КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р. Справа№ 910/11980/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Калатай Н.Ф.

за участю представників:

від позивача - Андрієвська О.В.,
довіреність № 287 від 01.10.2014;

від відповідача - Крохмальний О.В.,
довіреність № 952/5ЛЖ від 24.12.2013;

розглянувши апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
на рішення господарського суду міста
Києва від 04.10.2013 у справі № 910/11980/13
(суддя Куркотова Є.Б.) за позовом
публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал" до
комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Печерського району міста Києва
"Липкижитлосервіс" про стягнення 587 168,31
грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського району міста
Києва "Липкижитлосервіс" про стягнення
587 168,31 грн., з яких: основна
заборгованість у розмірі 518 117,87 грн.,
пеня у розмірі 35 305,42
грн., інфляційні втрати у розмірі 778,05
грн., 3% річних у розмірі 7 061,08
грн. та штраф у розмірі 25 905,89 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 04.10.2013 у справі
№ 910/11980/13 позов задоволено частково:
вирішено стягнути з комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського району міста
Києва "Липкижитлосервіс" на користь
публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
заборгованість у розмірі 18 517,84 грн.,
пеню у розмірі 7 250,97 грн., 3% річних у
розмірі 1 450,19 грн., інфляційні витрати у
розмірі 242,86 грн., штраф у розмірі 925,89
грн.; в іншій частині позову -
відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем безпідставно включено до
суми основного боргу заборгованість за
надані послуги з постачання питної
води для підігріву стосовно теплових
пунктів (бойлерів), які не перебувають
на балансі відповідача.

При цьому, суд у рішенні також зазначив,
що нарахування заборгованості за
надані послуги з постачання питної
води для підігріву позивачем здійснено
як стосовно теплових пунктів, що
перебувають на балансі ПАТ
"Київенерго", так і стосовно теплових
пунктів, що перебувають на балансі
відповідача без розмежування
позивачем сум за такі послуги.

У зв'язку з відсутністю такого
розмежування, суд відмовив у
задоволенні позовних вимог про
стягнення боргу за поставлену для
підігріву воду (як стосовно води, що
надходила через бойлери ПАТ
"Київенерго", так і тієї, що надходила
через бойлери відповідача). При цьому,
також відмовлено і у стягненні
вартості стоків гарячого
водопостачання.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 04.10.2013 у справі
№ 910/11980/13 скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення з комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Печерського району міста Києва
"Липкижитлосервіс" на користь
публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал" 499
600,03 грн. - основного боргу, 28 054,45 грн. -
пені, 5 610,89 грн. - 3% річних, 535,18 грн. -
інфляційних витрат, 24 980,00 грн. - штрафу,
та прийняти нове, яким позовні вимоги в
цій частині задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт, зокрема, посилається на
те, що відповідач не залежно від того,
чи перебуває у нього на балансі
тепловий пункт повинен оплачувати
повний обсяг поставленої йому
позивачем води.

Крім того, апелянт зазначає, що
відповідач повинен сплатити вартість
стоків гарячого водопостачання у
розмірі 194 737,95 грн.

Відповідач проти наведених доводів
апелянта заперечує та вважає, що
позивачем неправомірно включено до
суми основного боргу заборгованість за
надані послуги з постачання питної
води для підігріву стосовно теплових
пунктів (бойлерів), які не перебувають
на балансі комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Печерського району міста Києва
"Липкижитлосервіс".

Представник апелянта - позивача у
справі в судовому засіданні 08.12.2014
надав пояснення, якими підтримав
апеляційну скаргу.

Разом з тим, на вимогу апеляційного
суду, апелянтом надано розрухунок
заборгованості та нарахованих на неї
сум пені, інфляційних та річних,
здійснений виходячи з обсягів води на
підігрів, яка у спірний період була
поставлена через бойлери, що
перебувають на балансі відповідача.

Представник відповідача у справі надав
пояснення якими проти апеляційної
скарги заперечив.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду - зміні,
з наступних підстав.

Між відкритим акціонерним товариством
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
(правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство "Акціонерна
компанія "Київводоканал"), як
постачальником та комунальним
підприємством по утриманню житлового
господарства Печерського району міста
Києва "Липкижитлосервіс", як абонентом
15.03.2004 укладено договір №
03970/2-06 на постачання питної води та
приймання стічних вод через приєднані
мережі.

Згідно предмету даного договору
постачальник зобов'язується надавати
абоненту послуги з постачання питної
води та на підставі пред'явленого
абонентом дозволу на скид стічних вод у
систему каналізацій м. Києва приймати
від нього стічні води у систему
каналізацій м. Києва відповідно до
Правил приймання стічних вод
підприємств у систему каналізації м.
Києва (в подальшому - місцеві правила
приймання), а абонент зобов'язується
здійснювати своєчасну оплату наданих
йому постачальником послуг на умовах
цього договору, дотримуватися порядку
користування питною водою з
комунальних водопроводів і приймання
стічних вод, що встановлені Правилами
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах та селищах України,
затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України №65 від
01.07.1994 р. зареєстрованих в Міністерстві
юстиції 22.07.1994 р. за №165/374 (в подальшому
Правила користування), які втратили
чинність 18.10.2008 р. у зв'язку з набуттям
чинності Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України від 27.06.2008 № 190 (п.1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.1.1 договору облік
поставленої води та кількість
поставленої води, кількість прийнятих
стоків здійснюється за показаннями
лічильника, зареєстрованого у
Постачальника, окрім випадків,
передбачених Правилами користування. У
випадку наявності у абонента декількох
об'єктів водоспоживання, облік
спожитої ним води здійснюється з
урахуванням показань всіх лічильників,
зареєстрованих за абонентом.

Кількість стічних вод визначається за
показаннями лічильників стічних вод,
або за кількістю стічних вод, що
надходять з комунального водопроводу
та інших джерел водопостачання згідно
показань лічильників води, або іншим
способом визначення об'ємів стоків у
відповідності до розділу 21 Правил
користування та місцевих правил
приймання (п. 2.1.4. договору).

Пунктами 2.2.1, 2.2.2, 2.2.4 договору
передбачено, що постачальник щомісячно
направляє до банківської установи
абонента розрахункові документи (в
електронному вигляді - дебетові
повідомлення або у паперовому вигляді
вимоги-доручення тощо) для оплати за
поставлену воду та прийняті стічні
води відповідно до встановлених
тарифів. Оплата вартості послуг
здійснюється абонентом щомісячно у
безготівковій формі у десятиденний
термін з дня направлення
постачальником розрахункового
документу до банківської установи
абонента. За згодою постачальника
оплата за надані послуги, може
здійснюватися іншими способами, що не
суперечать чинному законодавству
України...; в разі неотримання від
постачальника поточного щомісячного
розрахункового документу, абонент
здійснює оплату вартості наданих йому
послуг, не пізніше 5-го числа наступного
місяця, платіжним дорученням, виходячи
з діючого тарифу та фактичної
кількості спожитої води.

Перелік лічильників води по яким було
здійснено фіксацію спожитих послуг з
водопостачання та водовідведення в
періоді з 01.05.2012 по 31.03.2013, а також акти
про зняття показників з приладів
обліку, платіжні вимоги-доручення на
оплату послу з водопостачання,
залучені до матеріалів справи і ними
підтверджується факт виконання
договору у вказаному періоді.

Спір у даній справі виник внаслідок
неналежного виконання відповідачем
зобов'язань за договором №03970/2-06 від
15.03.2004.

За даними позивача, сума боргу за
спожиті з 01.05.2012 по 31.03.2013 послуги з
постачання води та приймання стічних
вод становить 518 117,87 грн.

З наданого позивачем суду розгорнутого
розрахунку позовних вимог вбачається,
що спірна заборгованість за спожиті
послуги з водопостачання та
водовідведення за період з 01.05.2012 по
31.03.2013 у розмірі 518 117,87 грн.
обліковується позивачем за кодами 6-84,
6-1574, 6-1575 (холодна питна вода) та 6-50084
(питна вода на підігрів).

При цьому, нарахування заборгованості
за надані послуги з постачання питної
води для підігріву за кодом 6-50084
позивачем здійснено як стосовно
теплових пунктів, що перебувають на
балансі ПАТ "Київенерго", так і стосовно
теплових пунктів, що перебувають на
балансі відповідача без розмежування
позивачем сум за такі послуги.

Так, апелянт посилається на те, що
відповідач не залежно від того, чи
перебуває у нього на балансі тепловий
пункт повинен оплачувати повний обсяг
поставленої йому позивачем води.

Колегія суддів не погоджується з
наведеним висновком, з огляду на
наступне.

Згідно з вимогами п. п. 2.1, 2.2 та 3.13 Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України № 190 від 27 червня
2008 р., договірні відносини щодо
користування системами
централізованого комунального
водопостачання здійснюються виключно
на договірних засадах відповідно до
Законів України "Про питну воду і питне
водопостачання" та "Про
житлово-комунальні послуги". Істотні
умови договору між виробником та
споживачем послуг з централізованого
водопостачання та водовідведення
визначаються відповідно до Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги". Суб'єкти господарювання, у
яких теплові пункти (котельні)
перебувають на балансі або яким вони
передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію, здійснюють розрахунки з
виробником на основі укладених
договорів за весь обсяг питної води,
яка відпущена з систем водопостачання
і використана на потреби гарячого
водопостачання та інші потреби, а також
розраховуються за власний обсяг
водовідведення.

Таким чином, з урахуванням
вищевказаного, вартість спожитої води,
що іде на підігрів має оплачувати
балансоутримувач теплових пунктів.

Обсяг питної води, поданої до теплових
пунктів, фіксується засобами обліку,
які встановлені на межі балансової
належності. Обсяг гарячого
водопостачання, переданий споживачам
виконавцем послуг з постачання гарячої
води, ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

Таким чином, змістом наведеного пункту
Правил № 190 визначено, що розрахунок за
спожиту гарячу воду повинен
проводитися з балансоутримувачем
бойлеру.

Отже, відповідач має оплачувати за
отримані послуги з постачання питної
води для підігріву тільки по тим
бойлерам, що знаходяться у нього на
балансі.

Крім цього, відповідно до ст. ст. 1, 14
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги", комунальні послуги - це
результат господарської діяльності,
спрямованої на задоволення потреби
фізичної чи юридичної особи у
забезпеченні холодною та гарячою
водою, водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.
Ціни/тарифи на комунальні послуги та
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій формуються
і затверджуються органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування, відповідно до їхніх
повноважень, визначених законом.

Отже, наведене свідчить, що не існує
такого виду комунальних послуг, як
"питна вода, що використовується для
виготовлення гарячої води".

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", порядок
надання житлово-комунальних послуг має
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства.

Договір на постачання питної води та
приймання стічних вод через приєднані
мережі №03970/2-06 від 15.03.2004 не регулює
відносини сторін з приводу постачання
відповідачеві холодної води для
виготовлення гарячої води та сплати її
вартості, при цьому й інші договори, які
б регулювали відносини між сторонами
щодо поставки холодної питної води, яка
використовується для приготування
гарячої, суду надані не були.

Таким чином, позивачем не доведено, що
ним були встановлені з відповідачем
відповідні відносини щодо постачання
води, яка використовується для
виготовлення гарячої води.

Згідно зі статтею 1 закону України "Про
теплопостачання", теплова енергія - це
товарна продукція, що виробляється на
об'єктах сфери теплопостачання для
опалення, підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для
купівлі-продажу.

Згідно з ст. 275 Господарського кодексу
України, за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду споживачеві,
який зобов'язаний оплатити прийняту
енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання. Відпуск енергії без
оформлення договору енергопостачання
не допускається. Предметом договору
енергопостачання є окремі види енергії
з найменуванням, передбаченим у
державних стандартах або технічних
умовах.

Відповідно до п. п. 2, 6 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 № 630, централізоване
постачання гарячої води - це послуга,
спрямована на задоволення потреб
споживача у гарячій воді, яка надається
виконавцем з використанням
внутрішньобудинкових систем гарячого
водопостачання. Послуги повинні
відповідати з централізованого
постачання гарячої води - вимогам щодо
якості і тиску води, температури
гарячої води, а також розрахунковим
нормам витрати води у точці розбору.

З наведених норм вбачається, що чинне
законодавство України не розділяє
послугу з постачання споживачам
гарячої води (гарячого водопостачання)
на окремі частини з постачання окремо
теплової енергії та окремо холодної
води, а встановлює, що енерговиробник
та/або енергопостачальник виробляє та
постачає гарячу воду (яку законодавець
також називає енергією). Постачання
холодної води для приготування гарячої
є окремою послугою, що повинна, в якості
сировини, надаватись підприємству, яке
має можливість та безпосередньо
виробляє гарячу воду.

Таким чином, саме гаряча вода є товаром,
продуктом енерговиробника та/або
енергопостачальника, яку отримує
споживач, при цьому саме
енерговиробник та/або
енергопостачальник споживає холодну
воду для вироблення гарячої води.

Отже, позивачем безпідставно включено
до розрахунку основного боргу суму
заборгованості за надані послуги з
постачання холодної води для її
підігріву стосовно теплових пунктів
(бойлерів), які не перебувають на
балансі відповідача.

За таких обставин, вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача
вартості холодної води, яка була ним
поставлена на теплові пункти, що не
перебувають на балансі відповідача,
для підігріву, задоволенню не
підлягають, оскільки умови договору
укладеного між сторонами передбачають
постачання позивачем відповідачу
питної води, і не містять зобов'язань
відповідача оплачувати вартість води,
яка буде постачатись йому з теплових
пунктів, які не знаходяться на його
обліку, у вигляді гарячої води.

Разом з тим, задоволенню підлягають
лише вимоги про стягнення
заборгованості за отримані послуги з
постачання питної води для підігріву
тільки по тим бойлерам, що знаходяться
на балансі відповідача.

Суд першої інстанції відмовив у
задоволенні позовних вимог про
стягнення боргу за поставлену для
підігріву воду за кодом 6-50084 (як
стосовно води, що надходила через
бойлери ПАТ "Київенерго", так і тієї, що
надходила через бойлери відповідача),
оскільки у розрахунку позивача
відсутнє відповіднє розмежування.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.05.2011р. № 7 "Про деякі питання практики
застосування розділу ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України" передбачено, якщо у процесі
перегляду справи апеляційним
господарським судом буде встановлено,
що суд першої інстанції, приймаючи
процесуальний акт, зокрема,
неправомірно відмовив у задоволенні
частини позовних вимог, суд
апеляційної інстанції повинен
самостійно усунути відповідне
порушення.

На вимогу апеляційного суду
комунальним підприємством "Головний
інформаційно-обчислювальний центр"
надано інформацію про розщеплення
оплат комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Печерського району міста Києва
"Липкижитлосервіс" за період з 01.05.2012 по
31.03.2013 за надані публічним акціонерним
товариством "Акціонерна компанія
"Київводоканал" послуги з постачання
питної води для підігріву та
водовідведення з відображенням сплати
окремо по кожному будинку, що за
наявною в комунальному підприємстві
"Головний інформаційно-обчислювальний
центр" інформацією (дислокацією)
обслуговується комунальним
підприємством по утриманню житлового
господарства Печерського району міста
Києва "Липкижитлосервіс".

На підставі зазначеної інформації
позивачем здійснено розрахунок
заборгованості відповідача за
отримані послуги з постачання питної
води для підігріву по тим бойлерам, що
знаходяться на балансі комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського району міста
Києва "Липкижитлосервіс".

Згідно зазначеного розрахунку
заборгованість відповідача за питну
воду використану для потреб гарячого
водопостачання по бойлерам, що
знаходяться на балансі комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського району міста
Києва "Липкижитлосервіс" складає 98 671,31
грн.

Колегія суддів, перевіривши даний
розрахунок, дійшла висновку про його
обґрунтованість та арифметичну
вірність.

За наведених обставин, з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 98
671,31 грн. заборгованості за отримані
послуги з постачання питної води для
підігріву за кодом 6-50084 (що надходила
через бойлери, які перебувають на
балансі відповідача).

Крім цього, суд першої інстанції
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог не врахував, що код 6-50084 включає
в себе як послугу з постачання питної
води, що йде на підігрів, так і послугу з
приймання стічних вод (вода + стоки).

Умовами укладеного сторонами Договору
передбачено не лише надання послуг з
постачання питної води, але і приймання
стічних вод у міську каналізаційну
мережу.

Пунктом 1.4 Правил користування № 190
визначено, що приймання стічних вод від
підприємств, установ, організацій до
системи централізованого
водовідведення здійснюється
відповідно до Правил приймання стічних
вод підприємств у комунальні та
відомчі системи каналізації населених
пунктів України, затверджених наказом
Держбуду від 19.02.2002 № 37, зареєстрованих
у Мінюсті 26.04.2002 за N 403/6691 (далі - Правила
приймання № 37), а також місцевих правил
приймання стічних вод підприємств у
систему каналізації населеного пункту.

Згідно з п. 1.2 Правил приймання № 37,
останні поширюються на комунальні
підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства міст і селищ України та
інші підприємства, що мають на балансі
системи місцевого водопроводу та
каналізації (далі - Водоканали), та на
всі підприємства, установи,
організації незалежно від форм
власності й відомчої належності, які
скидають свої стічні води в системи
каналізації населених пунктів (далі -
Підприємства).

Як визначено п. 1.4 Правил приймання № 37,
абонент Водоканалу - це юридична особа,
яка уклала договір з Водоканалом на
надання послуг водопостачання та (або)
каналізації.

Стічні води підприємств - усі види
стічних вод, що утворилися внаслідок
їхньої діяльності після використання
води в усіх системах водопостачання
(господарсько-питного, технічного,
гарячого водопостачання тощо), а також
поверхневі та дощові води з території
Підприємства (з урахуванням
субабонентів).

Відповідно до п. 2.4 вказаних Правил
приймання, підприємства зобов'язані
виконувати в повному обсязі вимоги цих
Правил, місцевих Правил приймання та
договору на послуги водовідведення,
своєчасно оплачувати рахунки
Водоканалу за надані послуги.

Отже, надання послуг із приймання
стічних вод (у тому числі, гарячого
водопостачання) регулюється умовами
укладеного сторонами Договору, а
вартість таких послуг підлягає оплаті
абонентом (яким є відповідач) на
користь позивача.

Аналогічної правової позиції про
стягнення на користь Водоканалу
вартості послуг із приймання стічних
вод гарячого водопостачання
дотримується і Вищий господарський суд
України, яка наведена зокрема у
постановах: від 06.06.2013 по справі №
5011-26/4471-2012-67/485-2012, від 22.08.2013 і справі №
5011-22/10286-2012, від 17.04.2014 у справі
№ 910/13142/13 та ін.

З наданого позивачем розгорнутого
розрахунку по коду 6-50084 вбачається, що
сума заборгованості відповідача за
послуги з приймання стоків питної води,
що використовується для приготування
гарячої води, становить 194 737, 95 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок,
колегія суддів дійшла висновку про
його обґрунтованість.

За наведених обставин, позовні вимоги в
зазначеній частині також підлягають
задоволенню.

Стосовно задоволення судом першої
інстанції вимог про стягнення з
відповідача заборгованості (яка
обліковується за кодами 6-84, 6-1574, 6-1575) за
надані послуги з холодного
водопостачання в сумі 18 517,84 грн., слід
зазначити наступне.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України встановлено, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно п. 2.2.2 Договору оплата вартості
послуг здійснюється абонентом
щомісячно у безготівковій формі у
десятиденний термін з дня направлення
постачальником розрахункового
документу до банківської установи
абонента.

Матеріалами справи підтверджується
надання позивачем у спірний період
послуг з водопостачання та
водовідведення за обліковими кодами
6-84, 6-1574, 6-1575 на загальну суму 4 277 986,33
грн., часткову сплату відповідачем
заборгованості у розмірі 4 259 420,14 грн.,
що з урахуванням перерахунків на суму
48,35 грн. загалом складає заборгованість
відповідача у розмірі 18 517,84 грн.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести певними
засобами доказування ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем належних доказів на
підтвердження відсутності
заборгованості не надано.

За наведених обставин, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позову в частині стягнення
з відповідача заборгованості (яка
обліковується за кодами 6-84, 6-1574, 6-1575) за
надані послуги з холодного
водопостачання в сумі 18 517,84 грн.

Також, окрім суми основного боргу,
позивачем заявлено до стягнення пеню в
сумі 35 305,42 грн., 3% річних в сумі 7 061,08
грн., інфляційні в сумі 778,05 грн. та
штраф в сумі 25 905,89 грн.

Згідно п. 4.2 Договору у разі порушення
строків виконання зобов'язання по
оплаті за надані послуги, абонент
сплачує постачальнику пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочення платежу.
Нарахування пені припиняється через
один рік від дня, коли зобов'язання мало
бути виконане.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відподвідно до п. 4.5 Договору за
безпідставну відмову оплатити
направлений рахунок, абонент сплачує
постачальнику штраф у розмірі 5% від
суми, яку відмовився сплатити.

Судом першої інстанції зазначені
вимоги задоволено частково з
урахуванням встановленого розміру
основної заборгованості (18 517,84 грн.).

Проте, оскільки, колегія суддів дійшла
висновку про обгрунтованість позовних
вимог також в частині стягнення з
відповідача заборгованості за
отримані послуги з постачання питної
води для підігріву, нарахування пені, 3%
річних, інфляційних та штрафу потрібно
проводити з урахуванням цієї суми.

Апелянтом здійснено відповідний
розрахунок на вказану суму
заборгованості, згідно якого розмір
пені становить 6099,57 грн., інфляційних -
108,76 грн., 3% річних - 1219,91 грн. Вказаний
розрахунок перевірено апеляційним
судом та визнано обґрунтованим.

Виходячи з наведеного, здійснивши
загальний перерахунок, апеляційний суд
визнає обґрунтованим розміром пені, що
підлягає стягненню у даній справі 13 350,
54 грн., 3% річних - 2 670, 10 грн., інфляційних
- 351, 62 грн., штрафу - 15 596,35 грн.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини
2 статті 99 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого господарського суду, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
господарський суд розглянув не повно в
судовому процесі всі обставини справи
в їх сукупності, що призвело до
задоволення позовних вимог в частині
стягнення суми основної
заборгованості та відповідно сум пені,
3% річних, інфляційних і штрафу в
меншому ніж є обгрунтованим розмірі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 103
Господарського процесуального кодексу
України за результатами розгляду
апеляційної скарги апеляційна
інстанція має право змінити рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду - зміні в частині
визначення суми основного боргу та
відповідно сум пені, 3% річних,
інфляційних і штрафу.

Отже, з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 311 927,10 грн. основної
заборгованості, 13 350, 54 грн. пені, 2 670, 10
грн. 3% річних, 351, 62 грн. інфляційних та 15
596,35 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору за
подання позовної заяви в сумі 6 878 грн. 08
коп. та апеляційної скарги в сумі 3 438
грн. 74 коп. покладаються на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" на рішення
господарського суду міста Києва від
04.10.2013 у справі № 910/11980/13 за позовом
публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал" до
комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Печерського району міста Києва
"Липкижитлосервіс" про стягнення 587 168,31
грн. задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 04.10.2013 у справі №
910/11980/13 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення
в наступній редакції:

«1. Позов публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал" до комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського району міста
Києва "Липкижитлосервіс" про стягнення
587 168,31 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Печерського району м. Києва
"Липкижитлосервіс" (01021, м. Київ,
Кловський узвіз, 14/24 ) на
користь публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал" (01015, м. Київ, вул.
Лейпцизька, 1-А, ) 311 927
грн. 10 коп. основної заборгованості, 13
350 грн. 54 коп. пені, 2 670 грн. 10 коп. 3%
річних, 351 грн. 62 коп. інфляційних, 15 596
грн. 35 коп. штрафу, а також 6 878 грн. 08 коп.
судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.».

4. Стягнути з комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Печерського району м. Києва
"Липкижитлосервіс" (01021, м. Київ,
Кловський узвіз, 14/24 ) на
користь публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал" (01015, м. Київ, вул.
Лейпцизька, 1-А, ) судовий
збір за розгляд апеляційної скарги у
сумі 3 438 грн. 74 коп.

5. Доручити господарському суду міста
Києва видати відповідні накази.

6. Матеріали справи №910/11980/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому Господарським
процесуальним кодексом України
порядку та строки.

Головуючий суддя
Є.Ю. Пономаренко

Судді
М.А. Дідиченко

Н.Ф. Калатай