ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 р.
Справа № 923/1452/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Пригузи П.Д. при
секретарі , розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом Херсонська міська рада
м.Херсона

до Фізична особа-підприємець ОСОБА_1

про зобов'язання виконати умови
договору,

за участю представників сторін:

від позивача: Волкова О.О., довіреність
від 14.07.2014р.;

від відповідача: ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1
від 03.04.1996 р.; представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, довіреність № 3304 від 04.12.2013 р.

в с т а н о в и в:

Херсонська міська рада звернулася до
господарського суду з позовом до
відповідача фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про зобов'язання його виконати
п. 7 договору оренди земельної ділянки
від 08.07.2004 р., а саме повернути
Херсонській міській раді (далі позивач
або Рада) земельні ділянки загальною
площею 40 кв.м., у тому числі: площею 20 кв.
м. по АДРЕСА_1 та площею 20 кв. м. по
АДРЕСА_2, у стані не гіршому в
порівнянні з тим, в якому він одержав її
в оренду.

В судовому засіданні 11.11.2014 р. та 25.11.2014
р. для надання можливості сторонам
подати додаткові документи та
матеріали, відповідно до ст. 77 ГПК
України оголошувалися перерви.

Представником позивача позовні вимоги
підтримано з підстав зазначених у
позові, посилаючись на те, що
відповідно до законодавства та
договору не передбачалося
автоматичного поновлення договору
оренди землі, вважає припиненим
договір оренди з 28.05.2007 р. Вказує, що в
подальшому 30.05.2007 року Радою прийнято
рішення за № 1304 від 25.12.2013р., згідно
якого приписано переукласти договір
оренди земельної ділянки від 08.07.2004 р., у
зв'язку з чим зобов'язано ОСОБА_1
оформити в установленому порядку
договори оренди, надавши у місячний
строк до Ради оновлені кадастрові
плани земельних ділянок з
відображенням у них обмежень (обтяжень)
та встановлених земельних сервітутів,
а також акт визначення меж земельної
ділянки в натурі. Позивач вважає, що
ОСОБА_1 не скористався наданим йому
правом на укладання нового договору
оренди, продовживши користуватися
земельною ділянкою, право на яку, на
думку позивача, припинено. Представник
позивача вважає, що рішення Ради про
переукладення договору оренди з ОСОБА_1
означає лише волю орендодавця до
укладення нового договору, але не до
поновлення вже укладеного раніше
договору від 08.07.2004 р. Підтвердженням
волевиявлення позивача вважає рішення
Ради № 1304 від 25.12.2013 р., яким ОСОБА_1 у
поновленні договору оренди земельної
ділянки відмовлено.

Представник позивача стверджує, що
правовідношення між Радою та
відповідачем припинилося з дня
закінчення строку дії договору, який
відповідно до п. 3 договору збігав 28.05.2007
року. Оскільки Рада на відповідному
пленарному засіданні не приймала
рішення про поновлення договору оренди
від 08.07.2004 р. на новий строк, відповідач,
на думку представника позивача, після
28.05.2007 року мав би повернути земельну
ділянку орендодавцеві, але не здійснює
цього протягом тривалого часу, що стало
підставою для звернення до суду з цим
позовом. Представник позивача в
судовому засіданні надала для
залучення до справи копії постанови
Вищого господарського суду України від
28.08.2014 р. у справі № 923/337/14, вказавши, що
це рішення відбулося у справі,
сторонами якої були ці ж самі учасники
та з приводу тих самих об'єктів прав
(договору оренди та земельних ділянок),
вважає, що факти, встановлені цим
рішенням суду, зокрема факт припинення
договору оренди землі, є встановленим,
має преюдиціальне значення, отже
повторному доказуванню не підлягає.

Відповідачем ОСОБА_1 та його
представником ОСОБА_4 позовні вимоги не
визнаються, вважають, що
правовідношення з користування
земельною ділянкою комунальної
власності на правах оренди
зберігаються до цього часу, оскільки
відповідач фактично користується
орендованими ділянками, здійснює на
них свою господарську (підприємницьку)
діяльність, систематично і своєчасно
сплачує орендну плату, просять у позові
відмовити, вважають, що земельні
відносини не оформлені з вини Ради, яка
несвоєчасно приймає встановлені
Законом рішення та надсилає відповідні
повідомлення стороні за договором.

Заслухавши доводи і заперечення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку про
відмову у позові повністю з наступних
підстав.

Виходячи з предмету позову, підстав
позову та змісту позовних вимог суд
зазначає, що ця справа порушена з метою
вирішення спору, що виник із земельних
відносин приватноправового характеру,
як відносин, що врегульовані нормами
цивільного та господарського права,
пов'язаних із здійсненням сторонами
цивільних та інших майнових прав на
земельні ділянки на засадах рівності.

Предметом спору, відповідно, є умови
договору оренди земельної ділянки від
08.07.2004 року, зокрема, питання чи
зазначений договір є припиненим та чи
підлягають застосуванню наслідки
припинення договору - повернення
земельної ділянки орендодавцю.

Відповідно до приписів статей 13, 14
Конституції України, статей 177, 181, 324,
глави 30 ЦК України, статті 148 ГК України,
земля та земельні ділянки є об'єктами
цивільних прав, а держава та
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах з метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок.

Статтею 19 Конституції України
визначено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з наданими сторонами
матеріалами на підставі відповідного
рішення від 28.05.2004 р. № 577 Херсонською
міською радою та ФОП ОСОБА_1 укладено
договір оренди земельних ділянок від
08.07.2004 року (а.с. 7-9), згідно із умовами
якого підприємцю надано в строкове
платне користування земельні ділянки
загальною площею 40 кв. м., у тому числі
площею 20 кв. м. по АДРЕСА_1 та площею 20 кв.
м. по АДРЕСА_2 під розміщення
торгівельних кіосків. Вказаний договір
оренди зареєстровано у Херсонській
міській філії Державного підприємства
"Херсонський регіональний центр
земельного кадастру" 02.08.2004 року за №
06.

За умовами п. 3, договір укладено
строком на три роки, до 28.05.2007 року. Цим
же пунктом договору передбачена
можливість поновлення договору на
новий строк та встановлено спосіб дій
орендаря для досягнення мети
подальшого користування предметом
договору. Після закінчення строку
договору орендар має переважне право
на поновлення його на новий строк. У
цьому разі орендар повинен не пізніше
ніж за 30 днів до закінчення строку дії
договору повідомити письмово
орендодавця про намір продовжити його
дію.

Згідно із п. 7 договору сторонами
визначено умови повернення земельної
ділянки. Такими умовами є припинення
або розірвання договору. Встановлено,
що після припинення або розірвання
договору Орендар зобов'язаний
повернути Орендодавцеві земельну
ділянку у стані, не гіршому в
порівнянні з тим, у якому він одержав її
в оренду.

Однією з підстав припинення договору
відповідно до п. 11 договору є
закінчення його строку.

Отже, суд зазначає, що закінчення
строку договору не є безумовною
підставою для припинення договору між
Радою та ОСОБА_1, оскільки сторонами
передбачена можливість його
поновлення при виконанні орендарем
певних формальностей - не пізніше ніж
за 30 днів до закінчення строку дії
договору повідомити письмово
орендодавця про намір продовжити його
дію.

Із матеріалів справи вбачається, що
19.04.2007р., тобто в межах строку
встановленого договором та Законом,
Орендар ОСОБА_1 звернувся до
Орендодавця із заявами про поновлення
договору оренди земельних ділянок по
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Херсонська міська рада не висловила
заперечень (відмови) стосовно
подальшої оренди земельних ділянок за
договором від 08.07.2004 року та,
відповідно, не надсилала ОСОБА_1
протягом одного місяця після
закінчення строку договору
листа-повідомлення, передбаченого
Законом.

Натомість, Херсонська міська рада
рішенням від 30.05.2007р. № 444 розглянувши
вказані заяви орендаря вирішила
переукласти з ФОП ОСОБА_1 договір
оренди земельних ділянок по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 строком на 2 роки.

Зазначене рішення Ради надіслане на
адресу ОСОБА_1 лише листом від 11.10.2007
року № 01-23.378 з вимогою терміново
звернутися до управління з питань
регулювання земельних відносин
стосовно укладання договору оренди на
відведену земельну ділянку. Суду
цілком очевидно, що ОСОБА_1 не міг
«терміново» звернутися до ради
стосовно укладання нового договору,
оскільки отримав його через сплив
понад чотирьох місяців.

Таким чином, Рада у встановлений
Законом місячний строк не виконала
своїх обов'язків, передбачених Закон,
не повідомила орендаря про відмову від
договору. За цих умов договір оренди
підлягає поновленню з підстав,
визначених Законом.

В той же час, суд зазначає, що
заперечень Ради як орендодавця не
вбачається і з наведеного рішення від
30.05.2007р. № 444, яким приписується
переукласти з ФОП ОСОБА_1 договір
оренди. Це рішення прямо вказує на
відсутність заперечень орендодавця та,
навпаки, вказує на продовження
відносин оренди.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про
оренду землі", в редакції на час
виникнення спірних відносин
(квітень-травень 2007 року), Закон
встановлював порядок та декілька
самостійних умов поновлення договору
оренди землі.

Так, по-перше, відповідно до гіпотези та
диспозиції ч. 1 ст. 33 Закону вбачається,
що у разі коли строк договору
закінчився, а для оренди земельної
ділянки, яка перебуває в користуванні,
подано інші заяви (заява), що викликає
необхідність передачі земельної
ділянки в оренду на інших, конкурентних
засадах, Рада як орендодавець може
відмовитися від подовження договору
оренди землі з попереднім орендарем.
При наявності інших претендентів на
оренду земельної ділянки, що
орендується, орендарю надається
переважне право перед іншими
претендентами на укладання договору за
інших рівних умов шляхом його
поновлення. У такому разі, частиною
другою ст. 33 Закону передбачається
можливість зміни умов раніше
укладеного але подовженого договору за
згодою сторін.

По-друге, частина третя ст. 33 Закону
містить ще одну самостійну гіпотезу та
диспозицію, яка передбачає, що у разі
якщо орендар продовжує користуватися
земельною ділянкою після закінчення
строку договору оренди, то за
відсутності письмових заперечень
орендодавця протягом одного місяця
після закінчення строку договору він
підлягає поновленню на той самий строк
і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Заперечення (відмова) орендарю щодо
поновлення договору оренди
здійснюється орендодавцем у формі,
визначеній Законом, -
листом-повідомленням протягом одного
місяця після закінчення строку
договору.

Суд зазначає, що ч. 3 ст. 33 Закону України
"Про оренду землі" встановлює
імперативну вимогу, що договір
«підлягає поновленню». Цей припис
Закону треба розуміти так, що для
орендодавця-Ради Законом було
встановлено обов'язок зберегти
(підлягає) правовідношення з оренди
землі (поновити договір) на той самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені договором. Обов’язок Ради
зберегти правовідношення з оренди
землі обумовлює також неможливість
відмовити орендарю у поновленні
договору без достатніх підстав або
суспільних потреб. Обов’язок
збереження правовідношення вимагає
від Ради певних організаційних рішень
та дій.

В свою чергу, для орендаря із
зазначеної правової норми прямо
випливає право продовжувати
користуватися орендованою ним
земельною ділянкою комунальної
власності у такий же строк та на тих
самих умовах, які були передбачені
договором, якщо Рада як орендодавець
протягом одного місяця після
закінчення строку договору не надішле
йому письмові заперечення щодо
договору.

При цьому суд зауважує, що для
поновлення (збереження) раніше
укладеного договору Закон не вимагає
прийняття нового рішення органом
місцевого самоврядування. Таке рішення
не потрібне, оскільки стосовно
земельної ділянки, якою користується
орендар за поновленим договором,
рішення Радою як власником землі, вже
було прийнято, на підставі рішення, яке
відбулося, і виникли правовідносини з
оренди землі.

Отже, з аналізу норми права, яка вміщена
у ст. 33 Закону України "Про оренду землі"
прямо випливає обов'язок орендодавця
землі (Ради) прийняти заходи щодо
збереження договору оренди землі без
прийняття рішення на пленарному
засіданні Ради, якщо у неї немає
заперечень щодо можливості подальшого
знаходження земельної ділянки в
оренді. Також, з наведеною нормою прямо
встановлено право орендаря
користуватися земельною ділянкою, що
знаходиться у нього на правах оренди,
якщо орендодавець протягом місяця
після закінчення строку договору не
висловив своєї волі щодо припинення
правовідношення.

Як вбачається з матеріалів справи,
продовжуючи користуватися земельними
ділянками, Орендар згідно із п. 3
договору від 08.07.2004р. звертався до
Херсонської міської ради із
відповідними заявами від 20.04.2010р. та від
23.04.2013р., тобто в межах строку
встановленого договором та Законом
України "Про оренду землі", із
пропозицією про продовження строку дії
договору на тих же умовах та той же
строк, про що свідчать відповідні
документи у справі.

Окрім того, до заяв від 23.04.2013 року
Орендар додавав підписаний проект
додаткової угоди, як того вимагала ст. 33
Закону України "Про оренду землі" в
редакції, що діє від 17.02.2011 року.

Відповідно до нової редакції ст. 33
Закону Орендодавець у місячний термін
розглядає надісланий орендарем
лист-повідомлення з проектом
додаткової угоди, перевіряє його на
відповідність вимогам закону, узгоджує
з орендарем (за необхідності) істотні
умови договору і, за відсутності
заперечень, приймає рішення про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної та комунальної
власності), укладає з орендарем
додаткову угоду про поновлення
договору оренди землі. За наявності
заперечень орендодавця щодо
поновлення договору оренди землі
орендарю направляється
лист-повідомлення про прийняте
орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою
після закінчення строку договору
оренди і за відсутності протягом
одного місяця після закінчення строку
договору листа-повідомлення
орендодавця про заперечення у
поновленні договору оренди землі такий
договір вважається поновленим на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором. У цьому
випадку укладання додаткової угоди про
поновлення договору оренди землі
здійснюється із:

- власником земельної ділянки (щодо
земель приватної власності);

- уповноваженим керівником органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування без прийняття рішення
органом виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної або комунальної
власності).

Керівник органу виконавчої влади або
органу місцевого самоврядування, який
уповноважений підписувати додаткову
угоду до договору оренди землі щодо
земельної ділянки державної або
комунальної власності, визначається
рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди
землі про його поновлення має бути
укладена сторонами у місячний строк в
обов'язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в
укладенні додаткової угоди до договору
оренди землі може бути оскаржено в
суді.

В той же час, Рада як орендодавець заяву
ОСОБА_1 від 23.04.2013р. та проект додаткової
угоди не розглянула і не підписала, а
рішенням від 25.12.2013р. № 1304 відмовила
орендарю у поновленні договору оренди,
вважаючи закінченим строк договору ще
28.05.2007 року.

Однак, рішення позивача від 25.12.2013р. №
1304 про відмову орендарю у поновленні
договору оренди прийнято безвідносно
строків реалізації правових
можливостей Ради, які надані їй
відповідно до договору та суперечить
приписам ст. 33 Закону України "Про
оренду землі", отже судом не
застосовується.

Господарський суд вважає, що
враховуючи вказані обставини справи та
вимоги чинного законодавства України,
станом на день виникнення спірних
правовідносин, строк дії договору
оренди земельних ділянок площею 0,0020га
по АДРЕСА_1 та площею 0,0020 га по АДРЕСА_2
укладеного 08.07.2004р. та зареєстрованого
в Херсонській міській філії Державного
підприємства "Херсонський
регіональний центр державного
земельного кадастру" 02.08.2004 р. за №
06 продовжено на той же строк на
тих же умовах, тобто з 29.05.2007 р. по 28.05.2010
р., з 29.05.2010 р. по 28.05.2013 р. та з 29.05.2013 р. по
28.05.2016 р.

Відносини найму (оренди) врегульовані
також главою 58 Цивільного кодексу
України, зокрема, статтею 764 цього
Кодексу, яким регулюються подібні
цивільно-правові відносини, зокрема
визначено: якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення
строку договору найму, то, за
відсутності заперечень наймодавця
протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором.

Відповідно до частини другої статті 759
та частини другої статті 792 Цивільного
кодексу України законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору найму (оренди), а
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом. Частиною
шостою статті 93 Земельного кодексу
України також передбачено, що
відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються законом.

Згідно з частиною першою статті 19
Закону України "Про оренду землі" строк
дії договору оренди землі визначається
за згодою сторін, але не може
перевищувати 50 років. В силу ч.1 ст. 31
цього Закону договір оренди землі
припиняється, зокрема, в разі
закінчення строку, на який його було
укладено.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України договір є підставою для
виникнення цивільних прав і обов'язків
(господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, у
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь іншої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші), чи утриматися від
виконання певних дій, а інша сторона
має право вимагати виконання такого
обов'язку.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Суд зазначає, що юридичним наслідком
несвоєчасного прийняття рішення та
надсилання повідомлення відповідно до
диспозиції ст. 33 Закону України "Про
оренду землі" є застосування припису
про поновлення договору на той самий
строк і на тих самих умовах, які були
передбачені договором. Рішення ради, що
прийняте з запізненням, не може бути
використано для примушення ОСОБА_1 до
виконання такого рішення ради та
припинення правовідносин, які фактично
подовжені. Законодавчий припис, що
договір "підлягає подовженню" є
імперативним і беззаперечним, оскільки
в ньому виражається воля законодавця,
яка адресована обом учасникам
правовідносин оренди землі.

Таким чином, у зв'язку з неприйняттям
радою рішення і повідомлення сторони
як орендаря за договором у визначений
спосіб і строк, вказані рішення Ради та
лист-повідомлення суперечать Закону,
тому не застосовуються судом. Отже, суд
вважає, що правовідносини між
сторонами є продовженими.

Відповідач на підтвердження факту
існування відносин з оренди землі
надав довідку від ДПІ у м. Херсоні ГУ
Міндоходів України у Херсонській
області від 08.08.2014 р. за № 8435/10/21-03-15-03-32, у
якій зазначено, що ФОП ОСОБА_1 станом на
07.08.2014 року здійснює орендну плату за
спірні земельні ділянки,
заборгованості не має. Орендар володіє
і користується земельною ділянкою до
цього часу, належно виконуючи свої
обов'язки, зокрема зі сплати орендної
плати, а Херсонська міська рада не
вчиняла будь-яких активних дій щодо
отримання від орендаря земельної
ділянки, отримуючи тим часом орендну
плату за її використання
підприємцем-орендарем.

Встановлені судом обставини у
відносинах сторін вказують на те, що
ФОП ОСОБА_1 продовжує правомірно і
належно користуватися земельною
ділянкою для здійснення
підприємницької діяльності,
дотримуючись умов договору. Отже, право
позивача вимагати повернення
земельної ділянки ще не настало.

За таких обставин позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у позові Раді, суд
зазначає, що у відповідності до ст. 13
Конституції України кожний громадянин
має право користуватися природними
об'єктами права власності народу
відповідно до закону. Держава
забезпечує захист прав усіх суб'єктів
права власності і господарювання,
соціальну спрямованість економіки. Усі
суб'єкти права власності рівні перед
законом.

Згідно ст. 8 Конституції України в
Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй.

Статтею 3 Конституції України
визначено, що людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

У відповідності до ст.ст. 42, 43
Конституції кожен має право на
підприємницьку діяльність, яка не
заборонена законом. Кожен має право на
працю, що включає можливість заробляти
собі на життя працею, яку він вільно
обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до позовних вимог та
досліджених фактичних обставин справи
суд не вбачає порушень прав або
інтересів місцевої ради, які
підлягають судовому захисту. Навпаки,
суд вбачає безпідставними вимоги щодо
повернення земельних ділянок
орендарем.

Суд не приймає доводів Ради щодо
відсутності в законодавстві
«автоматичного» поновлення договору
оренди землі з наступних підстав.

Суд зазначає, що для вирішення цього
спору слід виходити не з технічної
термінології, а користуватися
термінологією теорії права та
термінологією законодавства, що
регулює спірні відносини. Зокрема,
мають досліджуватися права особи та
правові механізми їх реалізації у
сфері господарювання.

Призначенням правових норм є
упорядкування суспільних зв'язків, що є
необхідною умовою існування
суспільства. Норми права мають
загальний характер, їм властива
соціальна, економічна і культурна
зумовленість. Завдяки цьому вони
повинні сприйматися свідомістю людей
як справедливі, тобто природні, і
можуть бути ефективним суспільним
регулятором. Змістом правовідносин є
суб'єктивні права та юридичні обов'язки
їх учасників, що охороняються державою.
Суб'єктивне право завжди належить
уповноваженій особі, яка має певний
матеріальний, духовний, трудовий
(господарський, підприємницький) чи
інший інтерес. Реалізація правового
інтересу особи можлива лише за умови її
бажання.

Юридичний обов'язок, це вид і міра
належної поведінки, яка встановлюється
законом. В основу суб'єктивного права
покладено юридичне забезпечення
можливості. Основу ж юридичного
обов'язку становить закріплення
необхідності. Уповноважена особа має
право здійснювати певні дії, а
зобов'язана - повинна виконувати і
забезпечувати їх.

Аналізуючи зміст ст. 33 Закону України
"Про оренду землі" (в редакції 2007р.) суд
зазначає, що для поновлення
(продовження) дії договору оренди землі
ця норма не передбачала обов'язку
орендаря звертатися до Ради з
відповідною заявою про продовження
користування земельною ділянкою. Втім,
як і за загальних вимог щодо порядку
надання земельних ділянок комунальної
власності у користування, суд вважає,
що фактичному орендарю достатньо було
подати заяву до Ради, в якій зазначити
свій намір продовжити правовідносини
(а у разі наявності конкуренції -
скористатися переважним правом перед
іншими претендентами). Отже, у цій нормі
уповноваженою особою є орендар
(громадянин або юридична особа).
Суб'єктивне право за цією нормою
належить орендареві, який має правові і
законні інтереси щодо об'єкту права
оренди. Через подання заяви до Ради
закінчується реалізація орендарем
свого правового інтересу через
вираження своєї волі і бажання
скористатися правом.

Зобов'язаною особою у цій нормі права є
орендодавець землі, тобто Рада, для
якої законом встановлено юридичний
обов'язок. Належною поведінкою Ради, у
разі отримання заяви орендаря, є
надсилання орендареві протягом одного
місяця після закінчення строку
договору письмового заперечення щодо
поновлення правовідносин
(лист-повідомлення). За умови
буквального виконання Радою
зазначеного припису Закону - договір
припиняється. За інших умов, у разі не
надсилання вказаного у Законі
листа-повідомлення, договір є
поновленим. Право оренди не
припиняється.

При цьому причини несвоєчасного
повідомлення орендаря про заперечення
продовжити відносини з оренди, зокрема
об'єктивна неможливість чи навмисне
зволікання орендодавця чи
уповноважених ним осіб не мають будь
якого юридичного значення. Вказаний у
Законі місячний строк є граничним і
поновленню не підлягає. Так само,
прийняття будь-яких рішень Радою за
межами вказаного місячного строку не
мають обов'язкової сили для орендаря.

У разі якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою
після закінчення строку договору
оренди, як про це прямо зазначено у
Законі, то Рада як зобов'язана Законом
особа, зобов'язана забезпечити
орендарю можливість користуватися
орендованою земельною ділянкою на
новий строк і на тих же умовах, що
встановлені у договорі оренди. При
цьому, виконання вказаного обов'язку
Рада має забезпечити відповідно до
законодавства.

Також суд зауважує, що поведінка
орендаря ОСОБА_8 є цілком правомірною,
оскільки його дії та волевиявлення як
суб'єкта права відповідає приписам
правових норм, які вище проаналізовано
судом в описовій та мотивувальній
частині цього рішення, не суперечать
вимогам закону та основним принципам
права. Правомірна поведінка є
результатом здійснення вимог принципу
законності, через який у державі
втілюється правопорядок. Оскільки
поведінка відповідача є правомірною,
то вона є корисною для суспільства, є
необхідною умовою для стійкого
правопорядку (на підставі рішення Ради
ОСОБА_1 користується земельною
ділянкою, належно виконує свої
обов'язки як орендар, створив робочі
місця, надає послуги членам громади,
сплачує податки та орендну плату тощо),
отже захист такої поведінки
гарантується державою та підлягає
захисту судом.

В свою чергу, поведінка Ради як
орендодавця землі є неправомірною,
оскільки Рада, не виконавши
відповідних приписів Закону щодо умов
і порядку припинення договору оренди
землі, вимагає повернення земельної
ділянки від особи, яка на законних
підставах володіє земельною ділянкою,
а право такого володіння підлягає
поновленню самою Радою. Але Рада не
виконала припису Закону стосовно
формального поновлення договору
оренди, що укладений раніше.

Отже, використовуючи термін
«автоматично», з приписів Закону
України "Про оренду землі" можна лише із
впевненістю стверджувати, що у разі
коли орендар продовжує користуватися
земельною ділянкою, то Рада як
орендодавець зобов'язана беззаперечно
і «автоматично» створити орендареві
умови для здійснення свого права
користування земельною ділянкою,
оскільки Законом встановлено
зобов'язальний правовий режим у
відносинах оренди землі. Рада, на
виконання волі законодавця, повинна
виконати цей припис, слугуючи праву
особи орендаря.

Також, суд зауважує, що із встановлених
судом фактичних обставин вбачається
нездатність Херсонської міської ради
як орендодавця організувати і
здійснити чіткий правовий режим
використання земель комунальної
власності. Але зазначена
неорганізованість Ради не може
тлумачитися судом на користь Ради
(неприйняття рішення стосовно
конкретної заяви відповідача про
поновлення договору, прийняття рішення
про переукладання договору оренди за
своїм власним волевиявленням без
наявності відповідної заяви
заінтересованої особи, зволікання у
подальшому з приведенням відносин у
стан, якого вимагає Закон в смислі
поновлення договору, прийняття рішення
про визнання недійсними договору тощо),
оскільки таке тлумачення виправдовує
неправомірну поведінку що призводить
до виправдання порушення принципу
верховенства права. Саме цей принцип
закладено законодавцем у зміст діючої
ст. 33 Закону України "Про оренду землі",
яким визначено, що не підписання
додаткової угоди до договору або
зволікання у цьому дає право орендарю
оскаржити це до суду. Втім, зволікання
Ради та не підписання додаткової угоди
до договору не припиняє самих відносин
з оренди землі.

Виходячи з досліджених обставин та
норм права, якими регулюються спірні
відносини, суд приходить до
внутрішнього переконання, що права та
обов'язки суб'єктів права регулюються
ст. 33 Закону України "Про оренду землі"
аналогічно як і в її попередній
редакції, оскільки нова редакція
статті не встановила нового правила в
регулюванні цих відносин, а лише
вказала спосіб реалізації права
орендаря та виконання обов'язку
орендодавцем для поновлення договору -
підписання додаткової угоди без
прийняття нового рішення ради. Нове
рішення Ради є непотрібним, оскільки
земельні відносини між сторонами
врегульовано радою при передачі
земельної ділянки в оренду орендарю, а
подальше правове регулювання
встановлено законом у формі поновлення
дії договору. Тут не потрібно укладати
й нового договору. Так само, у разі якщо
орендар продовжує користуватися
земельною ділянкою після закінчення
строку договору оренди і за
відсутності протягом одного місяця
після закінчення строку договору
листа-повідомлення орендодавця про
заперечення у поновленні договору
оренди землі такий договір вважається
поновленим на той самий строк і на тих
самих умовах, які були передбачені
договором.

Суд відхиляє посилання позивача на
постанову Вищого господарського суду
України у справі № 923/337/14 від 28.07.2014р.,
оскільки позивач не назвав факти, що
мають преюдиціальний характер і є
обов'язковими для господарського суду.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України відносяться на позивача.

При вирішенні судом питання про
розподіл судових витрат судом
встановлено, що до справи позивачем
додано платіжне доручення № 310 від
06.03.2014 р., яке проведено банком (УДКСУ у
м. Херсоні) 11.03.2014 р. Відповідно до
довідки від 02.12.2014 р. вх. № 2/5183/14 вказане
платіжне доручення вже було підставою
для прийняття до розгляду позовної
заяви Ради до ОСОБА_1 у справі № 923/337/14.
Отже, судовий збір позивачем у цій
справі не сплачено.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд, -

в и р і ш и в:

У позові відмовити повністю.

Повний текст рішення складено та
підписано 02.12.2014 р.

Суддя
П.Д. Пригуза