ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2014 р.
Справа № 911/4706/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Бабкіної В.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Дочірнього підприємства з
іноземними інвестиціями «Перно Рікар
Україна»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Край-2»

про стягнення 37820,32 грн.

секретар судового засідання (пом.
судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Єлісєєв А.В., довір. № 01/14
від 01.01.2014 р.

від відповідача: не з'явився

Обставини справи:

Дочірнє підприємство з іноземними
інвестиціями «Перно Рікар Україна»
(далі - позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Край-2» (далі -
відповідач) про стягнення 37820,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
договірних зобов'язань щодо здійснення
розрахунку з позивачем за поставку
товару відповідно до договору № 33/3
постачання товарів від 10.08.2010 р., у
зв'язку з чим позивач просить суд
стягнути з відповідача 34559,86 грн.
основного боргу, 1762,26 грн. пені, 211,47 грн.
3% річних, 1286,73 грн. інфляційних втрат, а
також судовий збір.

Розгляд справи відкладався.

19.11.2014 р. до господарського суду
Київської області ТОВ «Край-2» було
подано відзив б/н, б/д (вх. № 25934/14 від
19.11.2014 р.), відповідно до якого
відповідач просить суд відмовити в
задоволенні позову про стягнення боргу
з ТОВ «Край-2» на користь ДП з
іноземними інвестиціями «Перно Рікар
Україна» у повному обсязі.

За твердженням ТОВ «Край-2», надані
позивачем видаткові накладні на
підтвердження поставки товару за
договором № 33/3 постачання товарів від
10.08.2010 р. не є первинними документами,
які фіксують факт здійснення
господарських операцій, через їх
невідповідність вимогам ч. 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», а
відтак - і належними та допустимими
доказами обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги. Зокрема, як
зазначив відповідач, на кожній із
видаткових накладних не містяться усі
обов'язкові реквізити, а також
позивачем не додано довіреності на
осіб, які отримували товар.

Представник позивача у судових
засіданнях 20.11.2014 р. та 04.12.2014 р. позовні
вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судові засідання 20.11.2014 р.
та 04.12.2014 р. представника не направив,
хоча про дату та час розгляду справи
був повідомлений належно.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

У судовому засіданні 04.12.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

10.08.2010 р. між Дочірнім підприємством з
іноземними інвестиціями «Перно Рікар
Україна» (постачальник) та Товариством
з обмеженою відповідальністю «Край-2»
(покупець) було укладено договір № 33/3
постачання товарів, відповідно до п. 1.1
якого постачальник зобов'язується
передати (поставити) покупцеві товар
(алкогольні напої в асортименті) згідно
замовлень покупця, на умовах і в
порядку, передбачених цим договором та
додатками до нього, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього обумовлену цим
договором ціну.

У відповідності з п. 5.1 договору, якщо
сторони не домовились про інше,
покупець зобов'язаний сплатити
вартість товару, отриманого за кожною
окремою накладною, в строк, що не
перевищує 45 календарних днів з дати
поставки. Встановлений для покупця
термін сплати за товар зазначається в
накладній на поставку товару.

Пунктом 6.2 договору передбачено, що у
випадку несвоєчасної оплати вартості
товару покупець зобов'язаний сплатити
на користь постачальника пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період нарахування
пені, за кожний день прострочення
платежу.

Цей договір набуває чинності з моменту
його підписання і діє до 31.12.2011 р. (п. 8.1
договору).

11.12.2013 р. ДП з іноземними інвестиціями
«Перно Рікар Україна» та ТОВ «Край-2»
було підписано додаткову угоду до
договору про постачання товарів № 33/3
від 10.08.2010 р., відповідно до п. 1 якої
сторони домовились змінити п. 8.1
договору і викласти його в наступній
редакції: « 8.1 Цей договір набирає
чинності з моменту його підписання та
діє до 31.12.2014 р.».

ДП з іноземними інвестиціями «Перно
Рікар Україна» було поставлено
відповідачеві на виконання умов
договору поставки № 33/3 від 10.08.2010 р.
товар за накладними: № ВНк-0004478 від
24.06.2014 р. на суму 11119,38 грн. та № ВНк-0004661
від 03.07.2014 р. на суму 25159,92 грн., копії
яких долучено до матеріалів справи,
оригінали оглянуто судом.

Факт отримання товару підтверджується
також довіреностями № 406 від 24.06.2014 р. та
№ 425 від 03.07.2014 р., виданими ТОВ «Край-2»
на ім'я Шевельової О.В. на отримання
товару від ДП з іноземними
інвестиціями «Перно Рікар Україна»,
оскільки відповідно до п. 13 Інструкції
про порядок реєстрації виданих,
повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 16.05.1996 р. № 99,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 12.06.1996 р. за № 293/1318, довіреність,
незалежно від строку її дії,
залишається у постачальника при
першому відпуску цінностей (копії
довіреностей долучено до матеріалів
справи, оригінали оглянуто судом).

ДП з іноземними інвестиціями «Перно
Рікар Україна» та ТОВ «Край-2» було
підписано акти звіряння взаємних
розрахунків станом на 18.08.2014 р., а також
за період з 18.08.2014 р. до 12.11.2014 р. на суму
34559,86 грн.

Оскільки відповідач не розрахувався з
позивачем за поставлений товар,
останній просить суд стягнути з
відповідача 34559,86 грн. основного боргу.

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язань,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського
кодексу України не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник)
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України передбачає, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, а також
вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог, що
звичайно ставляться, необхідні для
здійснення платежу. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. У разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару та
сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

У відзиві на позов відповідач зазначив,
що позивачем не надано жодної
довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей, а
також вказав на невідповідність в
оформленні позивачем видаткових
накладних вимогам ч. 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні».

Проте, копії довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей, а саме
- № 406 від 24.06.2014 р. та № 425 від 03.07.2014 р.,
виданих ТОВ «Край-2» на ім'я Шевельової
О.В. на отримання товару від ДП з
іноземними інвестиціями «Перно Рікар
Україна», містяться в матеріалах
справи.

Поряд з цим слід зазначити, що накладні
- це первинні бухгалтерські документи,
що підтверджують існування факту
здійснення господарської операції.

Судом встановлено, що надані позивачем
до матеріалів справи видаткові
накладні оформлені відповідно до вимог
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та Положення «Про
документальне забезпечення записів
бухгалтерського обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
Фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, щодо
зазначення обов'язкових в них
реквізитів, а саме: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ; назви документа
(форми); дати і місця складення
документа; змісту та обсягу
господарської операції; одиниці виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі); посад і
прізвищ осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистого
чи електронного підпису або інших
даних, що дають змогу ідентифікувати
особу, яка брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідач у судові засідання
представника не направив, доказів
оплати отриманого за договором
поставки № 33/3 від 10.08.2010 р. товару суду
не надав.

Отже, факт порушення відповідачем
зобов'язань судом встановлений та по
суті відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, вимога позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості за договором № 33/3 від
10.08.2010 р., з урахуванням встановлення
судом факту наявності заборгованості
відповідача перед позивачем у сумі
34559,86 грн., є обґрунтованою та підлягає
задоволенню.

Окрім того, позовна заява містить
вимоги щодо стягнення з відповідача
пені.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. Відповідно до ч. 2 ст. 217
Господарського кодексу України,
штрафні санкції є видом господарських
санкцій, які застосовуються у сфері
господарювання.

Як зазначалося вище, згідно з п. 6.2
договору передбачено, що у випадку
несвоєчасної оплати вартості товару
покупець зобов'язаний сплатити на
користь постачальника пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період нарахування пені, за
кожний день прострочення платежу.

Розмір пені, визначений позивачем,
становить 1762,26 грн., у тому числі - за
період з 09.08.2014 р. до 28.10.2014 р. на суму 9399,94
грн. в сумі 521,50 грн., з 18.08.2014 р. до 28.10.2014
р. на суму 25159,92 грн. в сумі 1240,76 грн., є
обґрунтованим та арифметично вірним, у
зв'язку з чим пеня підлягає стягненню з
відповідача в заявленому позивачем
розмірі.

З долученого до матеріалів справи
розрахунку 3% річних вбачається, що
позивачем було визначено розмір 3%
річних у сумі 211,47 грн., нарахованих за
період з 09.08.2014 р. до 28.10.2014 р. на суму 9399,94
грн. в сумі 62,58 грн., з 18.08.2014 р. до 28.10.2014 р.
на суму 25159,92 грн. в сумі 148,89 грн., який є
арифметично вірним, у зв'язку з чим 3%
річних підлягають стягненню з
відповідача в заявленому позивачем
розмірі.

Розмір інфляційних втрат, визначений
позивачем, становить 1286,73 грн.,
нарахованих за період з серпня 2014 року
до вересня 2014 року на суму 11119,38 грн. в
сумі 349,98 грн., з серпня 2014 року до
вересня 2014 року на суму 25159,92 грн. в сумі
936,75 грн.

Водночас, відповідно до листа
Верховного Суду України № 62-97р від
03.04.1997 р. «Рекомендації стосовно
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ»
індекс інфляції розраховується не на
кожну дату місяця, а в середньому на
місяць, тому слід вважати, що якщо
заборгованість виникла за період з 1 по
15 число відповідного місяця, то вона
індексується за період з урахуванням
цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то
розрахунок починається з наступного
місяця.

Згідно зі здійсненим судом
арифметичним розрахунком інфляційні
втрати, які нараховані від суми
заборгованості, з урахуванням листа
Верховного суду України «Рекомендації
стосовно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ» № 62-97р від 03.04.1997 р., а також з
урахуванням дат її виникнення,
становлять 1077,44 грн., у тому числі -
09.08.2014 р. до вересня 2014 року на суму 9399,94
грн. в сумі 347,80 грн., з 18.08.2014 р. до
вересня 2014 року на суму 25159,92 грн. в сумі
729,64 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку
щодо часткового задоволення позовних
вимог Дочірнього підприємства з
іноземними інвестиціями «Перно Рікар
Україна».

Судові витрати відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Край-2»
(09000, Київська обл., Сквирський р-н, м.
Сквира, вул. Леніна, 22, код 35231874) на
користь Дочірнього підприємства з
іноземними інвестиціями «Перно Рікар
Україна» (04053, м. Київ, Шевченківський
р-н, вул. Артема, 47, код 25287132) - 34559
(тридцять чотири тисячі п'ятсот
п'ятдесят дев'ять) грн. 86 коп. основного
боргу, 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят
дві) грн. 26 коп. пені, 211 (двісті
одинадцять) грн. 47 коп. 3% річних, 1077 (одну
тисячу сімдесят сім) грн. 44 коп.
інфляційних витрат, 1816 (одну тисячу
вісімсот шістнадцять) грн. 88 коп.
судового збору.

3. В іншій частині позову
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення підписане 09.12.2014 р.

Суддя
В.М. Бабкіна