6846/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Чус О.В. -
(доповідача),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О.

Секретар судового засідання: Литвин
А.П.

За участю представників сторін:

відповідач: ОСОБА_1, НОМЕР_1 від 01.05.06,
фізична особа - підприємець;

представник позивача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 20.10.2014
року у справі № 904/6846/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"ПриватБанк", м.
Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м. Дніпропетровськ

про стягнення 49 607, 83 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 20.10.2014
року у справі №904/6846/14 (суддя Ярошенко
В.І.) позов задоволено частково.
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ, на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк "ПриватБанк", м.
Дніпропетровськ, заборгованість за
кредитом у сумі 34100 грн., заборгованість
по процентам за користування кредитом
у розмірі 10399, 52 грн., заборгованість по
комісії за користування кредитом у
сумі 1808, 61 грн., пеню у розмірі 329, 97 грн.
та 1827 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Розстрочено виконання рішення суду на
три роки (36 місяців) з оплатою боргу
щомісячно рівними частинами за
наступним графіком: до 01.12.2014 - 1346, 26 грн.;
до 01.01.2015 - 1346, 26 грн.; до 01.02.2015 - 1346, 26
грн.; до 01.03.2015 - 1346, 26 грн.; до 01.04.2015 - 1346,
26 грн.; до 01.05.2015 - 1346, 26 грн.; до 01.06.2015 -
1346, 26 грн.; до 01.07.2015 - 1346, 26 грн.; до
01.08.2015 - 1346, 26 грн.; до 01.09.2015 - 1346, 26 грн.;
до 01.10.2015 - 1346, 25 грн.; до 01.11.2015 - 1346, 25
грн.; до 01.12.2015 - 1346, 25 грн.; д о 01.01.2016 - 1346,
25 грн.; до 01.02.2016 - 1346, 25 грн.; до 01.03.2016 -
1346, 25 грн.; до 01.04.2016 - 1346, 25 грн.; до 01.05.2016 -
1346, 25 грн.; до 01.06.2016 - 1346, 25 грн.; до 01.07.2016
- 1346, 25 грн.; до 01.08.2016 - 1346, 25 грн.; до 01.09.2016
- 1346, 25 грн.; до 01.10.2016 - 1346, 25 грн.; до
01.11.2016 - 1346, 25 грн.; до 01.12.2016 - 1346, 25 грн.;
до 01.01.2017 - 1346, 25 грн.; до 01.02.2017 - 1346, 25
грн.; до 01.03.2017 - 1346, 25 грн.; до 01.04.2017 -
1346, 25 грн.; до 01.05.2017 - 1346, 25 грн.; до 01.06.2017 -
1346, 25 грн.; до 01.07.2017 - 1346, 25 грн.; до 01.08.2017
- 1346, 25 грн.; до 01.09.2017 - 1346, 25 грн.; до
01.10.2017 - 1346, 25 грн.; до 01.11.2017 - 1346, 25 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк "ПриватБанк"
звернулося до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій скаржник
просить рішення суду скасувати в
частині зменшення розміру пені до 10%
від заявленої суми та розстрочення
виконання рішення на 36 місяців,
прийняти нове, яким задовольнити
стягнення пені у повному обсязі, у
розстроченні рішення відмовити, в
іншій частині рішення залишити без
змін. Скаржник вважає, що рішення
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права;
при неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи. Позивач
вказує, що рішення суду про стягнення
заборгованості не зупиняє дію
кредитного договору, оскільки судом
визначена розстрочка виконання
рішення строком на 36 місяців рівними
частинами, то на заборгованість, що
залишилась будуть нараховуватися
відсотки, неустойка, комісія, що
призведе до значної суми, на стягнення
якої позивач знову звернеться до суду,
це ще більше погіршить стан
відповідача. Позивач посилається на те,
що при укладені договору позичальник
не ставив під сумнів розумність та
справедливість його умов, навпаки,
укладаючи договір сторони розумно
оцінували умови, за яких він буде
виконуватись,зокрема, зважаючи на
відповідальність, яка наступає згідно
умов договору, при його невиконанні або
неналежному виконанні. Судом при
прийнятті рішення не вказано
обставини, що мають істотне значення
для зменшення розміру неустойки та не
мотивовано задоволення клопотання
відповідача (матеріалами справи не
доведено тяжкий матеріальний стан
відповідача, його бажання достроково
здійснити погашення заборгованості,
належне виконання взятих на себе
зобов'язань).

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП
ОСОБА_1 просить суд залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а рішення
господарського суду - без змін.

Представник позивача у судове
засідання не з»явився.

Враховуючи те, що наявні у справі
докази дозволяють розглянути скаргу по
суті, колегія суддів вважає за можливе
розглянути спір за відсутністю
представника позивача.

Заслухавши пояснення відповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.05.2011 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
( клієнт) приєднався до "Умов та правил
надання банківських послуг" (далі -
Умови) Публічним акціонерним
товариством Комерційний Банк
"ПриватБанк" (банк), Тарифів Банку, що
розміщені в мережі Інтернет на сайті
http://privatbank.ua, які разом складають
Договір банківського обслуговування №
б/н від 20.05.2011р. та взяв на себе
зобов'язання виконувати умови
договору.

Відповідно до умов договору
відповідачу було встановлено
кредитний ліміт на поточний рахунок
НОМЕР_3 в електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта (системи
клієнт-банк, інтернет клієнт банк,
sms-повідомлення або інших), що визначено
і врегульовано "Умовами та правилами
надання банківських послуг".

Пунктом 3.18.1.1 Умов і правил надання
банківських послуг передбачено, що
кредитний ліміт на поточний рахунок
надається на поповнення обігових
коштів та здійснення поточних платежів
клієнта, у межах, кредитного ліміту. Про
розмір ліміту банк повідомляє клієнта
на свій вибір або у письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку банка та клієнта.

Кредит надається в обмін на
зобов'язання клієнта щодо його
повернення, сплати процентів та
винагороди (пункт 3.18.1.3 Умов і правил
надання банківських послуг).

Пункт 3.18.1.6 Умов зазначає, що ліміт може
бути змінений банком в односторонньому
порядку, передбаченому Умовами і
правилами надання банківських послуг,
у разі зниження надходжень грошових
коштів на поточний рахунок або
настання інших факторів, передбачених
внутрішніми нормативними документами
банку. Підписавши угоду, клієнт
висловлює свою згоду на те, що зміна
ліміту проводиться банком в
односторонньому порядку шляхом
повідомлення клієнта на свій вибір або
в письмовій формі, або через
встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта (системи
клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших).

Обслуговування кредитного ліміту на
поточному рахунку клієнта
здійснюється з моменту подачі клієнтом
до банку заяви на приєднання до "Умов та
Правил надання банківських послуг" (або
у формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовою або електронною
інформацією, або в будь-якій іншій
формі) та/або з моменту надання
клієнтом розрахункових документів на
використання коштів у рамках
кредитного Ліміту в межах зазначених у
них сум, і діє в обсязі перерахованих
засобів до повного виконання
зобов'язань сторонами (пункт 3.18.6.1 Умов).

Відповідно до пункту 3.18.4.1 Умов за
користування кредитом у період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку клієнта при закритті
банківського дня клієнт виплачує
проценти, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом із
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнулення дебетового сальдо в
одну з дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця (надалі - "період, в який
дебетове сальдо підлягає обнуленню"),
розрахунок процентів здійснюється за
процентною ставкою в розмірі 0% річних
від суми залишку непогашеної
заборгованості (пункт 3.18.4.1.1 Умов).

Згідно з пунктом 3.18.4.1.2 Умов при не
обнуленні дебетового сальдо в одну з
дат періоду, в якому дебетове сальдо
підлягає обнуленню, протягом 90 днів з
останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
клієнт виплачує банку за користування
кредитом проценти в розмірі 24% річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнуленню.

У випадку непогашення кредиту протягом
90 днів з дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнуленню, починаючи з 91-го дня після
дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
кредит вважається простроченим, а
грошові зобов'язання клієнта щодо
погашення заборгованості вважаються
порушеними. При порушенні клієнтом
будь-якого з грошового зобов'язання
клієнт сплачує банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 48 %
річних від суми залишку непогашеної
заборгованості.

У разі порушення клієнтом будь-якого з
грошових зобов'язань і при реалізації
права банку на встановлення іншого
строку повернення кредиту,
передбаченого Умовами і правилами
надання банківських послуг, клієнт
сплачує банку пеню у розмірі 0,1315% від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
з дня, наступного за датою порушення
зобов'язань (пункт 3.18.4.1.3 Умов).

Пунктом 3.18.4.1.4 Умов встановлено, що під
"непогашенням кредиту" мається на увазі
відсутність на поточному рахунку
нульового дебетового сальдо при
закритті банківського дня.

Відповідно до пункту 3.18.4.9 Умов
розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається. Нарахування
відсотків здійснюється в дату сплати.

Відповідно до пункту 3.18.1.17 Умов при
перерахуванні клієнтом з поточного
рахунку коштів за рахунок кредитного
ліміту на будь-які рахунки або
пластикові картки, утримувачем яких є
сам власник поточного рахунку або
пов'язані з ним фізичні особи (за
виключенням зарахувань заробітної
плати), із суми кожного проведеного за
рахунок кредитного ліміту
перерахувань, стягується комісійна
винагорода у розмірі 3% від суми
перерахувань.

При несплаті винагороди, відсотків у
відповідні їм дати сплати, вони
вважаються простроченими.

Відповідно до пункту 3.18.2.3.4 Умов, банк
має право при порушенні клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого Умовами, змінити умови
кредитування - вимагати від клієнта
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за
кредитом в повному обсязі.

Відповідно до п. 3.18.5.1 Умов при
порушенні клієнтом будь-якого із
зобов'язань по сплаті відсотків за
користування кредитом, передбачених
Умовами п.п. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3,
термінів повернення кредиту,
передбачених п.п. 3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4,
винагороди, передбаченої п.п. 3.18.2.2.5,
3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6, клієнт сплачує банку
за кожний випадок порушення пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період, за який
сплачується пеня, (у % річних) від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу. У випадку
реалізації банком права на
встановлення іншого строку повернення
кредиту, клієнт сплачує банку пеню у
розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3 від суми
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
у гривні.

На виконання умов укладеного договору
Банком надано відповідачу кредитний
ліміт, що підтверджується банківською
випискою по особовому рахунку (а.с.24). У
зв'язку з неналежним виконання
відповідачем умов кредитного договору
банківського обслуговування від 20.05.2011
щодо своєчасного та повного повернення
кредиту та сплати процентів за
користування кредитом, ПАТ КБ
"ПриватБанк" звернулося з позовом про
стягнення заборгованості зі сплати
кредиту станом на 13.07.2014 у сумі 34100,00
грн., заборгованість зі сплати
відсотків за користування кредитом у
сумі 10399, 52 грн. та комісії за
користування кредитом у сумі 1808, 61 грн.

Відповідно до ст.. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.

Як передбачено ст.. 634 Цивільного
кодексу України, договором приєднання
є договір, умови якого встановлені
однією із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому. Друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору.

Відповідач, підписавши заяву про
відкриття поточного рахунку, прийняв
пропозицію позивача та приєднався до
договору згідно з умовами та правилами
надання банківських послуг на умовах,
викладених у вищезазначеній заяві.

Статтею 639 Цивільного кодексу
передбачено, що договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Відповідно до частини 1 статті 1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України,
цивільні та господарські зобов'язання
мають бути виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Факт існування заборгованості у
розмірі 34100 грн. відповідачем не
заперечується, доказів сплати суми
боргу, а також відсотків за
користування кредитом та комісії не
надано.

Отже судом першої інстанції
обґрунтовано та правомірно задоволено
позовні вимоги в частині стягнення на
користь позивача заборгованості
відповідача за кредитним договором у
сумі 34100 грн., заборгованості зі сплати
відсотків за користування кредитом у
сумі 10399, 52 грн. та комісії за
користування кредитом у сумі 1808, 61 грн.

Крім того позивачем заявлено до
стягнення з відповідача пеню у розмірі
3299, 70 грн.

Відповідно до положень ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції відповідачем було заявлено
клопотання про зменшення суми боргу до
розміру основного боргу, а також про
розстрочення виконання рішення суду
строком на п'ять років (60 місяців)
шляхом стягнення суми боргу рівними
частинами щомісячно.

Вказані клопотання обґрунтовані тим,
що відповідач на даний час не
займається підприємницькою діяльністю
та є безробітним, має статус інваліда І
групи, потребує постійного
медикаментозного лікування, родина
відповідача є багатодітною та
малозабезпеченою сім'єю, дружина не
працює, перебуває в дектерній
відпустці. Розмір доходу відповідача
становить пенсія за інвалідністю у
розмірі 1426 грн. Як зазначено
відповідачем стягнення боргу в розмірі
заявленому позивачем може поставити
родину відповідача у край важке
становище.

На підтвердження доводів, викладених у
клопотаннях, відповідачем долучено до
матеріалів справи наступні докази:
Витяг з Єдиного державного реєстру
юридичних та фізичних
осіб-підприємців, довідка МСЕК №573046,
довідка про подану декларацію про
майновий стан і доходи від 03.10.2014р.
№22015/6/04-61-17-01, посвідчення інваліда І
групи НОМЕР_4, посвідчення багатодітної
родини НОМЕР_5, витяг із протоколу №225/12
від 16.08.2013р. засідання комісії АНД
виконкому по розгляду скарг та заяв
громадян, що стосується житлових
субсидій, адресної соціальної допомоги
малозабезпеченим сім'ям та надання
пільг, довідка управління праці та
соціального захисту населення №793 від
22.08.2013р., виписку з історії хвороби №1306.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином, зазначена вище норма
надає право суду зменшити розмір
неустойки за виняткових обставин.

Статтями 233 ГК України та 551 ЦК
України передбачено, що не лише
майнові інтереси сторін є
визначальними критеріями для
зменшення розміру неустойки.

Пунктом 2.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» №14 від
17.12.2013р. встановлено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням господарського суду (частина
третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК
України, пункт 3 статті 83 ГПК). У
вирішенні пов'язаних з цим питань
господарському суду слід враховувати
викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17
пункту 3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011 N
18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (з подальшими
змінами), а також в абзацах першому -
четвертому пункту 9 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу XII Господарського
процесуального кодексу України" (з
подальшими змінами).

Згідно з п. 3.17.4. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 від 26.12.2011,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи вище викладене,
законодавством передбачена
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 223 Господарського кодексу
України.

При вирішенні питання щодо
зменшення розміру нарахованої до
стягнення пені господарським судом
правомірно були прийняті до уваги
обставини винятковості даного випадку
та зменшено розмір пені до 10 % від
належної до стягнення суми.

Відповідно до вимог ст.121 ГПК України,
при наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Згідно п.7.2. Постанови Вищого
господарського суду України №9 від
17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, поставно
господарських судів України»,
підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, враховуючи обставини
викладені в заяві відповідача про
розстрочку виконання рішення та докази
надані на підтвердження викладеного,
колегія суддів вважає вірним висновок
господарського суду першої інстанції
щодо наявності існування реальних
обставин, які позбавляють боржника
можливості на час прийняття рішення по
справі про стягнення заборгованості цю
суму боргу погасити, а отже, часткове
задоволення заяви про відстрочку
виконання рішення господарського суду
слід визнати цілком обґрунтованим.

Отже, суд першої інстанції правомірно
задовольнив позовні вимоги в частині
стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості
за кредитом у сумі 34100 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом у розмірі 10399, 52
грн., заборгованість по комісії за
користування кредитом у сумі 1808, 61 грн.,
пеню у розмірі 329, 97 грн. та розстрочив
виконання рішення суду на три роки (36
місяців) з оплатою боргу щомісячно
рівними частинами, а тому рішення в цій
частині слід залишити без змін.

У свою чергу, вирішуючи питання
розподілу судових витрат,
господарський суд Дніпропетровської
області не звернув свою увагу на
наявність в матеріалах справи (а.с.61 )
копії посвідчення інваліда І групи
НОМЕР_4 виданого на ім'я ОСОБА_1, що надає
право на пільги, встановлені п.9 ч.1 ст. 5
Закону України «Про судовий збір», у
відповідності до якого звільняються
від сплати судового збору інваліди І
групи.

Таким чином, суд першої інстанції в
порушення положень ЗУ «Про судовий
збір» не зважаючи на наявність у
відповідача пільг, що дають підстави
для звільнення його від сплати
судового збору, стягнуто з відповідача
на користь позивача судовий збір.

З урахуванням вищевикладеного рішення
суду першої інстанції в частині
розподілу судових витрат підлягає
зміні.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору за подання позову та апеляційної
скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 101-105 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку "ПриватБанк" залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 20.10.2014
року у справі № 904/6846/14 змінити.

Викласти абзац другий резолютивної
частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (49075, АДРЕСА_1 ІПН
НОМЕР_2) на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк "ПриватБанк" (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код
14360570) заборгованість за кредитом у сумі
34100 грн., заборгованість по процентам за
користування кредитом у розмірі 10399, 52
грн., заборгованість по комісії за
користування кредитом у сумі 1808, 61 грн.,
пеню у розмірі 329, 97 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Виконання постанови доручити
господарському суду Дніпропетровської
області.

Постанову апеляційної інстанції
може бути оскаржено у касаційному
порядку до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено 08.12.2014
року.

Головуючий суддя
О.В. Чус

Суддя
М.О. Дармін

Суддя
О.В. Березкіна