ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.
Справа № 911/4232/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "УЛІС СИСТЕМС",

01103, м. Київ, Печерський р-н, вул.
Кіквідзе, буд. 18-А

02660, м. Київ, бул. Верховної Ради, буд. 36

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "УКРПРОФМЕД",

07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м.
Вишгород, вул. Межигірського Спасу,
буд. 6-Д

про стягнення 1 295 195,30 грн.

за участю представників:

позивача - Сидоренко Ю.В. (довіреність
від 16.10.2014, б/н);

відповідача - Титаренко І.Г.
(довіреність від 13.10.2014 № 10/10-2014).

Обставини справи:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УЛІС СИСТЕМС" (далі -
позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю "УКРПРОФМЕД" (далі -
відповідач) про стягнення 1 295
195,30 грн., з яких: 981 802,44 грн. основного
боргу, 146 321,11 грн. пені, 24 737,62
грн. 3 % річних та 142 334,13 грн.
інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем грошових
зобов'язань за договором про виконання
будівельно-монтажних робіт від 20.12.2012
№ 3435/3-А.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 03.10.2014 порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
21.10.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 22365/14
від 16.10.2014) позивачем подано до
матеріалів справи документи на
виконання вимог ухвали суду від 03.10.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 22503/14
від 17.10.2014) відповідачем подано до
матеріалів справи відзив на позовну
заяву, відповідно до якого позов
заперечено повністю з підстав, що
викладені у відзиві.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 22504/14
від 17.10.2014) надійшло клопотання
відповідача про залучення Державної
установи «Інститут епідеміології та
інфекційних хвороб ім. Л. В.
Громашевського Національної академії
медичних наук України» до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 22665/14
від 20.10.2014) відповідачем подано до
матеріалів справи доповнення до
відзиву.

У судовому засіданні 21.10.2014 розглянуто
клопотання про залучення третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору та відмовлено у
задоволенні вказаного клопотання.

У судовому засіданні 21.10.2014 судом
оголошено перерву до 04.11.2014, відповідно
до частини 3 статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 24371/14
від 03.11.2014) позивачем подано
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з неможливістю
забезпечити участі представника у
судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 04.11.2014 розгляд справи
відкладено на 18.11.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 2538214
від 13.11.2014) позивачем подано до
матеріалів справи письмові пояснення
на відзив.

У судовому засіданні 18.11.2014 судом
оголошено перерву до 25.11.2014, відповідно
до частини 3 статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 26099/14
від 21.11.2014) відповідачем подано
клопотання про призначення
будівельно-технічної експертизи робіт,
що виконані позивачем за Договором.

Відповідно до частини 2 статті 32,
частини 1 статті 34 Господарського
процесуального кодексу України, судом
відмовлено у задоволенні клопотання
відповідача про призначення судової
будівельно-технічної експертизи,
оскільки відповідачем не доведено, що
обставини, які підлягають встановленню
шляхом отримання висновку судового
експерта, мають значення для розгляду
даної справи.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 26100/14
від 21.11.2014) відповідачем подано
письмові пояснення до матеріалів
справи.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 22848/14
від 21.11.2014) відповідачем подано до
матеріалів справи документи на
виконання вимог ухвали суду від 03.10.2014.

У судовому засіданні 25.11.2014 представник
позивача підтримав позовні вимоги
повністю, представник відповідача
позов повністю заперечив.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 25.11.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "УЛІС СИСТЕМС" (далі -
субпідрядник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"УКРПРОФМЕД" (далі - генпідрядник)
укладено договір про виконання
будівельно-монтажних робіт від 20.12.2012 №
3435/3-А (далі - Договір), відповідно до
умов якого, субпідрядник
зобов'язується до 15.06.2013 виконати
роботи з реконструкції, ремонту та
оснащення будівель по вул. Амосова, 5 у
м. Києві з метою розміщення структурних
підрозділів Інституту епідеміології
та інфекційних хвороб імені Л.В.
Громашевського (далі - роботи), а
генпідрядник зобов'язується прийняти
належним чином виконані роботи та
оплатити їх (пункт 1.1. Договору).

Пунктом 1.2. Договору встановлено
найменування робіт - реконструкція,
ремонт та оснащення будівель по вул.
Амосова, 5 у м. Києві з метою розміщення
структурних підрозділів Інституту
епідеміології та інфекційних хвороб
імені Л.В. Громашевського (у тому
числі, поставка та встановлення
обладнання).

Відповідно до пункту 3.1. Договору, ціну
Договору (вартість робіт та обладнання)
становить сума, що визначається
сторонами в Протоколі погодження
договірної ціни (Додаток № 1 до
Договору), що формується на підставі
Державних будівельних норм Д. 1.1-1-2000
«Правила визначення вартості
будівництва» та на основі Договірної
ціни на будівельно-монтажні роботи і
використані при монтажі матеріали
(Додаток № 2 до Договору), Переліку
інженерного обладнання (Додаток №
3 до Договору) та Договірної ціни на
пуско-налагоджувальні роботи (Додаток
№ 4 до Договору).

Згідно з пунктом 4.1. Договору,
розрахунки проводяться шляхом
авансування в розмірі не більше 30 %
вартості річного обсягу робіт та
проміжних платежів за фактично
виконані роботи. Субпідрядник
зобов'язується використати аванс для
придбання матеріалів та
підтверджувати їх використання, згідно
з актом приймання виконаних робіт
(типова форма КБ-2в). Остаточна оплата
робіт за Договором здійснюється
протягом 10-ти календарних днів з
моменту підписання сторонами
відповідних актів здачі-приймання
робіт.

Розрахунки за поставлене та монтоване
обладнання проводяться у наступному
порядку: авансування в розмірі 50 %
вартості обладнання, згідно з Додатком
№ 3; остаточна оплата за обладнання,
передане генпідряднику за накладними
протягом 10 днів після підписання цих
накладних уповноваженим представником
генпідрядника.

Оплата фактично виконаних робіт
відбувається протягом 10 робочих днів з
моменту підписання сторонами акта
виконаних робіт (типова форма КБ-2в) та
довідки про вартість виконаних робіт
(типова форма КБ-3), які подаються
субпідрядником на 25 число
розрахункового місяця, за вирахуванням
суми відповідного авансового платежу,
сплаченого за такий розрахунковий
місяць, згідно з умовами Договору.

Відповідно до пункту 5.4. Договору,
субпідрядник не пізніше 25 числа
звітного місяця, передає
уповноваженому представникові
генпідрядника акт приймання виконаних
робіт (типова форма КБ-2в) та довідку про
вартість (типова форма КБ-3).

Згідно з пунктом 5.5. Договору,
генпідрядник протягом 5 робочих днів з
дня одержання акта здачі-приймання
робіт зобов'язаний передати
субпідряднику оформлений акт або
мотивовану відмову від приймання робіт
з посиланням на невиконані роботи.

Договір набуває чинності з моменту
його підписання уповноваженими
представниками сторін та діє до 15.06.2013
або до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань за Договором (пункт
10.1. Договору).

Сторонами підписано Протокол
погодження договірної ціни (Додаток №
1 до Договору), відповідно до якого між
сторонами досягнуто згоди щодо
вартості робіт - 2 626 802,44 грн.

На виконання умов Договору, позивач
виконав роботи та поставив обладнання
на суму 2 626 802,44 грн., що
підтверджується довідками про
вартість виконаних будівельних робіт
(типової форми № КБ-3) від 31.07.2013 за
липень 2013 року на суму 742 065,60 грн.,
від 20.09.2013 за вересень 2013 року на суму
617 138,64 грн., від 21.10.2013 за жовтень 2013
року на суму 965 960,88 грн., від
29.11.2013 за листопад 2013 року на суму 218
418,58 грн., від 06.12.2013 за грудень 2013
року 43 803,60 грн., від 23.12.2013 за грудень
2013 року на суму 63 578,40 грн. та
актом приймання виконаних будівельних
робіт (типової форми № КБ-2в) за
липень 2013 року № 3, видатковою
накладною від 20.09.2013 № 20017,
довіреністю на отримання
товарно-матеріальних цінностей від
20.09.2013 № 217, актами приймання виконаних
будівельних робіт за жовтень 2013 року №7
та № 8, за листопад 2013 року № 2-3, за
грудень 2013 року від 06.12.2013 № 1,
від 06.12.2013 № 2 та від 23.12.2013 № 1, що
підписані уповноваженими
представниками та скріплені
відбитками печаток обох сторін.

Підписи уповноважених представників
сторін на зазначених актах, довідках та
видатковій накладній скріплені
відбитками печаток обох сторін, що
оцінюється судом як підтвердження
юридичною особою - відповідачем, фактів
прийняття виконаних за Договором робіт
та погодження їх вартості. Оригінали
вказаних актів та довідок оглянуто
судом у судовому засіданні.

Між сторонами також підписано акти
вартості змонтованого устаткування, що
придбавається виконавцем робіт від
06.12.2013 № 9-7 (до акту за вересень
2013 року) на суму -10 931,27 грн., від
06.12.2013 № 9-3 (до акту за вересень 2013 року)
на суму 19 186,57 грн., від 06.12.2013 № 9-2 (до
акту за вересень 2013 року) на суму -654,86
грн., від 06.12.2013 № 9-1 (до акту за
вересень 2013 року) на суму -3 827,54 грн.,
від 06.12.2013 № 1-1 на суму 46 254,00 грн., від
06.12.2013 № 9-4 (до акту за вересень 2013 року)
на суму -19 594,50 грн., від 06.12.2013
№ 9-5 (до акту за вересень 2013 року) на
суму -4 469,46 грн., від 06.12.2013 № 9-6 (до
акту за вересень 2013 року) на суму -6 321,00
грн., від 06.12.2013 № 9-8 (до акту за
вересень 2013 року) на суму -1,60 грн., що
підписані представниками та скріплені
відбитками печаток обох сторін (копії в
матеріалах справи).

Відповідачем здійснено часткову
оплату виконаних робіт та поставленого
обладнання за Договором у розмірі 1 645
000,00 грн., що підтверджується довідкою
від 15.10.2014 № 05-61-1/2498 з банківської
установи, в якій відкрито поточний
рахунок позивача, що засвідчена
підписом уповноваженої особи банку та
скріплена відбитком його печатки, за
весь період спірних правовідносин з
відповідачем, відповідно до якої судом
встановлено наявність таких
перерахувань грошових коштів за
Договором: 07.02.2013 - 200 000,00 грн., 26.04.2013 - 800
000,00 грн., 17.05.2013 - 200 000,00 грн., 04.07.2013 -
30 000,00 грн., 11.07.2013 - 100 000,00
грн., 29.11.2013 - 15 000,00 грн.

Отже, у відповідача наявна
заборгованість перед позивачем у
розмірі 981 802,44 грн. - різниця
між вартістю виконаних робіт та сумою
часткових оплат.

Позивачем стверджується про
невиконання відповідачем грошового
зобов'язання за Договором з оплати
робіт, що виконані позивачем та
прийняті відповідачем.

У відзиві на позовну заяву відповідач
позов заперечує повністю, оскільки
позивачем роботи за Договором виконані
не в повному обсязі, а саме: систему
пожежного захисту не здано в
експлуатацію органам Державного
пожежного нагляду.

Доказом того, що роботи за Договором
виконані не в повному обсязі, за
твердженнями відзиву, є акт робочої
комісії Державної установи «Інститут
епідеміології та інфекційних хвороб
ім. Л. В. Громашевського Національної
академії медичних наук України» від
29.11.2013 про приймання будівлі до
експлуатації.

Обґрунтовуючи необхідністю отримання
вказаного акту, відповідачем подано
клопотання про залучення Державної
установи «Інститут епідеміології та
інфекційних хвороб ім. Л. В.
Громашевського Національної академії
медичних наук України» до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору.

З урахуванням правової позиції пленуму
Вищого господарського суду України, що
викладена в пункті 10. постанови «Про
судове рішення» від 23.03.2012 № 6,
результати розгляду заяви про
залучення до участі у справі третьої
особи зазначаються в мотивувальній
частині рішення суду, прийнятого по
суті справи.

За результатами розгляду вказаного
клопотання, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для його
задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 27
Господарського процесуального кодексу
України, треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача до прийняття
рішення господарським судом, якщо
рішення з господарського спору може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї із сторін. Їх може бути залучено
до участі у справі також за клопотанням
сторін, прокурора або з ініціативи
господарського суду.

При розгляді заяви про залучення у
справу в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, судом з'ясовано питання, чи буде
у зв'язку з прийняттям судового рішення
з даної справи таку особу наділено
новими правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому.

Клопотання відповідача обґрунтовано
необхідністю отримання від Державної
установи «Інститут епідеміології та
інфекційних хвороб ім. Л. В.
Громашевського Національної академії
медичних наук України» додаткових
доказів для обґрунтування заперечень
відповідача на позовну заяву.

Відповідно до частини 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Зазначені відповідачем обставини не є
підставою для залучення Державної
установи «Інститут епідеміології та
інфекційних хвороб ім. Л. В.
Громашевського Національної академії
медичних наук України» до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача, а рішення
з даної справи не вплине на її права або
обов'язки.

Згодом, після відмови у задоволенні
клопотання про залучення третьої
особи, відповідачем самостійно подано
до матеріалів справи вказаний доказ (т.
2, а.с. №№ 43-48)

З урахуванням тверджень сторін, суд
дійшов таких висновків.

Відповідно проектно-кошторисної
документації до Договору, до
зобов'язань позивача віднесено, у тому
числі, виконання робіт із встановлення
системи пожежної сигналізації.

Згідно з актом приймання виконаних
будівельних робіт за жовтень 2013 року
№ 7, що підписаний представниками та
скріплений відбитками печаток обох
сторін, позивачем виконано монтажні
роботи з улаштування системи
протипожежної автоматики.

Відповідач зазначає, що в порушення
умов Договору, позивачем не здано
системи протипожежного захисту в
експлуатацію.

Договором не передбачено обов'язку
позивача щодо здачі системи
протипожежного захисту в експлуатацію,
а передбачено лише виконання монтажних
робіт з її улаштування.

До матеріалів справи додано копію
листа відповідача, що адресований
начальнику Головного управління
Державної служби з надзвичайних
ситуацій України в місті Києві,
відповідно до якого зазначено, що
позивачем змонтовано системи
протипожежного захисту, а питання щодо
технічного обслуговування
вищенаведених систем буде
вирішуватися балансоутримувачем -
Державною установою «Інститут
епідеміології та інфекційних хвороб
ім. Л. В. Громашевського Національної
академії медичних наук України».

Крім того, у матеріалах справи наявні
акти від 31.10.2013 здачі-приймання
монтажних та пусконалагоджувальних
робіт системи пожежної сигналізації,
системи оповіщення про пожежу та
управління евакуацією людей, системи
протипожежної автоматики, а також акти
комісії від 31.10.2013 про прийняття
устаткування зазначених вище систем
після комплексного випробування.
Вказані акти складені комісією з
представників позивача, відповідача та
експлуатаційної організації та
скріплені відбитками їх печаток.

Договором встановлено, що генпідрядник
здійснює контроль за ходом, якістю,
вартістю та обсягами виконання робіт,
відповідно до частини 1 статті 849
Цивільного кодексу України та у
порядку, передбаченим Договором (пункт
2.4. Договору).

Відповідно до умов Договору,
підписання акта приймання-передачі є
підставою для проведення остаточних
розрахунків між сторонами.

Акти приймання виконаних будівельних
робіт (типової форми № КБ-2в) та довідки
про вартість виконаних підрядних робіт
(типової форми № КБ-3) підписані
відповідачем без жодних зауважень та
скріплені відбитками печатки
підприємства. Актами
приймання-передачі виконаних робіт,
відповідно до умов Договору,
оформлюється передача субпідрядником
та приймання генпідрядником
закінчених робіт. Підписом
представника на зазначених документах
та скріплення їх печатками,
відповідачем підтверджено факт
прийняття закінчених робіт, що є
підставою для їх оплати.

Недоліки, про наявність яких вказує
відповідач, а саме те, що позивачем не
здано систему протипожежного захисту в
експлуатацію, не являються прихованими
недоліками робіт з улаштування
вказаної системи.

Відповідно до статті 853 Цивільного
кодексу України, замовник зобов'язаний
прийняти роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові.

Відповідачем не зазначено про
наявність будь-яких недоліків під час
прийняття робіт та підписання
первинних документів.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, з урахуванням
всіх обставин справи в їх сукупності та
враховуючи їх взаємний зв'язок, суд
дійшов висновку про те, що позовна
вимога про стягнення з відповідача 981
802,44 грн. заборгованості підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу
України визначено, що однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договір.

Зі змісту Договору вбачається, що він
за правовою природою є договором
підряду, а, відтак, правовідносини, які
виникли у зв'язку з його виконанням
регулюються положеннями глави 61
Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові. Відповідно до частини 1
статті 846 Цивільного кодексу України
строки виконання роботи або її окремих
етапів встановлюються у договорі
підряду. Згідно з частиною 1 статті 843
Цивільного кодексу України у договорі
підряду визначається ціна роботи або
способи її визначення.

Відповідно до частини 1 статті 838
Цивільного кодексу України, підрядник
має право, якщо інше не встановлено
договором, залучити до виконання
роботи інших осіб (субпідрядників),
залишаючись відповідальним перед
замовником за результат їхньої роботи.
У цьому разі підрядник виступає перед
замовником як генеральний підрядник, а
перед субпідрядником - як замовник.

Згідно з частиною 4 статті 882 Цивільного
кодексу України передання робіт
підрядником і прийняття їх замовником
оформляється актом, підписаним обома
сторонами. У разі відмови однієї з
сторін від підписання акта, про це
вказується в акті і він підписується
другою стороною.

Акт приймання виконаних підрядних
робіт (типова форма № КБ-2в, що
затверджена наказом Державного
комітету статистики України та
Державного комітету з будівництва та
архітектури від 21.06.2002 № 237/5) - документ
первинного обліку, який складається
щомісячно для визначення вартості та
обсягів виконаних
будівельно-монтажних, ремонтних та
інших підрядних робіт і є основою для
складання довідки про вартість
виконаних підрядних робіт та витрат
(типова форма № КБ-3, що затверджена
наказом Державного комітету
статистики України та Державного
комітету з будівництва та архітектури
від 21.06.2002

№ 237/5).

Відповідно до статті 853 Цивільного
кодексу України замовник зобов'язаний
прийняти роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі. Замовник,
який прийняв роботу без перевірки,
позбавляється права посилатися на
недоліки роботи, які могли бути
встановлені при звичайному способі її
прийняття (явні недоліки). Якщо після
прийняття роботи замовник виявив
відступи від умов договору підряду або
інші недоліки, які не могли бути
встановлені при звичайному способі її
прийняття (приховані недоліки), у тому
числі такі, що були умисно приховані
підрядником, він зобов'язаний негайно
повідомити про це підрядника.

Відтак, позивач на виконання умов
Договору виконав роботи, а відповідач
прийняв вказані роботи без зауважень.

З огляду на вказане, не підлягає
задоволенню клопотання відповідача
про проведення судової експертизи для
перевірки факту виконання спірних
робіт, оскільки обов'язок з
встановлення факту належного
виконання робіт вищевикладеними
нормами Цивільного кодексу України
покладено на відповідача та визначено
моментом прийняття робіт за Договором,
у тому числі, з огляду на частину 4
статті 853 Цивільного кодексу України, і
шляхом призначення експертизи.

Відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України, висновок судового експерта є
видом доказу, на підставі якого суд
може встановити наявність або
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін та інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Відповідно до частини 1 статті 41
Господарського процесуального кодексу
України, для роз'яснення питань, що
виникають при вирішенні
господарського спору і потребують
спеціальних знань, господарський суд
призначає судову експертизу.

Згідно з частиною 1 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи.

З огляду на вказане та на підставі
частини 1 статті 34 Господарського
процесуального кодексу України, судом
відмовлено у задоволенні клопотання
відповідача про призначення судової
будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.
Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовна вимога про
стягнення 981 802,44 грн. основного боргу є
доведеною, обґрунтованою, відповідачем
не спростованою, а відтак, підлягає
задоволенню.

Інші доводи відповідача не
спростовують вищевикладені висновки
суду.

Позивач, на підставі пункту 7.3.
Договору, заявляє до стягнення з
відповідача пеню в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України за кожен день прострочення, яка
за розрахунком позивача складає 146 321,11
грн.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання,
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Частиною 4
статті 231 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі, якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.
Відповідно до частини 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" вiд
22.11.1996 № 543/96-ВР визначено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено,
що розмір пені передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Крім того, відповідно до частини 6
статті 232 Господарського кодексу
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором.

З огляду на вимоги статті 43
Господарського процесуального кодексу
України, суд має з'ясовувати обставини,
пов'язані з правильністю здійснення
позивачем розрахунку, та здійснити
оцінку доказів, на яких цей розрахунок
ґрунтується. У разі, якщо відповідний
розрахунок позивачем здійснено
неправильно, то суд, з урахуванням
конкретних обставин справи, самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

На виконання вимог ухвали суду від
03.10.2014, позивачем подано розрахунок
пені окремо щодо кожного акту
виконаних робіт та довідки про
вартість виконаних будівельних робіт.

Судом здійснено перерахунок розміру
пені та встановлено, що вказана позовна
вимога нарахована неправильно.
Позивачем у розрахунку, що поданий на
вимогу ухвали суду, визначено періоди
нарахування пені.

Розмір пені, за розрахунком суду, за
періоди, що визначені позивачем,
становить:

- за період з 01.11.2013 до 10.12.2013 на борг
у сумі 680 165,12 грн. (довідки типової
форми КБ-3 та акти типової форми КБ-2в за
жовтень 2013 року) - 9 690,02 грн.;

- за період з 11.12.2013 до 17.12.2013 на борг
у сумі 218 418,58 грн. (довідки типової
форми КБ-3 та акт типової форми КБ-2в за
листопад 2013 року) - 544,55 грн.;

- за період з 18.12.2013 до 03.01.2014 на борг
у сумі 19 640,34 грн. (довідки типової
форми КБ-3 та акти типової форми КБ-2в
від 06.12.2013) - 118,92 грн.

- за період з 04.01.2014 до 03.07.2014 на борг
у сумі 63 578,40 грн. (довідки типової
форми КБ-3 та акт типової форми КБ-2в від
23.12.2013) - 4 934,73 грн.

Таким чином, правильний розмір пені
становить 15 288,22 грн. Позовна вимога у
частині стягнення пені в розмірі 131
032,89 грн. задоволенню не підлягає.

У зв'язку з простроченням відповідачем
виконання грошового зобов'язання,
позивач на підставі статті 625
Цивільного кодексу України заявляє до
стягнення 3% річних у розмірі 24 737,62
грн. та інфляційні втрати у розмірі 142
334,13 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних (якщо інший їх розмір не
встановлений договором або законом), не
мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті та
отриманні від боржника компенсації
(плати) за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

На виконання вимог ухвали суду від
03.10.2014, позивачем подано розрахунок 3 %
річних окремо щодо кожного акту
виконаних робіт та довідки про
вартість виконаних будівельних робіт.

Судом здійснено перерахунок розміру 3 %
річних та встановлено, що вказана
позовна вимога нарахована неправильно.
Позивачем у розрахунку, що поданий на
вимогу ухвали суду, визначено періоди
нарахування 3 % річних.

Розмір 3 % річних, за розрахунком суду,
за періоди, що визначені позивачем,
становить:

- за період з 01.11.2013 до 10.12.2013 на борг
у сумі 680 165,12 грн. (довідки типової
форми КБ-3 та акти типової форми КБ-2в за
жовтень 2013 року) - 2 236,16 грн.;

- за період з 11.12.2013 до 17.12.2013 на борг
у сумі 218 418,58 грн. (довідки типової
форми КБ-3 та акт типової форми КБ-2в за
листопад 2013 року) - 125,67 грн.;

- за період з 18.12.2013 до 03.01.2014 на борг
у сумі 19 640,34 грн. (довідки типової
форми КБ-3 та акти типової форми КБ-2в
від 06.12.2013) - 27,44 грн.

- за період з 04.01.2014 до 02.09.2014 на борг
у сумі 63 578,40 грн. (довідки типової
форми КБ-3 та акт типової форми КБ-2в від
23.12.2013) - 1 264,60 грн.

Таким чином, правильний розмір 3 %
річних становить 3 653,87 грн. Позовна
вимога у частині стягнення 3 % річних у
розмірі 21 083,75 грн. задоволенню не
підлягає.

Судом також здійснено перерахунок
розміру інфляційних втрат і з'ясовано,
що наданий позивачем розрахунок є
арифметично вірним, а тому, позовна
вимога про стягнення 142 334,13 грн.
інфляційних втрат підлягає
задоволенню у повному обсязі.

За результатами аналізу
вищезазначених норм чинного
законодавства та всебічного розгляду
матеріалів справи, господарський суд
дійшов висновку, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача 981 802,44 грн.
основної заборгованості, 15 288,22 грн.
пені, 3 653,87 грн. 3% річних та 142 334,13 грн.
інфляційних втрат є доведеними,
обґрунтованими, відповідачем не
спростованими, а, відтак, підлягають
задоволенню. Решта позовних вимог
задоволенню не підлягають.

Відшкодування судового збору,
сплаченого позивачем у розмірі
25 903,91 грн., відповідно до
частини 1 статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "УКРПРОФМЕД" (07300,
Київська обл., Вишгородський р-н, м.
Вишгород, вул. Межигірського Спасу,
буд. 6-Д, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "УЛІС СИСТЕМС" (01103, м.
Київ, Печерський р-н, вул. Кіквідзе, буд.
18-А, ідентифікаційний )
981 802 (дев'ятсот вісімдесят одна тисяча
вісімсот дві) грн. 44 коп. основної
заборгованості, 15 288 (п'ятнадцять тисяч
двісті вісімдесят вісім) грн. 22 коп.
пені, 3 653 (три тисячі шістсот п'ятдесят
три) грн. 87 коп. 3% річних, 142 334 (сто
сорок дві тисячі триста тридцять
чотири) грн. 13 коп. інфляційних втрат та
22 861 (двадцять дві тисячі вісімсот
шістдесят одна) грн. 57 коп. судового
збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 01.12.2014.

Суддя
С.О. Саванчук