м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Укрліфтсервіс"до
Публічного акціонерного товариства
Київпідземшляхбуд-2"простягнення 108 160,
Суддя Літвінова
Представники сторін:
від позивача: Брунь В.П. - представник
від відповідача: не з'явились.
У судовому засіданні 01.12.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В судовому засіданні 01.12.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд міста
Києва,-

В С Т
А Н О В И В:

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

27.12.2011 між позивачем (генпідрядник за
договором) та відповідачем
(субпідрядник за договором) укладений
договір №53 (далі -договір), за умовами
якого генпідрядник доручає, а
субпідрядник приймає на себе виконання
робіт по монтажу ліфтів,
будівельно-опоряджувальних робіт
ліфтових шахт, приямків та машинних
приміщень, пусконалагоджувальних
робіт по об'єкту: житловий будинок №8
житлового масиву Осокорки-2, 3,4 (секція
№2, 3) в строки згідно з додатком №2 ,
який є невід'ємною частиною Договору.

Згідно п. 1.2 Договору, вартість робіт
станом на день укладення договору
становить 209 259, 05 грн. Вартість робіт
уточнюється про фактично виконаним
обсягам робіт, що підтверджується
актами ф. КБ-2в та довідками ф. КБ-3, які
оформлені сторонами.

Відповідно до п.1.3 Договору, вартість
послуг, які надаються генпідрядником
субпідряднику становлять 2,1 % від
договірної ціни.

Пунктом 1.4, сторони домовились, що
вартість робіт та складові їх ціни
можуть змінюватись на будь-якій стадії
підготовки та провадження робіт в
сторону їх збільшення або зменшення
при запровадженні нових законодавчих
чи нормативних актів, які впливають на
вартість виконуваних робіт, при
необхідності урахування інфляційних
факторів, при внесенні змін у складі і
обсяг робіт, що оформляється
додатковою угодою.

Порядок розрахунків сторони погодили у
третьому розділі договору.

Зокрема, п.3.1 Договору передбачає, що за
10 днів до початку робіт генпідрядник
перераховує на розрахунковий рахунок
ТДВ "Укрліфтсервіс" в порядку
попередньої оплати 30 % від суми ціни
Договору.

В подальшому (п. 3.2), до 25 числа кожного
звітного місяця, субпідрядник
представляє генпідряднику акти
виконаних робіт по формі №КБ-2в та
довідку по формі №КБ-3.

На підставі оформленої довідки по
формі №КБ-3 генпідрядник з урахуванням
внесеного авансу оплачує виконані
роботи не пізніше 15-го числа місяця,
наступного за звітним.

Відповідно до п. 6.1 Договору, він
набирає чинності з дня підписання і діє
до 31.03.2012, але в будь-якому випадку до
повного виконання сторонами
договірних зобов'язань.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що відповідач не провів у 2013
році оплати виконаних підрядних робіт
вартістю 84 864,62 грн. Крім того, позивач
просить стягнути з відповідача 6347,42
грн. - пені (за період з 17.07.2012 по 14.01.2013),
5615,02 грн. - 3% річних (за період з 17.07.2012 по
20.08.2013) та 11333,93 грн. - інфляційних втрат
(за період з 17.07.2012 по 29.09.2014).

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між
сторонами договору №53 від 27.12.2011, суд
дійшов висновку, що за своєю правовою
природою він і є договором підряду.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

До договору №53 від 27.12.2011 сторони
підписали протокол погодження
договірної ціни по монтажу ліфтів,
розмір якої становить 209 259,05 грн.

Позивач виконав належним чином свої
зобов'язання за Договором, що
підтверджується актом приймання
виконаних будівельних робіт за травень
2012 року (ф. КБ-2в), довідкою ф. КБ-3 від
31.05.2012 на суму 54 794,21 грн. та актом за
червень 2012 року (ф. №КБ-2в), довідкою ф.
№КБ-3 від 27.06.2012 на суму 154 464, 84 грн.,
тобто роботи виконані на загальну суму
209 259,05 грн.

Зазначені акти та довідки підписані
сторонами договору без зауважень, тому
слід вважати роботи, перелік яких
наведені в них, прийняті відповідачем
без зауважень, а тому повинні бути
оплачені згідно умов Договору.

З урахуванням п. 1.3 договору, сторони
підписали акти про надання послуг №619
від 31.05.2012 на суму 1 150,67 грн. та № 763 від
27.06.2012 на суму 3 243,76 грн., всього - 4 394, 43
грн.

Позивач повідомив суду, що грошове
зобов'язання відповідач виконав шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог в розмірі 4 394,43 грн. за угодою про
зарахування зустрічних вимог №53/01/01
від 01.01.2013, зміст якої суд дослідив та
зазначає наступне.

Пунктом 2 цієї угоди сторони погодили,
що відповідач (сторона1 за угодою)
вважається таким, що виконав свої
зобов'язання за договором №53 від 27.12.2011
частково. Після зарахування зустрічних
вимог заборгованість сторони-1 на
користь сторони-2 становить 84 864,62 грн.

Тобто враховуючи наведене слід
зазначити, що підписавши зазначену
угоду відповідач підтвердив наявну у
нього перед позивачем заборгованість
за договором №53 від 27.12.2011.

Згідно ч. 1 ст. 538 ЦК України, виконання
свого обов'язку однією із сторін, яке
відповідно до договору обумовлене
виконанням другою стороною свого
обов'язку, є зустрічним виконанням
зобов'язання.

Згідно виписки з банківського рахунку,
відповідач здійснив погашення
заборгованості у розмірі 120 000,00 грн.

Тобто враховуючи вищенаведене, станом
на дату вирішення спору, відповідач має
заборгованість перед позивачем з
договором у розмірі 84 864,62 грн., що
відповідачем не спростовано.

27.08.2013 позивач звернувся до відповідача
з вимогою №573 про сплату
заборгованості у розмірі 93 816,10 грн., в
тому числі пеню згідно п. 4.1 Договору,
яка залишена відповідачем без
задоволення та відповіді. Вимога
надіслана 28.08.2013 згідно фіскального
чеку, який долучений до матеріалів
справи.

Повторно з вимогою №182 про сплату
заборгованості за договором позивач
звернувся 10.04.2014, яка отримана
відповідачем 10.04.2014 згідно вхідного
штампу №200/14. Однак, матеріали справи
свідчать, що й друга претензія залишена
відповідачем без задоволення.

Додатково,3 позивач надав суду довідку
ПАТ "Укрсоцбанк" на підтвердження того,
що за період з 27.08.2013 по 13.10.2014 позивачу
від відповідача не надходили кошти за
договором №53 від 27.12.2011.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Тобто з вищенаведеного вбачається, що
заборгованість відповідача за
договором №53 від 27.12.2011 перед позивачем
становить 84 864,62 грн., що підтверджено
документально та не спростовано
відповідачем. Тому вимога про
стягнення суми основного боргу
підлягає задоволенню.

Позивач заявив до стягнення 3 % річних - 5
615,02 грн., пеню - 6347,42 грн., інфляційні
втрати - 11 333,93 грн.

Відповідно до п. 4.1 Договору, сторони
погодили, що за затримку оплати
виконаних робіт понад строк вказаний в
п. 3.4 Договору генпідрядник оплачує
субпідряднику пеню у розмірі 0,1 % від
суми заборгованості за кожний день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня.

З матеріалів позовної заяви
вбачається, що позивач розрахував пеню
з урахуванням подвійної облікової
ставки НБУ.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
статтею 231 Господарського кодексу
України. Відповідно до частини 6 статті
231 Господарського кодексу України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Частина 6 статті 232 ГК України
передбачає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Необхідно також мати на увазі, що умова
договору про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції (п. 5.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Суд перевірив розрахунок пені, в
результаті чого розмір останньої є
обґрунтованим в частині 6330,07 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Суд здійснив перерахунок 3 % річних за
період з 17.07.2012 по 20.08.2013 (вказаний
позивачем у розрахунку), відповідно до
якого, 3 % річних підлягають задоволенню
у розмірі 2 790,07 грн.

За перерахунком суду за період
визначений позивачем у розрахунку,
розмір інфляційних становить 14 123,69
грн., що є більшим ніж заявлений до
стягнення позивачем. Тому керуючись п. 2
ч. 1 ст. 83 ГПК України, інфляційні втрати
підлягають задоволенню у розмірі 11 333,93
грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

Відповідно до вимог статті 34 ГПК
України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи.

Втім ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

У зв'язку із частковим задоволенням
позову, згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на
відповідача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2"
(02105, м. Київ, вул. Тампере, 13-Б, код 04012721)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрліфтсервіс" (02093,
м. Київ, вул.. Бориспільська, 24-А, код
05472637) суму заборгованості у розмірі 84
864,62 грн. (вісімдесят чотири тисячі
вісімсот шістдесят чотири гривні 62
коп.), пеню - 6 330,07 грн. (шість тисяч
триста тридцять гривень 07 коп.), 3 %
річних - 2 790, 07 грн. (дві тисячі сімсот
дев'яносто гривень 07 коп.), інфляційні -
11 333,93 грн. (одинадцять тисяч триста
тридцять три гривні 93 коп.) та 2 106,37 грн.
(дві тисячі сто шість гривень 37 коп.)
судового збору.

3.В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

5.Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Дата підписання

повного тексту рішення: 08.12.2014.

Суддя

М.Є. Літвінова