КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р. Справа№ 911/4098/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Вершути О.П.

за участю представників:

від позивача - Боженко Д.Є.

від відповідача - не з`явився

від третьої особи - Гуназ Ю.Є.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Шевченківського району міста Києва на
рішення Господарського суду Київської
області від 07.10.2014 (суддя Черногуз А.Ф.)

за позовом Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Шевченківського району
міста Києва

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кло-Карта»

третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Приватне підприємство «Автопетроліум»

про визнання договору
недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського
суду Київської області з позовом до
відповідача про визнання недійсним
договору цесії.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 07.10.2014 в
задоволені позовних вимог було
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій вказує, що
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з`ясуванні обставин, що
мають значення для справи, а тому
просить суд скасувати рішення
Господарського суду Київської області
від 07.10.2014 та постановити нове, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.10.2014
прийнято до провадження апеляційну
скаргу і призначено до розгляду в
колегії суддів: головуючий суддя -
Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В.,
Шевченко Е.О.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Шевченко Е.О. від
02.12.2014 колегію суддів змінено на:
головуючий суддя Шапран В.В., судді -
Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

В судове засідання на вказану дату
з`явилися представник позивача,
третьої особи та надали усні пояснення
стосовно предмету спору.

Представник відповідача в судове
засідання не з`явився. Про день та час
розгляду справи був повідомлений
належним чином. Причини неявки суду не
повідомив.

Апеляційний господарський суд,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні матеріали
справи, встановив наступне:

03.06.2011 було зроблено оголошення про
проведення відкритих торгів № 4,
затверджене наказом Міністерства
економіки України № 922 від 26.07.2010,
відповідно до якого Комунальне
підприємство по утриманню зелених
насаджень Шевченківського району м.
Києва виявило намір закупити продукти
нафтопереробки рідкі, 23.20.1 - код згідно
Державного класифікатора продукції та
послуг ДК 016-97.

Відповідно до оголошення про
результати проведення торгів № 4 від
05.08.2011 переможцем торгів стало
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кло-Карта».

05.08.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кло-Карта»
(продавець) та Комунальним
підприємством по утриманню зелених
насаджень Шевченківського району м.
Києва (покупець) був укладений договір
поставки продуктів нафтоперероблення
рідких № 2/11Т.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору, його
предметом є продукти
нафтоперероблення рідкі (пальне для
автотранспортних засобів, що
закуповується в роздріб безпосередньо
на автозаправних станціях продавця).
Продавець зобов'язується передати, а
покупець прийняти і оплатити продукти
нафтоперероблення рідкі (товар) по
старт-картам продавця за системою
«літрового гаманця», в асортименті,
кількості і за цінами, зазначеними у
накладних та/або актах
приймання-передачі, що є невід'ємною
частиною даного договору на умовах
відстрочки платежу.

29.12.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кло-Карта»
(продавець) та Комунальним
підприємством по утриманню зелених
насаджень Шевченківського району м.
Києва (покупець) було укладено
додаткову угоду № 6 до договору № 2/11Т
від 29.12.2012, відповідно до якої у зв'язку
із затримкою фінансування покупця
сторони дійшли згоди продовжити дію
договору в частині розрахунків до
31.12.2013.

24.04.2014 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кло-Карта» (цедент)
та Приватним підприємством
«Автопетроліум» (цесіонарій) був
укладений договір відступлення права
вимоги (цесії) № 222/АП-14.

Відповідно до п. 1 договору та на умовах,
визначених цим договором, цедент
відступає цесіонарію, а останній
набуває право вимоги, належне цеденту і
стає кредитором за зобов'язанням по
оплаті в сумі 188957,47 грн заборгованості
Комунальним підприємством по
утриманню зелених насаджень
Шевченківського району м. Києва
(боржник), перед цедентом за кошти, які
не були повернуті боржником.

До цесіонарія переходить зазначене
вище право вимоги цедента в обсязі та
на умовах, що існували на момент оплати
цесіонарієм за відступлене право
вимоги. Право вимоги, що відступається
цесіонарію, засвідчується, зокрема,
договором № 2/11Т поставки продуктів
нафтоперероблення рідких від 05.08.2011 (п.
3 договору).

Позивач, звертаючись із позовом до суду
з вимогою про визнання недійсним
договору цесії, укладеного між
відповідачем та третьою особою,
орбгрунтовує свої вимоги тим, що ч.ч. 4, 5
Закону України «Про здійснення
державних закупівель», що був чинним на
момент укладення договору поставки
продуктів нафтоперероблення рідких №
2/11Т від 05.08.2011, встановлено, що
забороняється укладання договорів, які
передбачають витрачання державних
коштів до/без проведення процедур
закупівель, крім випадків,
передбачених цим Законом.

Умови договору про закупівлю не
повинні відрізнятися від змісту
пропозиції конкурсних торгів або
цінової пропозиції (у тому числі ціни
за одиницю товару) переможця процедури
закупівлі. Істотні умови договору про
закупівлю не можуть змінюватися після
його підписання до виконання
зобов'язань сторонами у повному обсязі,
крім випадків встановлених у вказаному
пункті.

Оскільки, на думку позивача, Приватне
підприємство «Автопетроліум» не брало
участі у конкурсних торгах, а то воно не
може бути кредитором у договорі
поставки продуктів нафтоперероблення
рідких № 2/11Т від 05.08.2011, бо для вказаної
категорії договорів передбачена
специфічна процедура укладення.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з статтею 510 Цивільного кодексу
України сторонами у зобов'язанні є
боржник і кредитор.

Статтею 511 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання не створює
обов'язку для третьої особи. У випадках,
встановлених договором, зобов'язання
може породжувати для третьої особи
права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок, зокрема, передання
ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.ст. 513, 514 Цивільного
кодексу України правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові. Правочин щодо
заміни кредитора у зобов'язанні, яке
виникло на підставі правочину, що
підлягає державній реєстрації, має
бути зареєстрований в порядку,
встановленому для реєстрації цього
правочину, якщо інше не встановлено
законом. До нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Недодержання вказаного положення в
момент вчинення правочину, а також
частин другої, третьої, п'ятої, шостої
ст.203 Цивільного кодексу України є
підставою для недійсності правочину
(ст.215 Цивільного кодексу України).
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У такому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. При цьому, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його недійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Як було встановлено судом першої
інстанції та не заперечувалося
представником позивача при розгляді
апеляційної скарги, відповідачем свої
зобов`язання за договором поставки
продуктів нафтоперероблення рідких №
2/11Т були виконані в повному обсязі, в
той час як позивач свої зобов`язання
щодо оплати вартості прийнятого товару
не виконав, що, зокрема,
підтверджується угодою № 6 до договору
№ 2/11Т від 29.12.2012, відповідно до якої у
зв'язку із затримкою фінансування
покупця сторони дійшли згоди
продовжити дію договору в частині
розрахунків до 31.12.2013.

Згідно ст. 516 Цивільного кодексу
України заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Заміна кредитора за договором
відступлення права вимоги (цесії) №
222/АП-14 від 24.04.2014, не суперечить вимогам
чинного законодавства і для його
укладення не потрібна ані згода
боржника, ані проведення конкурсних
торгів, на чому наголошував позивач,
оскільки така заміна не збільшує
обсягу бюджетних зобов'язань боржника,
а лише змінює особу кредитора, що прямо
передбачено ст. 512 Цивільного кодексу
України.

Таким чином, вимоги позивача про
визнання недійсним договору цесії №
222/АП-14 від 24.04.2014 є необґрунтованими,
безпідставними, та такими, що не
підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Враховуючи все вище зазначене, а також
докази надані представниками сторін як
в суді першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
з`ясовано обставини справи, винесено
рішення у відповідності до норм
матеріального і процесуального права,
з повним з`ясування обставин, що мають
значення для справи, правомірно
відмовлено у задоволенні позовних
вимог Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Шевченківського району міста Києва, а
тому апеляційна скарга Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Шевченківського району
міста Києва не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів
апеляційна скарга Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Шевченківського району
міста Києва залишається без
задоволення, судові витрати,
відповідно до ст. 49 ГПК України
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Шевченківського району
міста Києва залишити без задоволення,
рішення Господарського суду Київської
області від 07.10.2014 у справі № 911/4098/14-
без змін.

Матеріали справи № 911/4098/14 повернути до
Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя
В.В. Шапран

Судді
В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов