ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 03» грудня 2014 р.
Справа №917/1766/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя
Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників:

позивача - Мурована Т.Ю., за довіреністю
№02-22/556 від 22.09.2014 року;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегават Сервіс»,
м.Полтава (вх.№3491П/1-40) на рішення
господарського суду Полтавської
області від 09.10.2014 року по справі
№914/1766/14,

за позовом Гайворонської міської ради,
м.Гайворон, Кіровоградська область,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегават Сервіс»,
м.Полтава,

про зобов'язання передати товар,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 09.10.2014 року по
справі №917/1766/14 (суддя Киричук О.А.)
позов задоволено повністю.

Зобов'язано Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мегават Сервіс»
передати Гайворонській міській раді
товар за договором поставки №МС -
9 від 24.04.2014 року, а саме:
світильник ЖКУ 70Вт Helios 21 Helval - 90 шт.,
лампи GE натрієві LU 70/90/T12 27-70 шт., лампи GE
натрієві LU 100/T/E40-20 шт. на загальну суму
57911,76 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегават Сервіс» на
користь Гайворонської міської ради
1827,00 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Відповідач з вказаним рішенням суду
першої інстанції не погодився та
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення місцевим
господарським судом при прийнятті
рішення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення господарського суду
Полтавської області від 09.10.2014 року та
прийняти нове судове рішення, яким у
задоволені позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що на момент
звернення позивача з позовом до суду
його право не порушено, оскільки у
відповідача не виникло обов'язку на
поставку товару, а відтак позов є
передчасним і позовні вимоги про
витребування не узгодженого сторонами
товару не підлягають задоволенню.

Апелянт не заперечує факту укладення
між сторонами по даній справі договору
поставки, однак вказує, що заявка на
товар, який позивач просить суд
зобов'язати відповідача передати
позивачу - не оформлялась, ціна,
кількість та асортимент товару
сторонами не узгоджувалась, що
виключає обґрунтованість позовних
вимог та є підставою для їх відмови. При
цьому, скаржник вказує, що платіж на
суму з посиланням на рахунок ТОВ
«Мегават Сервіс» не отримував і тому не
міг усвідомлювати обсяг своїх
зобов'язань з поставки неузгодженого
сторонами товару.

Як зазначає апелянт, договором
передбачено існування між сторонами до
31.12.2014 року зобов'язань з постачання
електротехнічної продукції, у тому
числі обов'язку позивача оплатити
послуги з постачання товару. На думку
скаржника, лише після закінчення
вищевказаного строку виконання
зобов'язань за договором у позивача
виникло б право вимагати у відповідача
повернення суми попередньої оплати, а
отже й почався перебіг строку позовної
давності щодо цієї вимоги. Скаржник
зазначає, що звернувшись з позовною
заявою 18.08.2014 року позивач діяв не у
межах строків позовної давності, що
виключає законність рішення суду та є
підставою для його скасування.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 29.10.2014 року
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мегават
Сервіс» прийнято до провадження та
призначено до розгляду.

01.12.2014 року позивач надав через
канцелярію суду відзив на апеляційну
скаргу (вх.№11457), в якому просить
відхилити апеляційну скаргу
відповідача, а рішення господарського
суду Полтавської області від 09.10.2014
року по справі №917/1766/14 залишити в силі
посилаючись на те, що суд першої
інстанції повно, всебічно та об'єктивно
дослідив обставини справи і прийняв
вірне рішення.

Крім того, позивач у відзиві просить
суд, керуючись нормами Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та ст.
323 Господарського кодексу України
стягнути з ТОВ «Мегават Сервіс» на свою
користь 3450,90 грн. за неправомірне
користування бюджетними коштами та
1025,27 грн. витрат по справі, які
складаються з витрат на відрядження
представника до судових засідань у
даній справі.

Ухвала суду про прийняття апеляційної
скарги до провадження та призначення
її до розгляду на 03.12.2014 року була
направлена Товариству з обмеженою
відповідальністю «Мегават Сервіс»
рекомендованим листом 29.10.2014 року за
адресою, зазначеною в апеляційній
скарзі і отримана ним 04.11.2014 року, про що
свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення, яке долучено
до матеріалів справи. Однак, відповідач
у судове засідання не з'явився, про
причини не з'явлення суд не повідомив.

Ухвалою суду від 29.10.2014 року суд
попереджав сторони, що у разі не
з'явлення їх представників у судове
засідання та не надання витребуваних
судом документів, справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами та за відсутністю
представників сторін. Таким чином,
враховуючи належне повідомлення
відповідача про час та місце судового
засідання, а також те, що його явка не
була визнана обов'язковою, колегія
суддів дійшла висновку про можливість
розгляду справи в даному засіданні за
відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі та
відзиві на неї доводи, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлених обставин справи та
відповідність їх наданим доказам,
заслухавши пояснення представника
позивача та повторно розглянувши
справу в порядку ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

22.04.2014 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мегават Сервіс»
(постачальник, відповідач) та
Гайворонською міською радою (покупець,
позивач) укладено договір поставки
№МС-9, згідно з умовами якого
постачальник передає, а покупець
приймає електротехнічну продукцію - в
подальшому по договору - товар (пункт 1.1.
договору).

Згідно пункту 1.2. договору поставки
ціна, кількість та асортимент товару
вказуються в накладних, які є
невід'ємною частиною даного договору.

У пункті 1.4. договору поставки сторони
визначили, що сума договору складає
57911,76 грн. у тому числі ПДВ 9651,96 грн.

Відповідно до розділу 2 договору
поставки - «Умови поставки та порядок
розрахунків», асортимент, кількість,
ціна та строки поставки товару
визначається сторонами окремо, в
кожному конкретному випадку та
оформлюються замовленням покупця.
Замовлення покупця може бути здійснено
в усній або письмовій формі, в тому
числі може бути здійснено і по факсу. У
замовленні обов'язково вказується
найменування, кількість та асортимент
товару.

Згідно з пункту 2.3 договору поставки,
доставка товару проводиться
постачальником автомобільним
транспортом або, за узгодженням сторін,
шляхом самовивозу покупцем.

Товар вважається переданим
постачальником та прийнятим покупцем
по кількості та якості після
підписання відповідних накладних на
товар (пункт 2.6. договору).

Датою поставки товару вважається
виконання умов, зазначених в п. 2.1. - 2.5.
договору поставки (пункт 2.6. договору).

У пункті 2.8. договору поставки сторони
погодили, що покупець здійснює
розрахунок за поставлений товар
протягом 20 (двадцяти) календарних днів,
з дня підписання супровідних
документів на прийнятий товар.
Розрахунки за поставлений товар
здійснюються у безготівковій формі
(перерахування покупцем грошових
коштів на розрахунковий рахунок
постачальника), шляхом внесення
покупцем грошових коштів
безпосередньо до каси постачальника
(готівкова форма розрахунку) чи в
будь-який інший спосіб, не заборонений
діючим законодавством.

Згідно п. 8.1 договору він вступає в силу
з моменту підписання уповноваженими
представниками сторін та діє до 31
грудня календарного року у якому він
був укладений.

Вказаний договір підписано
представниками сторін, а також
скріплено печатками підприємств.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконати її
обов'язок.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст.174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох чи більше осіб,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж;
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

У відповідності зі ст. 265
Господарського кодексу України, до
відносин поставки, не врегульованим
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 4.1.1. договору
поставки постачальник зобов'язаний
протягом 3-х (трьох) днів від дня
отримання замовлення розглянути його
та повідомити покупця про прийняте
замовлення чи про відмову в його
прийнятті. Покупцеві на його прохання
може бути направлено рахунок за
прийняте замовлення.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач отримав від відповідача
рахунок-фактуру №МС-000000725 від 24.04.2014
року та видаткову накладну №МС-0000477 від
24.04.2014 року.

З вказаних документів вбачається, що
позивач - Гайворонська міська рада має
сплатити кошти в розмірі 57911,76 грн. у
тому числі ПДВ в розмірі 9651,96 грн. за
світильник ЖКУ 70Вт Helios 21 Helval - 90 шт.,
лампи GE натрієві LU 70/90/T12 27 - 70 шт., лампи GE
натрієві LU 100/T/E40-20 шт. Видаткова
накладна складена на замовлення
рахунку-фактури №МС-000000725 від 24.04.2014
року, а умовою продажу є безготівковий
розрахунок.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується, що позивачем по
справі була здійснена заявка
(замовлення) на товар, тобто має місце
узгодження сторонами ціни, кількості
та асортименту товару. При цьому,
враховуючи, що умовами договору було
передбачено можливість здійснення
замовлення покупцем товару в усній
формі, направлення відповідачем на
адресу позивача рахунку-фактури з
переліком товару тільки підтверджує
узгодження сторонами товару, який
підлягає поставці за договором.

Позивачем - Гайворонською міською
радою здійснено оплату за
рахунком-фактурою №МС-000000725 від 24.04.2014
року у розмірі 57911,76 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№75 від 29.04.2014 року. Крім того, у
матеріалах справи наявний лист
Управління державної казначейської
служби України у Гайворонському районі
Кіровоградської області вих.№02-7/3378 від
08.10.2014 року, в якому повідомлено, що
платіжне доручення від 29.04.2014 року №75
на суму 57911,76 грн. 28.05.2014 року оплачено з
рахунку 6814 Гайворонської міської
ради на рахунок 7888 ТОВ «Мегават
Сервіс» в ПАТ «Банк Форум».

Таким чином, твердження апелянта про
неузгодження товару, який підлягає
поставці та про не отримання ним
платежу від Гайворонської міської ради
по договору поставки №МС-9
спростовується матеріалами справи.

10.06.2014 року позивачем на адресу
відповідача була направлена претензія
№02-22/407 з вимогою виконати зобов'язання
за договором поставки та поставити
замовлений товар до 23.06.2014 року в
порядку і на умовах визначених
договором.

Вказана вимога отримана відповідачем
16.06.2014 року, що підтверджується копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення.
Однак, вказаний лист-претензія
залишена відповідачем без відповіді.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Положення статті 525 Цивільного кодексу
України визначають, що одностороння
відмова від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного
кодексу України).

Умовами договору визначено, що оплата
за поставлений товар провадиться на
протязі 20 (двадцяти) календарних днів з
моменту його отримання, однак чинним
законодавством та умовами договору не
заборонено вчиняти дії по оплаті
товару до моменту його поставки. Отже,
оплата за товар до моменту його
отримання набуває статусу попередньої
оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного
кодексу України, якщо продавець, який
одержав суму попередньої оплати
товару, не передав товар у встановлений
строк, покупець має право вимагати
передання оплаченого товару або
повернення суми попередньої оплати.

Матеріали справи підтверджують, що
позивач виконав свої договірні
зобов'язання за договором поставки, а
саме здійснив оплату за товар, що
підтверджується платіжним дорученням
та листом Управління державної
казначейської служби України у
Гайворонському районі Кіровоградської
області. Натомість, матеріалами справи
підтверджено факт невиконання
відповідачем прийнятого на себе
зобов'язання по поставці товару, а саме
його передання позивачу. Таким чином,
місцевий господарський суд дійшов
правомірного висновку, що позовні
вимоги про зобов'язання передати товар,
перелік якого міститься у
рахунку-фактурі №МС-000000725 від 24.04.2014
року та у видатковій накладній №МС-0000477
від 24.04.2014 року є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів відхиляє доводи
апелянта, що позивач, звертаючись до
суду з позовною заявою 18.08.2014 року, діяв
не у межах строків позовної давності,
оскільки наводячи правове
обґрунтування вказаним доводам
апелянт здійснює заміну поняття
позовна давність, строк виконання
зобов'язання та строк дії договору.

Щодо вимоги позивача, викладеної у
відзиві на апеляційну скаргу про
стягнення з відповідача 3450,00 грн. за
неправомірне користування бюджетними
коштами та 1025,27 грн. витрат по справі,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Вищевказані вимоги не були предметом
розгляду в суді першої інстанції, що в
силу положень ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
виключає можливість їх прийняття та
розгляду по суті.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів вважає, що доводи,
викладені в апеляційній скарзі, не
знайшли свого підтвердження в
матеріалах справи, оскільки суд першої
інстанції дослідив належним чином факт
неналежного виконання відповідачем
умов договору щодо поставки товару за
договором.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги в зв'язку з її юридичною та
фактичною необґрунтованістю та
відсутністю фактів, які свідчать про
те, що оскаржуване рішення прийнято з
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
наведені висновки колегії суддів, у
зв'язку з чим апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мегават Сервіс» не
підлягає задоволенню з підстав,
викладених вище, а оскаржуване рішення
господарського суду Полтавської
області від 09.10.2014 року по справі
№917/1766/14 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні апеляційної
скарги, витрати апелянта по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст.
103, ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мегават
Сервіс» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 09.10.2014 року по
справі №914/1766/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 05
грудня 2014 року.

Головуючий суддя
Черленяк М.І.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Хачатрян В.С.