ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2014 р.
Справа № 911/4460/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Єврогазтрейд"

до Комунального підприємства
"Миронівка - благоустрій"

про стягнення 23 663,28грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Розуменко Ю.О. (договір
№01-33/14 від 03.09.2014);

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Єврогазтрейд" (далі -
ТОВ "Єврогазтрейд") звернулося до
господарського суду Київської області
з позовом до Комунального підприємства
"Миронівка - благоустрій" (далі - КП
"Миронівка - благоустрій") про стягнення
23 663,28грн, у тому числі:

- 16 649,00грн основної заборгованості
за поставлений скраплений газ;

- 2697,14грн втрат від інфляції за
період з січня 2014 року по вересень 2014
року;

- 2352,47грн пені за період з 01.01.2014 по
17.10.2014;

- 1664,90грн штрафу;

- 299,77грн процентів за період з
01.01.2014 по 17.10.2014.

В обґрунтування заявлених вимог,
позивач посилається на порушення
відповідачем зобов'язань за договором
№ 3/5-2012 поставки газу скрапленого в
частині оплати за поставлений
скраплений газ у встановлений
договором строк (а.с.3-5).

Відповідач у справі - КП "Миронівка -
благоустрій" письмового відзиву по
суті заявлених вимог не надало; у
наданому поясненні вказує, що на сесії
Миронівської міської ради прийнято
рішення про виділення коштів для
погашення заборгованості за отриманий
скраплений газ, однак, позивач
відмовився надавати накладну.

При цьому, від відповідача надійшла
заява відповідно до якої відповідач,
зокрема, просить розглядати справу без
участі представника КП "Миронівка -
благоустрій".

Представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2012 між ТОВ "Єврогазтрейд" (далі
- продавець) та КП "Миронівка -
благоустрій" (далі - покупець) укладено
договір № 3/5-2012 на поставки газу
скрапленого (а.с.15-17, далі - договір).

Укладений сторонами договір є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань в
силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору,
продавець постачає, а покупець - купує
скраплений газ (пропан-бутан)
(надалі-товар) відповідної якості, в
асортименті, кількості і за цінами,
зазначеними у накладній або
рахунку-фактурі, що є невід'ємними
частинами договору.

Як визначено п.1.4 договору, право
власності на товар переходить від
продавця до покупця на момент
одержання замовленої покупцем партії
на підставі відомостей відпуску або
талонів; ризик випадкової загибелі
товару переходить до покупця з моменту
одержання товару на АГЗП по
відповідним відпускним документам (п.1.4
договору).

Згідно п. 4.1 договору, ціна товару
встановлюється у національній валюті
України за 1літр, і визначається
виходячи з поточної ціни продавця на
момент одержання даної партії товару і
відображеної у рахунках-фактурах і
видаткових накладних.

Сума договору складається із сум, що
вказані у видаткових накладних, актах
прийому-передачі, специфікаціях тощо,
оформлених належним чином сторонами
протягом дії договору (п.4.3 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору, оплата за
товар здійснюється покупцем шляхом
оплати у розмірі 100 відсотків від
вартості одержаної покупцем партії на
протязі одного місяця на підставі
відомостей одержання товару і
рахунків-фактур продавця; термін
оплати - 3 банківські дні після
одержання рахунків-фактур (п.5.2
договору).

Відповідно до п. 9.2 вказаний договір
складений українською мовою на трьох
сторінках у двох примірниках однакової
юридичної сили і зберігається у обох
сторін.

Згідно п. 10.1 договору, термін дії
договору встановлюється з моменту
підписання цього договору до 31 грудня
2013 року, а в частині проведення
розрахунків - до їх повного здійснення.

Як встановлено під час розгляду справи,
на виконання умов договору, позивачем
поставлено відповідачу товар на
загальну суму 23 149,00грн, що
підтверджується видатковою накладною
№РН-0000116 від 10.10.2013 (а.с.18).

Товару прийнятий від імені відповідача
Дубик В.С., повноваження якого
підтверджується довіреністю на
отримання матеріальних цінностей №186
від 10.10.2013 (а.с.44).

Встановлений строк оплати за умовами
договору, у подальшому змінений за
згодою сторін.

Так, відповідачем направлено позивачу
лист № 221 від 16.10.2013, відповідно до якого
відповідачем визнано заборгованість у
розмірі 23 149,00грн, та, у зв'язку з
відсутністю належного фінансування,
запропоновано здійснювати виплату
заборгованості наступним чином:

- листопад 2013 року - 4 000,00грн;

- грудень 2013 року - 4 000,00грн;

- січень 2014 року - 4 000,00грн;

- лютий 2014 року - 4 000,00грн;

- березень 2014 року - 4 000,00грн;

- квітень 2014 року - 3 149,00грн.

Як пояснив в судовому засіданні
позивач, він погодився на таку
пропозицію відповідача, що також
підтверджується позивачем у позовній
заяві (абз.3, а.с.4).

Прийнятий відповідачем товар
оплачений частково на загальну суму 6
500,00грн, що підтверджується платіжними
дорученнями №152 від 21.11.2013 на суму 4
000,00грн та №34 від 14.03.2014 на суму 2 500,00грн
(а.с.20).

Таким чином, за твердженням позивача
неоплаченою є частина поставленого
товару у сумі 16 649,00грн.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За загальним правилом виконання
зобов'язань, яке визначено ч.1 ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 712 ЦК України, що
регулює відносини сторін при поставці,
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін, що передбачено
вказаною нормою.

Так, згідно ст. 692 ЦК України, яка
регулює порядок оплати товару за
договором купівлі-продажу, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

При укладенні договору сторонами
змінено загальне правило, відповідно
до якого товар, переданий за договором
поставки, оплачується згідно
затвердженого сторонами графіку.

Товар на суму 16 649грн відповідачем
згідно узгоджених у графіку строків не
оплачений, отже, ним допущено порушення
виконання зобов'язань.

Так, відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання

або виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

При цьому, посилання на те, що основний
борг не погашений, оскільки на адресу
відповідача не надіслано накладну на
поставлений товар, що унеможливило
його оплату, не прийняті до уваги судом
з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи,
видаткова накладна № РН-0000116 від 10.10.2013
підписана обома сторонами, отже, її
примірник має бути у відповідача. Окрім
того, відповідачем здійснювались
оплати 21.11.2013 та 14.03.2014 товару,
поставленого даним договором, що
свідчить про те, що у відповідача є у
наявності усі необхідні документи.

Таким чином, оскільки заборгованість
відповідача перед позивачем за
договором у сумі 16 649,00грн на час
прийняття рішення не погашена, розмір
вказаної заборгованості відповідає
встановленим обставинам справи, вимога
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості у сумі 16 649,00грн
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача 299,77грн процентів за період
з 01.01.2014 по 17.10.2014 та 2697,14грн - втрат від
інфляції за період з січня 2014 року по
вересень 2014 року на заборгованість
відповідача за договором.

Враховуючи те, що надані позивачем
розрахунки процентів та збитків від
інфляції (а.с.12-14) є правильними, вказані
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі.

Позивачем також заявлено вимоги про
стягнення з відповідача 2352,47грн пені та
1664,90грн штрафу.

В силу ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

При цьому, штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання; пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 6.3 договору встановлено, що у
випадку прострочення оплати, згідно з
умовами, передбаченими п. 5.1 вказаного
договору, більш ніж на 10 календарних
днів, покупець додатково сплачує штраф
продавцю у розмірі 10% від суми
простроченого платежу.

Оскільки відповідачем допущено
прострочення більш ніж на 10
календарних днів, вимог про стягнення
штрафу у розмірі 10%, що складає 1664,90грн
підлягають задоволенню

у повному обсязі.

Відповідно до п.6.2 договору, у випадку
несвоєчасної або не у повному обсязі
оплати за поставлений товар, покупець
повинен сплатити пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період прострочення від
вартості неоплачених обсягів товару за
кожен день прострочення оплати.

Позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача пені у
загальному розмірі 2352,47грн, яка
нарахована:

- за період з 01.01.2014 по 17.09.2014 на
заборгованість за грудень 2013 року (у
сумі 1 500,00грн (4 000,00грн -2 500,00грн оплати) -
254,55грн;

- за період з 01.02.2014 по 17.10.2014 на
заборгованість за січень 2014 року у сумі
4 000,00грн - 633,73грн;

- за період з 01.03.2014 по 17.10.2014 на
заборгованість за лютий 2014 року у сумі 4
000,00грн - 597,59грн;

- за період з 01.04.2014 по 17.10.2014 на
заборгованість за березень 2014 року у
сумі 4 000,00грн - 550,58грн;

- за період з 01.05.2014 по 12.10.2014 (з
урахуванням заяви від 05.12.2014 року про
уточнення позовних вимог) на
заборгованість за квітень 2014 року у
сумі 3 149,00грн - 316,02грн.

Вказані вимоги щодо стягнення з
відповідача пені підлягають
частковому задоволенню з огляду на
таке.

Розмір пені за розрахунком суду (з
урахуванням положень ч.6 ст.232 ГК
України, відповідно до якої
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано) за заявлені позивачем
періоди складає 1 576,03грн, а саме за
періоди з:

- з 01.01.2014 по 30.06.2014 на
заборгованість за грудень 2013 року у
сумі 1500,00грн - 115,68грн;

- з 01.02.2014 по 31.07.2014 на
заборгованість за січень 2014 року у сумі
4 000,00грн - 338,74грн;

- з 01.03.2014 по 31.08.2014 на заборгованість за
лютий 2014 року у сумі 4 000,00грн - 383,78грн;

- з 01.04.2014 по 30.09.2014 на заборгованість за
березень 2014 року у сумі 4 000,00грн -
421,81грн;

- з 01.05.2014 по 12.10.2014 на заборгованість за
квітень 2014 року у сумі 3 149,00грн - 316,02грн.

Таким чином, вимога щодо стягнення пені
підлягають задоволенню у розмірі
1576,03грн; в частині стягнення 776,44грн
пені суд у позові відмовляє.

Окрім того, позивач просив
відшкодувати йому за рахунок
відповідача (з урахуванням клопотання
від 05.12.2014) 5 000,00грн витрат на оплату
послуг адвоката.

Відповідні вимоги підлягають
задоволенню в частині з урахуванням
наступного.

Приписами ст. 44 ГПК України визначено,
що судові витрати складаються з
судового збору, сум, що підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським
судом, витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 ГПК України
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру".

Закон України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність» визначає
правові засади організації і
діяльності адвокатури та здійснення
адвокатської діяльності в Україні, а
також порядок і умови надання правової
допомоги, права й обов'язки адвокатів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону, договір
про надання правової допомоги - це
домовленість, за якою одна сторона
(адвокат, адвокатське бюро, адвокатське
об'єднання) зобов'язується здійснити
захист, представництво або надати інші
види правової допомоги другій стороні
(клієнту) на умовах і в порядку, що
визначені договором, а клієнт
зобов'язується оплатити надання
правової допомоги та фактичні витрати,
необхідні для виконання договору.

В силу вимог ст. 30 Закон України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»,
порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються у договорі про
надання правової допомоги.

Судом встановлено, що 03.09.2014 між
позивачем та Адвокатським об'єднанням
«Правова група «Домініон» укладено
договір про надання правової допомоги
№01-33/14 (далі - договір) (а.с.28), на
підставі якого адвокату Розумненко Ю.О.
(свідоцтво №5334, а.с.34) видано ордер
серії КВ № 37017 (а.с.33).

Відповідно до умов договору про
надання правової допомоги,

адвокатське об'єднання бере на себе
зобов'язання надати правову допомогу у
справі щодо стягнення заборгованості
за договором № 3/5-2012, укладеним між ТОВ
"Єврогазтрейд" та КП "Миронівка -
благоустрій", включаючи представництво
в органах судової влади, органах
виконавчої служби в обсязі та на
умовах, передбачених цим договором, а
клієнт зобов'язаний оплатити
замовлення у порядку та строки,
обумовлені сторонами.

На виконання умов п. 3.3.1 вказаного
договору, позивачем перераховано АО
«Правове група «Домініон» 5 000,00грн
винагороди (гонорару), що
підтверджується випискою з рахунку
(а.с.35).

Однак, як вбачається з умов п. 1.2
договору, сторони такого договору
домовились про надання послуг
адвокатським об'єднанням на стадії
підготовки до подання позову, а також
усіх стадіях судового процесу (у т.ч.
апеляційному, касаційному перегляді та
стадії виконання рішення суду). Разом з
тим, на даний час невідомо, чи буде
потреба у таких послугах, оскільки
невідомо чи будуть порушені такі
стадії судового процесу, а вартість
послуг, як вбачається з умов договору,
розрахована з урахуванням саме
відповідного, визначеного сторонами
договору, обсягу таких послуг.

Разом з тим, суд вважає, що розмір
відповідних витрат є значним, оскільки
спір у даній справі не є складним,
розгляд такого спору здійснено за два
судових засідання, тривалість яких у
загальному розмірі не перевищує
годину, тому у позивача не було
необхідності нести такі витрати та
погоджуватись на таку їх вартість;
позивач не був позбавлений можливості
звернутись до іншого адвоката,
вартість послуг якого є меншою у
порівняно з вартістю послуг,
визначених таким договором тощо (також
див. п.6.5 постанови Пленуму ВГСУ «Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України» від
21.02.2013 № 7).

Враховуючи зазначене, суд вважає, що
витрати на оплату послуг адвоката
підлягають відшкодуванню частково, а
саме у розмірі 1 700,00грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
судові витрати, понесені позивачем у
зв'язку з оплатою позову судовим
збором, підлягають відшкодуванню
позивачу за рахунок відповідача
пропорційно розміру задоволених вимог,
а саме

у розмірі 1 767,05грн.

В судовому засіданні оголошена вступна
та резолютивна частини рішення; повне
рішення складено 10.12.2014.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства
"Миронівка - благоустрій" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Єврогазтрейд" 16
649,00грн основного боргу, 2697,14грн втрат
від інфляції, 299,77грн процентів, 1576,03грн
пені, 1664,90грн штрафу, а також 1767,05грн в
рахунок відшкодування витрат,
понесених на оплату позову судовим
збором, та 1 700,00грн в рахунок
відшкодування витрат, понесених на
оплату послуг адвоката.

3.В частині стягнення 776,44грн пені
відмовити

4.Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Ейвазова А.Р.