ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року Справа № 903/1002/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого суддіКорсака
В.А.суддівДанилової М.В., Данилової
Т.Б.розглянувши матеріали касаційної
скарги Другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиціїна
постановуРівненського апеляційного
господарського суду від 12.09.2014у справі
№ 903/1002/13 Господарського суду
Волинської області за
позовомПрокурора міста Луцьк в
інтересах держави в особі Волинського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідівдо 1.
Центру соціально-трудової
реабілітації інвалідів "Енергія-1"
Волинської обласної організації
Всеукраїнської організації інвалідів
"Союз організації інвалідів України", 2.
Підприємства "ПІК" Волинської обласної
організації Всеукраїнської
організації інвалідів "Союз
організацій інвалідів
України"провизнання результатів
конкурсних торгів недійсними та
визнання недійсним договору,
укладеного за результатами закупівлі,
застосовування наслідків недійсності
договору

в судовому засіданні взяли участь
представники :

- - позивачане з'явився - -
відповідача-1не з'явився- -
відповідача-2не з'явився- -
Генеральної прокуратури УкраїниТомчук
М.О.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року Прокурор міста Луцька в
порядку статті 121-2 Господарського
процесуального кодексу України
звернувся до Господарського суду
Волинської області із скаргою на дії
другого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції, в якій просив суд визнати
недійсною постанову ВП № 44093922 від
18.07.2014 та зобов`язати заступника
начальника другого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції Бондарчука П.В.
усунути порушення та відкрити
виконавче провадження за судовим
наказом № 903/1002/13-2 від 04.04.2014 про
примусове виконання рішення
Господарського суду Волинської
області від 12.12.2013 у справі № 903/1002/13.

Ухвалою Господарського суду
Волинської області від 07.08.2014 (суддя
Войцехівський В.А.), залишеною без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.09.2014
(головуючий Розізнана І.В., судді:
Мельник О.В., Петухов М.Г.) у справі №
903/1002/13 вказану скаргу прокурора
задоволено частково. Постанову другого
відділу державної виконавчої служби
Луцького міського управління юстиції
від 18.07.2014 (ВП №44093922) про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) визнано
недійсною. В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими
рішеннями, Другий відділ державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій посилаючись
на неповне з'ясування усіх обставин
справи, порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить їх скасувати та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
скарги.

Волинське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
Центр соціально-трудової реабілітації
інвалідів "Енергія-1" Волинської
обласної організації Всеукраїнської
організації інвалідів "Союз
організації інвалідів України",
Підприємство "ПІК" Волинської обласної
організації Всеукраїнської
організації інвалідів "Союз
організацій інвалідів України" не
скористались правом, наданим статтею
1112 Господарського процесуального
кодексу України, не надіслали свої
відзиви на касаційну скаргу, що в силу
положень зазначеної статті не
перешкоджає перегляду судового акту,
що оскаржується та не реалізували
процесуальне право на участь у
судовому засіданні суду касаційної
інстанції, хоча про час та місце його
проведення були повідомлені належним
чином.

В запереченні на касаційну скаргу
прокурор заперечує проти доводів
касатора і просить суд залишити її без
задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
юридичну оцінку встановлених
фактичних обставин, проаналізувавши
правильність застосування
господарським судом норм
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Рішенням Господарського суду
Волинської області від 12.12.2013, яке
набрало законної сили, у справі №
903/1002/13 позов прокурора задоволено
повністю. Визнано недійсними
результати відкритих торгів,
проведених центром соціально-трудової
реабілітації інвалідів "Енергія-1"
Волинської обласної організації
Всеукраїнської організації інвалідів
"Союз організацій інвалідів України", в
частині закупівлі лоту №1 - КРАЗ 250-КС.
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу № 12 від 27.11.2007,
укладений між Центром
соціально-трудової реабілітації
інвалідів "Енергія-1" Волинської
обласної організації Всеукраїнської
організації інвалідів "Союз
організацій інвалідів України" та
Підприємством "ПІК" Волинської
обласної організації Всеукраїнської
організації інвалідів "Союз
організацій інвалідів України".
Зобов'язано підприємство "ПІК"
Волинської обласної організації
Всеукраїнської організації інвалідів
"Союз організацій інвалідів України"
повернути Центру соціально-трудової
реабілітації інвалідів "Енергія-І"
Волинської обласної організації
Всеукраїнської організації інвалідів
"Союз організації інвалідів України
595 000, 00 грн., одержаних на
підставі договору". Зобов'язано Центр
"Енергія-1" повернути підприємству "ПІК"
одержаний транспортний засіб марки
"Камаз 53212". Стягнуто з відповідачів в
доход Державного бюджету України
судові витрати.

04.04.2014 на виконання рішення суду
Господарським судом Волинської
області видано прокурору відповідний
наказ про зобов'язання підприємства
"ПІК" Волинської обласної організації
Всеукраїнської організації інвалідів
"Союз організацій інвалідів України"
повернути Центру соціально-трудової
реабілітації інвалідів "Енергія-І"
Волинської обласної організації
Всеукраїнської організації інвалідів
"Союз організації інвалідів України 595
000, 00 грн., одержаних на підставі
договору та зобов'язання Центру
"Енергія-1" повернути підприємству "ПІК"
одержаний транспортний засіб марки
"Камаз 53212".

Даний наказ було пред'явлено
прокурором для примусового його
виконання до Відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції.

Постановою державного виконавця
другого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції від 18.07.2014 (ВП № 44093922) було
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження на підставі пункту 8
частини першої статті 26 Закону України
"Про виконавче провадження", яким
передбачено, що державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження. В постанові також
зазначено, що вказаний виконавчий
документ не може бути прийнятий до
виконання, оскільки в ньому відсутні
заходи примусового виконання рішення,
передбачені статтею 32 Закону України
"Про виконавче провадження" (стягнути,
вилучити, зобов'язати вчинити певну
дію, або утриматися від її вчинення).

Колегія вважає висновки судів
попередніх інстанцій про часткове
задоволення скарги прокурора
достатньо обґрунтованими, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 115 Господарського
процесуального кодексу України
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
"Про виконавче провадження".

Статтею 116 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що виконання рішення
господарського суду провадиться на
підставі виданого ним наказу, який є
виконавчим документом. Після набрання
судовим рішенням законної сили наказ
видається за заявою стягувачу чи
прокурору, який здійснював у цій справі
представництво інтересів громадянина
або держави в суді, або надсилається
стягувачу рекомендованим чи цінним
листом.

Частиною першою статті 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Аналогічні
положення містяться в пункті 3.6.1.
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 15.12.1999.

Відповідно до приписів статті 19 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 Закону, зокрема, за заявою
прокурора в разі представництва
інтересів громадянина або держави в
суді.

В статті 17 Закону України "Про
виконавче провадження" зазначено, що
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.
Відповідно до цього Закону підлягають
виконанню державною виконавчою
службою, зокрема, судові накази (пункт 3
частини другої статті 17 названого
Закону).

Статтею 117 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що наказ має відповідати
вимогам до виконавчого документа,
встановленим Законом України "Про
виконавче провадження".

Вимоги до виконавчого документу
викладені у статті 18 Закону України
"Про виконавче провадження". Відповідно
до приписів цієї статті, у виконавчому
документі зазначаються: назва і дата
видачі документа, найменування органу,
прізвище та ініціали посадової особи,
що його видали; дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
повне найменування (для юридичних осіб)
або ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;
резолютивна частина рішення; дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.
Виконавчий документ повинен бути
підписаний уповноваженою посадовою
особою із зазначенням її прізвища та
ініціалів і скріплений печаткою.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що судовий наказ від 04.04.2014
відповідає зазначеним вимогам, в т. ч.
щодо форми та змісту виконавчого
документа.

Як вбачається з постанови від 18.07.2014 (ВП
№ 44093922) державним виконавцем було
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження на підставі пункту 8
частини першої статті 26 Закону України
"Про виконавче провадження", яким
передбачено, що державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження. Аналогічні положення
викладені в абзаці 7 пункті 3.8.1.
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 15.12.1999.

Тобто, відповідні обставини мають бути
передбачені чинним законодавством.

В пункті 14 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003
"Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження" зазначено, що
до інших обставин, що можуть бути
підставою для відмови у відкритті
виконавчого провадження, можна
віднести, зокрема, звернення за
виконанням рішення Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України з
порушенням вимог статей 35, 36 Закону
України від 24 лютого 1994 № 4002-XII "Про
міжнародний комерційний арбітраж" щодо
попереднього звернення стягувача до
компетентного суду з клопотанням про
визнання й виконання рішення названого
третейського суду.

В даному випадку, державним виконавцем
в установленому порядку не вказано та
не наведено в постанові норми закону,
яка б виключала можливість проведення
виконавчих дій та надавала б йому право
відмовляти у відкритті виконавчого
провадження.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що резолютивна частина
рішення суду та відповідний наказ суду
містять заходи примусового виконання
зобов'язального характеру
(зобов'язання вчинити певні дії), що
відповідає вимогам статті 32 Закону
України "Про виконавче провадження",
відповідно до якої, перелік заходів
примусового виконання рішення не є
вичерпним.

При цьому слід зазначити, що стаття 34
Закону України "Про виконавче
провадження" передбачає, що у разі якщо
викладена у виконавчому документі
резолютивна частина рішення є
незрозумілою, державний виконавець або
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення відповідного рішення. У
разі якщо зміст виконавчого документа
є незрозумілим, державний виконавець
або сторони виконавчого провадження
мають право звернутися до органу
(посадової особи), який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення змісту цього документа.

Своїм правом на роз'яснення рішення
суду державний виконавець не
скористався.

Встановивши зазначені обставини на
підставі сукупності поданих до
матеріалів справи доказів, суди
попередніх інстанцій дійшли висновку
про недотримання відділом Державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції вимог Закону
України "Про виконавче провадження"
щодо вжиття заходів примусового
виконання рішення, неупередженого,
своєчасного і в повному обсязі
вчинення виконавчих дій.

Надавши правову оцінку викладеним у
скарзі доводам, суди попередніх
інстанцій визнали обґрунтованими
вимоги прокурора про визнання
недійсною постанови другого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції від 18.07.2014
(ВП №44093922) про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа), з чим погоджується і
колегія суддів касаційної інстанції.

Стосовно вимог прокурора щодо
зобов'язання державного виконавця
відкрити виконавче провадження, слід
зазначити наступне.

Висновки судів попередніх інстанцій в
цій частині мотивовані тим, що
господарський суд не вправі самостійно
вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із
здійсненням виконавчого провадження,
замість державного виконавця в т. ч.
відкривати або закінчувати виконавче
провадження, оскільки відповідно до
приписів Закону України "Про виконавче
провадження" такі дії можуть вчинятися
лише державним виконавцем. Така
правова позиція відповідає пункту 9.13.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
№ 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України".

Отже, висновки судів попередніх
інстанцій в цій частині є достатньо
обґрунтованими.

Відповідно до приписів статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України, касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти їх.
Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що оскаржувані ухвала
Господарського суду Волинської
області від 07.08.2014 та постанова
Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.09.2014 у справі
№ 903/1002/13 відповідають вимогам діючого
законодавства, що свідчить про
відсутність підстав для їх зміни або
скасування.

Доводи, викладені у касаційній скарзі
не спростовують зазначених вище
висновків та пов'язані з вирішенням
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, що виходить за межі
повноважень суду касаційної
інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.09.2014 у справі
№ 903/1002/13 залишити без змін.

Головуючий суддя
В.А. Корсак

С у д д і
М.В. Данилова

Т.Б. Данилова