ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року Справа № 911/2383/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Панова
І.Ю.,суддів:Білошкап О.В., Погребняк
В.Я.,розглянувши касаційну
скаргуПублічного акціонерного
товариства "Гірничовидобувний і
каменеобробний комбінат "Біличі" в
особі керуючого санацією В'язовченка
А.М.на рішення господарського суду
Київської області
від 02.09.2014 рокута постановуКиївського
апеляційного господарського суду
від 01.10.2014 рокуу справі№911/2383/14
господарського суду Київської
областіза позовомУправління
Пенсійного фонду України в місті
Ірпенідо Публічного акціонерного
товариства "Гірничовидобувний і
каменеобробний комбінат
"Біличі"простягнення 73 982,39 грн.,за
участю представників сторін: від
Управління Пенсійного фонду України в
місті Ірпені Київської області -
Сабрига В.Д., дов. № 64/01 від 17.02.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 02.09.2014 року у
справі № 911/2383/14 (суддя - Кошик А.Ю.) позов
Управління Пенсійного фонду України у
місті Ірпені (далі - УПФУ у місті Ірпені)
до Публічного акціонерного товариства
"Гірничовидобувний і каменеобробний
комбінат "Біличі" (далі - ПАТ
"Гірничовидобувний і каменеобробний
комбінат "Біличі") про стягнення 73 982,39
грн. задоволено повністю, стягнуто з
ПАТ "Гірничовидобувний і
каменеобробний комбінат "Біличі" на
користь УПФУ у місті Ірпені 73 982,39 грн.
заборгованості зі сплати пільгових
пенсій; стягнуто з ПАТ
"Гірничовидобувний і каменеобробний
комбінат "Біличі" в дохід Державного
бюджету України 1 827 грн. судового
збору.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 01.10.2014 року у
справі № 911/2383/14 (головуючий суддя -
Гарник Л.Л., суддя - Доманська М.Л., суддя
- Пантелієнко В.О.) апеляційну скаргу
ПАТ "Гірничовидобувний і
каменеобробний комбінат "Біличі"
залишено без задоволення, рішення
господарського суду Київської області
від 02.09.2014 року у справі № 911/2383/14
залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду Київської області
від 02.09.2014 року та постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 01.10.2014 року у
справі № 911/2383/14, ПАТ "Гірничовидобувний
і каменеобробний комбінат "Біличі"
звернулося до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду Київської області
від 02.09.2014 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
01.10.2014 року і припинити провадження у
справі № 911/2383/14.

В обґрунтування доводів касаційної
скарги скаржник посилається на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм процесуального права,
оскільки, на його думку, суди не
з'ясували в повному обсязі обставини,
що мають значення для справи.

УПФУ у місті Ірпені подало до Вищого
господарського суду України
заперечення на касаційну скаргу ПАТ
"Гірничовидобувний і каменеобробний
комбінат "Біличі", в якому просить
залишити її без задоволення, а рішення
господарського суду Київської області
від 02.09.2014 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
01.10.2014 року у справі № 911/2383/14 - без змін.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України, розглянувши наявні
матеріали справи, обговоривши доводи
касаційної скарги, дослідивши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ухвалою господарського суду
Київської області від 21.02.2012 року у
справі № Б8/022-12 було порушено
провадження у справі про банкрутство
ПАТ "Гірничовидобувний і
каменеобробний комбінат "Біличі".
Ухвалою господарського суду від 02.09.2013
року у справі № Б8/022-12 введено
процедуру санації ПАТ
"Гірничовидобувний і каменеобробний
комбінат "Біличі", яка триває на даний
час.

Після порушення справи про банкрутство
№ Б8/022-12 за підприємством ПАТ
"Гірничовидобувний і каменеобробний
комбінат "Біличі" утворилася
заборгованість за період з квітня 2012
року по травень 2014 року в загальній
сумі 73982,39 грн., що виникла внаслідок
неперерахування коштів на
відшкодування пільгових пенсій за
списком № 2 у сумі 73982,39 грн.

Відповідно до абз. 4 ч. 8 ст. 23 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його бакрутом" у редакції
Закону України від 22.12.2011 року № 4212-VI, що
набрав чинності з 19.01.2013 року, поточні
кредитори з вимогами до боржника, які
виникли після порушення провадження у
справі про банкрутство, можуть
пред'явити такі вимоги після прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури. До
визнання боржника банкрутом спори
боржника з кредиторами, які мають
поточні вимоги до боржника,
вирішуються шляхом їх розгляду у
позовному провадженні господарським
судом, у провадженні якого перебуває
справа про банкрутство.

Відповідно до п. 7 ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) господарським судам
підвідомчі справи у спорах з майновими
вимогами до боржника, стосовно якого
порушено справу про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи УПФУ
у місті Ірпені (далі - позивач)
пред'явлено позов до ПАТ
"Гірничовидобувний і каменеобробний
комбінат "Біличі" (далі - відповідач) про
стягнення заборгованості зі сплати
пільгових пенсій у розмірі 73 982,39 грн.

Розглянувши позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції, з яким погодився
і суд апеляційної інстанції, визнав їх
доведеними та обґрунтованими, та
дійшов висновку про необхідність їх
задоволення в повному обсязі.

Зокрема, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ПАТ "Гірничовидобувний
і каменеобробний комбінат "Біличі" є
платником збору та інших обов'язкових
платежів до Пенсійного фонду України
та перебуває на обліку УПФУ у місті
Ірпені з 22.02.1994 року за № 10-30-04-0407.

Згідно картки особового рахунку по
відшкодуванню фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за списком 2 та розрахунків фактичних
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", п. „б"-„з" ст. 13 Закону
України „Про пенсійне забезпечення",
загальна заборгованість ПАТ
"Гірничовидобувний і каменеобробний
комбінат "Біличі" за період з квітня 2012
року по травень 2014 року складає 73 982,39
грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що надіслання відповідачу
повідомлень про визначення зобов'язань
зі сплати пільгових та наукових пенсій
у вищевказаний період підтверджується
наявними в матеріалах справи касовими
чеками про надання послуг поштового
зв'язку та реєстрами поштових
відправлень, завіреними відбитком
штампу відділення Укрпошти в місті
Ірпені.

Як вбачається з матеріалів справи,
викладені обставини та правильність
розрахунку позовних вимог
відповідачем не заперечувалися.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 року цей
Закон регулює відносини, що виникають
між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом або
в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Згідно ч. 2 Прикінцевих положень Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
пенсійне забезпечення застрахованих
осіб, які працювали або працюють на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком N 1 та на інших
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці за списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, та за результатами
атестації робочих місць, на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах або за
вислугу років, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше, мали
право на пенсію на пільгових умовах або
за вислугу років, здійснюється згідно з
окремим законодавчим актом через
професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди: 1) особам,
зазначеним в абзаці першому цього
пункту, пенсії призначаються за
нормами цього Закону в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом України
"Про пенсійне забезпечення". При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з абзацом 4 п. 1 ст. 2 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" від
27.06.1997 року № 400-97/ВР, який вступив в дію
з 15.03.2000 року для платників збору,
визначених пунктами 1 та 2 ст. 1 цього
Закону (до яких віднесено і
відповідача), об'єктом оподаткування є
також фактичні витрати на виплату та
доставку пенсій призначених
відповідно до пп. "б"-"з" ст. 13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого ст. 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Відповідно до п. 6 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, що
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 16.01.2004 року за № 64/8663 розмір сум
до відшкодування на поточний рік
визначається відділами доходів
органів Пенсійного фонду України
щорічно в повідомленнях про розрахунок
сум фактичних витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", які надсилаються
підприємствам до 20-го січня поточного
року та протягом 10 днів з
новопризначених пенсій. Повідомлення
складаються на підставі відомостей
відділів з призначення пенсій органів
Пенсійного фонду України, які
подаються до 1 січня поточного року та
протягом 10 днів з дня прийняття рішення
про призначення нової пенсії.
Підприємство щомісячно до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах. У разі
призначення пенсій на пільгових умовах
особам, які мають необхідний стаж
роботи не за місцем призначення цієї
пенсії, надсилає повідомлення для
зазначених підприємств у двох
примірниках через орган Пенсійного
фонду за місцезнаходженням цього
підприємства. Відшкодування сум
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, у таких випадках
здійснюється підприємством на рахунки
органу Пенсійного фонду за місцем його
реєстрації.

Підприємства, установи, організації та
заклади самостійно визначають суму, що
підлягає до сплати у розрахунку на
місяць, та щомісяця до 25 числа
перераховують органу Пенсійного фонду
за своїм місцезнаходженням відповідні
кошти для фінансування різниці у
розмірі пенсії, призначеної у минулому
та поточному роках. У разі порушення
строку сплати коштів, які
спрямовуються на фінансування різниці
у розмірі пенсії, органи Пенсійного
фонду стягують відповідні суми у
порядку, визначеному законодавством.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, всупереч
викладених норм чинного законодавства
відповідачем кошти на відшкодування
виплачених пенсій за списком № 2 за
період з квітня 2012 року по травень 2014
року не перераховувались, внаслідок
чого виникла заборгованість у розмірі
73 982,39 грн.

Докази належного виконання
зобов'язання щодо оплати стягуваної
заборгованості в матеріалах справи
відсутні. Відповідач суду не надав
докази зворотного та контррозрахунок
щодо заявлених позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає законним та обґрунтованим
висновок судів попередніх інстанцій
про задоволення позову.

Згідно зі ст. 1117 ГПК України касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право,
зокрема, залишити рішення першої
інстанції або постанову апеляційної
інстанції без змін, а скаргу без
задоволення, залишити в силі одне із
раніше прийнятих рішень або постанов.

На підставі викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що відповідно до вимог
ст. 43 ГПК України рішення суду першої
інстанції та постанова суду
апеляційної інстанції ґрунтуються на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи,
прийняті з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Гірничовидобувний і каменеобробний
комбінат "Біличі" в особі керуючого
санацією В'язовченка А.М. залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Київської
області від 02.09.2014 року та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 01.10.2014 року у
справі № 911/2383/14 залишити без змін.

Головуючий: Панова І.Ю. Судді: Білошкап
О.В. Погребняк В.Я.