ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 року Справа №
904/6501/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Чус О.В. -
(доповідача),

суддів: Березкіної О.В., Дарміна М.О.

Секретар судового засідання Литвин А.П.

За участю представників сторін:

від позивача: Букоємський Р.В.
представник, довіреність №14-138 від
13.05.14;

від відповідача: Бура М.О. представник,
довіреність №1441 від 17.10.14.

Розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДЗЕРЖИНСЬКЕ
УПРАВЛІННЯ РЕГІОНАЛЬНОГО БУДІВНИЦТВА"
на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 21.10.2014
року у справі №904/6501/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДЗЕРЖИНСЬКЕ
УПРАВЛІННЯ РЕГІОНАЛЬНОГО БУДІВНИЦТВА",
м. Кривий Ріг Дніпропетровської
області

про стягнення 226 215,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 21.10.2014 р.
у справі №904/6501/14 (суддя Бєлік В.Г.) позов
задоволено. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ДЗЕРЖИНСЬКЕ УПРАВЛІННЯ РЕГІОНАЛЬНОГО
БУДІВНИЦТВА", м. Кривий Ріг, на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ, 184 508,71
грн. - основного боргу, 16 166,77 грн. -
пені, 3 540,64 грн. - 3% річних, 21 998,88 грн. -
інфляційних, 4 524,30 грн. - судового
збору.

Рішення господарського суду
обґрунтовано тим, що вимога позивача
щодо стягнення з відповідача
заборгованості за поставлений
природний газ є обґрунтованою,
підтвердженою матеріалами справи.
Відповідачем не надано доказів
виконання договірних зобов'язань в
частині оплати поставленого позивачем
природного газу в період з моменту
отримання газу до дати слухання справи,
враховуючи наявні в матеріалах справи
докази, позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Не погодившись з оскарженим рішенням,
відповідач звернувся до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення сум пені, річних,
інфляційних та прийняти нове, яким
зменшити стягнення пені, річних,
інфляційних на 99,9 відсотків.

Скаржник в апеляційній скарзі
зазначає, що судом першої інстанції
рішення прийняте при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи; недоведеності обставин, що
мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими; невідповідності
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи. Скаржник не
погоджується з рішенням, оскільки
судом не взято до уваги особливість
здійснення господарської діяльності у
сфері постачання та реалізації
енергоносіїв, та законодавчо
обумовлену специфіку взаємовідносин
між суб'єктами, що здійснюють
господарську діяльність в
енергетичній галузі, а також те, що
підприємство не може самостійно
впливати на своєчасність розрахунків
за природний газ. Як стверджує
відповідач, стягнення непомірно
великих штрафних санкцій у розмірі
запропонованому позивачем може
поставити під загрозу усю господарську
діяльність відповідача. Фінансовий
стан підприємства не дозволяє сплатити
суму заборгованості та штрафні
санкції. Скаржником зауважено, що вина
ТОВ «ДУРБ» в порушенні строків
розрахунків за спожитий газ відсутня.
Нараховані штрафні санкції є
необґрунтованими та таким, що
направлені на збагачення позивача за
рахунок відповідача.

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" відзив на апеляційну
скаргу не надано.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши доводи апеляційної
скарги, матеріали справи та
перевіривши відповідність
оскаржуваного рішення нормам діючого
законодавства, колегія суддів вважає,
що рішення суду першої інстанції не
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (продавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ДЗЕРЖИНСЬКЕ
УПРАВЛІННЯ РЕГІОНАЛЬНОГО БУДІВНИЦТВА"
(покупець) укладений договір
№№13/4135-БО-3 купівлі-продажу природного
газу від 19.11.2013р.

Відповідно до п.1.1. вказаного договору
продавець зобов'язується передати
покупцю у 2013 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"НАФТОГАЗ України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України „Про
засади функціонування ринку
природного газу", а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ, на умовах цього
договору.

Згідно з п.2.1. продавець передає
покупцеві з 01 грудня 2013 року по 31 грудня
2013 року газ обсягом до 180,000 тис. куб. м.

Згідно п. 3.3. договору приймання -
передача газу, переданого продавцем
покупцеві у відповідному місяці
продажу, оформлюється актом приймання -
передачі газу. Обсяг споживання газу
покупцем у відповідному місяці
поставки встановлюється шляхом
складання добових обсягів, визначених
на підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

Акти приймання - передачі є підставою
для остаточних розрахунків споживача з
постачальником (п. 3.4. договору).

Як визначено п. 5.2. договору, ціна за 1000,0
куб. м природного газу становить 3 459,00
грн. без урахування податку на додану
вартість, збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того: збір у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; податок на додану вартість за
ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування
природного газу магістральними та
розподільними трубопроводами - 295,60
грн., крім того ПДВ - 20% - 59,12 грн., всього з
ПДВ - 354,72 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу -
3 823,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 764,76грн., а
всього з ПДВ - 4 588,54грн.

Згідно з п.6.1. договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідно до п.7.2. договору у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1.
договору, він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

На виконання умов договору позивач у
грудні 2013р. передав відповідачу
природний газ обсягом 66,145 тис. куб. м на
загальну суму 303 508,71 грн., що
підтверджується актом
приймання-передачі природного газу від
31.12.2013р. (а.с.15).

Відповідачем здійснено часткову
оплату за поставлений газу у сумі 119
000,00 грн., що підтверджується сальдо
підприємства та випискою по операціях
по підприємству (а.с.17). Тобто
заборгованість відповідача за
отриманий у грудні 2013 року газ складає
184 508,71 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням відповідачем передбачених
договором строків оплати за отриманий
природній газ, у зв'язку з чим
відповідач повинен сплатити, окрім
суми основного боргу, інфляційні
втрати, пеню, річні відповідно до
поданих позивачем розрахунків.

За умовами ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530
Цивільного кодексу України та ст.193
Господарського кодексу України,
цивільні та господарські зобов'язання
мають бути виконані належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, крім
випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
в повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

А згідно статті 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

У відповідності із ч. 1 ст. 216
Господарського кодексу України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

З огляду на положення ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно вимог ст.. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь прострочений час, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Тобто, наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Враховуючи вище викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що вимога позивача
щодо стягнення з відповідача
заборгованості у розмірі 184 508,71 грн. за
поставлений природний газ є
обґрунтованою, підтвердженою
матеріалами справи, а отже підлягає
задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивачем
заявлено до стягнення з відповідача 16
166,77 грн. пені, 3 540,64 грн. річних, 21 998,88
грн. інфляційних втрат.

Колегія суддів, погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
визначення періоду, за який
нараховано пеню, 3% річних та
інфляційні, з урахуванням положень п.
1.9. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. № 14, а тому доводи відповідача з
приводу зазначеного до уваги не
приймаються. Господарський суд дійшов
правильних висновків, що позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню, адже розрахунок позивача
є обґрунтованим.

Відповідач факт прострочення
виконання робіт не заперечує, але в
апеляційній скарзі посилається на
наявність умов для зменшення розміру
пені, річних, інфляційних втрат на 99,9%,
а саме відсутність вини відповідача у
порушенні строків оплати за
поставлений газ, існування
дебіторської заборгованості,
винятковість умов господарської
діяльності відповідача, фінансовий
стан підприємства. Зауважує на
здійсненні часткового розрахунку за
поставлений газ. На підтвердження
вказаного відповідачем до апеляційної
скарги долучено фінансовий звіт
підприємства (а.с. 60,61), платіжні
доручення №38 від 03.03.14р., №14 від 06.02.14р.
(а.с.63,64), довідку про існування
дебіторської заборгованості №1463/1 від
03.11.14р. (а.с. 65).

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином, зазначена вище норма
передає право суду зменшити розмір
неустойки за виняткових обставин.

Статтями 233 ГК України та 551 ЦК
України передбачено, що не лише
майнові інтереси сторін є
визначальними критеріями для
зменшення розміру неустойки.

Пунктом 2.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» №14 від
17.12.2013р. встановлено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням господарського суду (частина
третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК
України, пункт 3 статті 83 ГПК). У
вирішенні пов'язаних з цим питань
господарському суду слід враховувати
викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17
пункту 3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011 N
18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (з подальшими
змінами), а також в абзацах першому -
четвертому пункту 9 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу XII Господарського
процесуального кодексу України" (з
подальшими змінами).

Згідно з п. 3.17.4. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 від 26.12.2011,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи вище викладене,
законодавством передбачена
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 223 Господарського кодексу
України.

Також необхідно зауважити, що
клопотання про зменшення штрафних
санкцій не було подано відповідачем
під час розгляду справи місцевим
господарським судом.

Колегія суддів дійшла висновку щодо
необхідності відмови відповідачу у
задоволенні апеляційних вимог,
оскільки скрутний фінансовий стан
відповідача є наслідком його власної
господарської діяльності, а не певних
виняткових і об'єктивних чинників, які
дійсно унеможливлювали своєчасне
виконання ним взятого на себе
грошового зобов'язання.

Отже, доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, судова колегія
вважає необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються наявними у справі
матеріалами і не відповідають вимогам
діючого законодавства, що регулює дані
правовідносини. Суд вважає, що
оскаржуване судове рішення слід
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ДЗЕРЖИНСЬКЕ УПРАВЛІННЯ РЕГІОНАЛЬНОГО
БУДІВНИЦТВА" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 21.10.2014
року у справі №904/6501/14 залишити без
змін.

Постанову апеляційної інстанції
може бути оскаржено у касаційному
порядку до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено 08.12.2014
року.

Головуючий суддя
О.В. Чус

Суддя
М.О. Дармін

Суддя
О.В. Березкіна