м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Фізичної особи-підприємця
Тімочко Аліни Володимирівни
до Публічного акціонерного
товариства "Міський комерційний банк"
про стягнення 134 239,86 грн.
cуддя: Домнічева І.О.
Представники сторін:
від позивача: Товстий К.А. - за дов.
від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фізична особа-підприємець Тімочко
Аліна Володимирівна звернулася до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Міський комерційний банк"
про стягнення 134 239,86 грн.
Позовні вимоги мотивовані
неналежним виконанням зобов'язань
відповідачем за договором оренди
нежитлового приміщення від 09.10.12р.
Ухвалою від 16.09.2014 р. порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 14.10.2014 р.
06.10.14р. через відділ діловодства суду
відповідачем подано клопотання про
відкладення розгляду справи.
06.10.2014 р. від відповідача через
відділ діловодства суду надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи.
14.10.14р. через відділ діловодства суду
позивачем подано заяву про збільшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої позивач просить стягнути з
відповідача 129 600,00 грн. заборгованості,
3 626,26 грн. пені, 132,15 грн. інфляційних,
881,45 грн. 3% річних, 10 000,00 грн. юридичних
послуг та судовий збір. Відповідно до
статті 22 Господарського
процесуального кодексу України дана
заява підлягає розгляду по суті.
Ухвалою від 14.10.14р. розгляд справи
відкладено на 25.11.14р.
07.11.2014 р. від відповідача через відділ
діловодства суду повторно надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи, яке судом не задовольняється,
оскільки з моменту порушення
провадження у справі - 16.09.14 р. минуло
достатньо часу для надання сторонами
усіх доказів та заперечень по справі,
враховуючи наявність у матеріалах
справи доказів належного повідомлення
відповідача про час, дату та місце
розгляду справи, а також те, що
господарський суд, відповідно до ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України, обмежений двомісячним строком
для розгляду справи по суті, суд дійшов
висновку про можливість розгляду
справи за наявними у ній матеріалами
відповідно до приписів ст. 75
Господарського процесуального кодексу
Представник відповідача в судове
засідання 25.11.14 р. не з'явився,
заперечень на позов не надав.
Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги з
урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог.
В судовому засіданні 25.11.14 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні дані, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.10.2012 року між Фізичною особою -
підприємцем Тімочко A.B. (надалі -
Орендодавець, позивач) та ПАТ «МІСЬКИЙ
КОМЕРЩЙНИЙ БАНК» (надалі -Орендар,
відповідач) укладено договір оренди
нежитлового приміщення.

Відповідно п. 1.1 договору, орендодавець
зобов'язується передати орендарю, а
орендар зобов'язується прийняти у
строкове платне користування на строк
та на умовах даного договору нежитлове
приміщення загальною площею 187,2 кв.м.
розташоване за адресою:
м.Дніпродзержинськ, вул. Сировця, 21-А
для розміщення відділення банку.

Відповідно до п.4.1. Договору
передбачено, що загальна сума орендної
плати за 1 (один) місяць становить 32400,00
грн.

Пунктом 4.4. Договору передбачено, що
орендна плата сплачується «Орендарем»
щомісячно до 10-го числа поточного
місяця на підставі цього Договору,
шляхом безготівкового перерахування
коштів на рахунок «Орендодавця».

Відповідно до п. 5.2 договору, цей
договір є дійсним 2 роки 11місяців.

На виконання умов спірного договору
позивач передав, а відповідач прийняв в
оренду нежиле приміщення площею 187,2
кв.м за адресою: м.Дніпродзержинськ,
вул. Сировця, 21-А, що підтверджується
актом приймання-передачі (додаток № 1
до Договору), підписаний
уповноваженими представниками обох
сторін.

Як зазначав позивач у позові,
відповідачем всупереч умов договору
оренди нежитлового приміщення від
09.10.2012 не було сплачено у визначений
строк орендні платежі за червень,
липень, серпень, вересень 2014 на
загальну суму 129 600,00 грн.

Стаття 175 ч.1 Господарського кодексу
України встановлює, що майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язаний
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймодавця
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму (ч.1 ст.
762 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язані
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Доказів погашення відповідачем суми
заборгованості у розмірі 129 600, 00 грн.
суду не надано.

Таким чином, розмір заборгованості
станом на час розгляду справи
становить 129 600,00 грн., що відповідачем у
встановленому законом порядку не
спростовано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 9.3 договору
встановлено, що за несплату орендної
плати в повному обсязі й у визначений
термін, «Орендар» сплачує
«Орендодавцю» пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період,
за який сплачується пеня від суми
несвоєчасно сплаченої орендної плати
за кожен день прострочення.

У відповідності до ч. 6 ст. 231
Господарського кодексу України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочу
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань").

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з розрахунком позивача, який не
спростовано належним чином
відповідачем, останній за порушення
зобов'язань за Договором має сплатити
суму пені у розмірі 3 626,26 грн.
інфляційних втрат 132,15 грн. та 881,45 грн. 3
% річних.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими,
підтвердженими наявними в матеріалах
справи доказами та не спростованими
належним чином відповідачем, а відтак
такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд
відшкодувати за рахунок відповідача
понесені витрати на оплату послуг
адвоката у розмірі 10 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між
Фізичною особою підприємцем Товстим
Костянтином Андрійовичем (виконавець)
та позивачем (замовник) укладено
договір про надання юридичних послуг
№б/н від 10.10.2014р. Пунктом 1. договору
передбачено, що замовник доручає, а
виконавець бере на себе зобов'язання
надавити замовникові юридичні послуги
в обсязі та на умовах, визначених цим
договором.

До матеріалів справи долучено
квитанція №б/н від 10.10.13р. про сплату 10
000,00 грн., яка не може бути прийнятим
судом до уваги як належний доказ,
оскільки одержувачем коштів є ФОП
Товстий К.А., який здійснює
господарську діяльність та
зареєстрований відповідно до
Господарського кодексу України, що
виключає можливість відшкодування
вказаних коштів як послуг адвоката за
ст.49 ГПК України.

Поряд з тим, Господарським
процесуальним кодексом України,
передбачено відшкодування за рахунок
винної сторони сум, які підлягають
сплаті за послуги саме адвоката, а не
юридичних послуг.

За таких обставин підстави для
покладення на відповідача витрат на
оплату послуг адвоката у розмірі 10 000,00
грн. відсутні.

Згідно зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
(03141, м. Київ, вул. Солом'янська, 33,
ідентифікаційний код 34353904) на користь
Фізичної особи-підприємця Тімочко
Аліни Володимирівни (51937,
Дніпропетровська обл.
м.Дніпродзержинськ, пр.-т. 50 років СРСР,
буд.8 кв.9, ідентифікаційний номер )
129 600 (сто двадцять дев'ять тисяч
шістсот) грн. основного боргу, 3 626 (три
тисячі шістсот двадцять шість) грн. 26
коп. пені, 881 (вісімсот вісімдесят одну)
грн. 45 коп. 3% річних, 132 (сто тридцять дві)
грн. 15 коп. інфляційних, а також 2 684 (дві
тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.
80 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.11.14р.

Суддя
І.О. Домнічева