ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.Справа № 923/1168/14Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Савицького Я.Ф., Ліпчанської Н.В.

(Склад колегії суддів згідно
розпорядження голови суду № 2731 від
05.11.2014р.)

При секретарі судового засідання:
Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Проценко Л.С., за
довіреністю № 10/651 від 13.06.2014р.; ТОВ
"Херсонавтотранс";

від відповідача - Вічна М.В., за
довіреністю № 34 від 12.12.2013р.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з додатковою
відповідальністю „Херсонське
підприємство автомобільного
транспорту 16562"

на рішення господарського суду
Херсонської області від 16.10.2014р.

по справі № 923/1168/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю „Херсонавтотранс"

до Товариства з додатковою
відповідальністю „Херсонське
підприємство автомобільного
транспорту 16562"

про стягнення 80 952,41 грн.

Встановила:

У серпні 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Херсонавтотранс" звернулось до
господарського суду Херсонської
області з позовом про стягнення з
Товариства з додатковою
відповідальністю "Херсонське АТП-16562"
заборгованості за договором № 179 від
26.05.2009р. укладеного між сторонами у
розмірі 80 952,41 грн.; , що складається з
компенсаційного платежу з урахуванням
15% за розстрочення платежу у сумі 58 112,96
грн., інфляційного збільшення боргу у
розмірі 4 038,28 грн., 3% річних у сумі 4 534,17
грн. та пені що становить 14 267,28грн.

Позов обґрунтований з
посилкою на приписи ст.ст. 525,625,629
Цивільного кодексу України, ст. 232
Господарського кодексу України та ст. 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання зобов'язань"
невиконанням відповідачем умов
сплати компенсаційних виплат,
передбачених договором.

Відповідач подав заяву про
застосування строків позовної
давності. Вважаючи, що позовні вимоги з
26.06.2009р. по 26.07.2011р. заявлені поза межами
строку позовної давності, за наданим
відповідачем контрозрахунком сума
заборгованості за період з 26.07.2011р. по
26.05.2014р. складає суму - 34 415,50 грн.

В ході розгляду справи
позивач звернувся до суду з заявою про
відновлення строку позовної давності з
підстав викладених у заяві та з
клопотанням про уточнення позовних
вимог, в якому просив стягнути з
відповідача компенсаційний платіж з
урахуванням 15% за розстрочення платежу
- 53 012,51 грн., інфляційні в сумі 2 971,96 грн.,
3% річних в сумі 3 578,85 грн., пеню в сумі
482,88 грн. та судові витрати.

Рішенням господарського
суду Херсонської області від 16.10.2014р.
(суддя Литвинова В.В.) позов задоволено
повністю; стягнуто з відповідача на
користь позивача 53 012,76 грн. боргу, 2 971,96
грн. - інфляційне збільшення боргу; 3
578,85 грн. - 3% річних; 482,88 грн. - пені та
1827,00 грн. - витрат зі сплати судового
збору.

Рішення суду мотивовано
загальними нормами зобов'язального
права та наявністю поважних причин
пропуску позивачем строків позовної
давності, на підставі яких зазначений
строк відновлено та задоволено позов у
повному обсязі.

Не погоджуючись із
зазначеним рішенням суду, Товариство з
додатковою відповідальністю
"Херсонське АТП-16562" звернулось з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати та винести нове рішення
на підставі наявних у справі
матеріалів та застосувати по даній
справі позовну давність.

Сторона з посилкою на ст. 197
ч.2 ГК України вказує, що господарське
зобов'язання за грошовими
зобов'язаннями повинно бути виконано
за місцезнаходженням управненої
сторони на момент виконання
зобов'язання або її новим
місцезнаходженням за умови, що
управнена сторона своєчасно
повідомила про нього зобов'язану
сторону. Позивачем починаючи з 26 травня
2009 р. змінювалася юридична адреса та
банківські реквізити без повідомлення
відповідача про зазначені обставини ,
що унеможливлювало для відповідача
своєчасне виконання зобов'язання по
сплаті компенсаційних виплат. Крім
того, на час укладення договору позивач
фактично не був власником майна бази
відпочинок "Дружба".

В апеляційній скарзі сторона
посилається на те, що судом першої
інстанції безпідставно, з порушенням
вимог чинного законодавства України
поновлено позивачу строк позовної
давності.

Крім того, апелянт звертає увагу на те,
що розрахунок пені здійснений
позивачем суперечить приписам ст. 232
Господарського суду України.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона
просить залишити рішення без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали та
обставини справи на предмет надання їм
попередньою судовою інстанцією
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст. 101 ГПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.05.2009р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Херсонавтотранс" та
Відкритим акціонерним товариством
"Херсонське АТП 16563" (правонаступником
якого є Товариство з додатковою
відповідальністю "Херсонське АТП-16563")
був укладений договір компенсації № 179,
за умовами якого ТДВ "Херсонське
АТП-16563" взяв на себе зобов'язання по
відшкодуванню понесених ТОВ
"Херсонавтотранс" витрат на
благоустрій території бази відпочинку
"Дружба" на якій знаходиться майно
відповідача в кількості восьми
курортних будиночків. (а.с.8 том1)

Відповідно до п. п. 1.4., 1.5., 2.1. договору
загальна сума компенсації становить
51302,10грн. з розстроченням платежу на 5
років (60 місяців) та обов'язковим
щомісячним платежем до 25 числа в
розмірі 855,04 грн., а також з
нарахуванням індексу інфляції та 15% від
загальної суми компенсації за
розстрочення платежу.

Таким чином, розмір щомісячних
платежів враховуючи 15% за розстрочення
складає - 855,04 грн. х 15% = 983,30грн.

Всього розмір платежів за спірним
договором складає - 58 998,00грн.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Окремими положеннями ст. 628
Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості, у зв'язку
з чим зміст укладеного між сторонами
договору визначений в рамках діючого
законодавства, а його умови
передбачені домовленістю сторін.

Виходячи з презумпції
правомірності правочину, визначеної
ст. 204 Цивільного кодексу України,
судова колегія звертає увагу на те, що
даний договір на підставі частині 2 ст.11
ЦК України є правовою підставою для
виникнення цивільних прав та
обов'язків сторін - учасників цього
договору.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526
Цивільного кодексу України, що
кореспондується зі ст. 193
Господарського кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння заміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Судом встановлено, що протягом
погодженого терміну розстрочки
відповідач не виконав свої грошові
зобов'язання щодо помісячної сплати
суми - 983,30 грн. протягом червня 2009 року
по травень 2014 рік., у зв'язку з чим сума
боргу відповідача перед позивачем
складає - 53 012,76 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
позовні вимоги з 26.06.2009р. по 26.07.2011р.
заявлені поза межами строку позовної
давності, але з посилкою на частину 5 ст.
267 Цивільного кодексу України при
наявності заяви про застосування
строків позовної давності та заяви про
поновлення таких строків з мотиву
поважності причин пропущення позовної
давності, суд першої інстанції
правомірно визнав причини пропуску
строків поважними, захистив порушене
право.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги,
судова колегія звертає увагу на те, що
посилання відповідача на відсутність
у нього можливості здійснювати
розрахунки за договором з вини
позивача не приймаються до уваги,
оскільки спростовуються нормами 537
Цивільного кодексу України, якою
встановлений порядок та підстави
виконання зобов'язання внесенням
боргу в депозит нотаріуса,
нотаріальної контори.

Посилання апелянта на
безпідставне поновлення пропуску
строку позовної давності
спростовується відповідними рішеннями
судів, якими розглядалися корпоративні
спори щодо правомірності передачі
частки статутного капіталу
товариства, в тому числі і щодо обрання
виконавчого органу товариства та
генерального директора товариства, в
тому числі рішенням господарського
суду Донецької області від 21.03.2011р. по
справі №32/81-ПН, яким були скасовані
записи в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 07.07.2009р. та
відновлені записи станом на 24.05.2009р. і
це відновлення відбулося лише 06.03.2012р.,
що підтверджується наданим до
матеріалів справи витягом із Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

З огляду на вищевикладене,
апеляційний господарський суд
погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції,
що з 07.07.2009р. по 06.03.2012р. ТОВ
„Херсонавтотранс" не мало легітимного
керівника та виконавчих органів, а
законно обраного генерального
директора товариства Москвичова А.Ф.
було поновлено на роботі лише
рішенням суду від 05.05.2011р., яке набрало
законної сили 01.08.2011р. та лише в березні
2012 року внесено відповідний запис до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

Враховуючи викладене,
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що причини
пропуску строку позовної давності
позивачем підтверджені належними та
допустимими доказами і обґрунтовані
об'єктивними обставинами, які
унеможливлювали своєчасне звернення
ТОВ „Херсонавтотранс" з відповідним
позовом, з огляду на що колегія суддів
визнає причини пропуску позовної
давності поважними, у зв'язку з чим
порушене право позивача підлягає
захисту.

За змістом статті 267 ЦК України,
якщо при розгляді спору судом буде
встановлено, що право позивача, про
захист якого він просить, не порушено,
ухвалюється рішення про відмову в
задоволенні позову саме з цих підстав.
Якщо ж буде встановлено, що таке право
позивача порушено і строк позовної
давності пропущено ним з поважних
причин, відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК
України позивач вправі отримати
судовий захист, у разі визнання судом
поважними причин пропуску строку
позовної давності.

Аналогічна позиція наведена і в
пункті 2.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013 року „Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів".

На підставі зазначеного судова колегія
приходить до висновку, що позовні
вимоги ТОВ „Херсонавтотранс" в частині
стягнення з ТДВ "Херсонське АТП-16562"
компенсаційного платежу з урахуванням
15% за розстрочення платежу у сумі 58 112,96
грн. є обґрунтованими, правомірними та
такими, що підлягають задоволенню.

Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції
за допомогою методики визначеної у
програмно-технічному комплексі
„Ліга-Закон" перевірила розрахунок
нарахованих відповідачу збитків від
інфляції і 3 % річних та встановила, що
він здійснений позивачем арифметично
та методологічно вірно.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий господарський суд
дійшов вірного висновку щодо
задоволення позовних вимог в частині
стягнення збитків від інфляції у сумі 2
971,96 грн. та 3% річних у сумі 3 578,85 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги
про стягнення з відповідача пені,
апеляційний господарський суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями в цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
зобов'язання.

За п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України одним із
наслідків порушення зобов'язання є
сплата неустойки (пені), а відповідно до
вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюються договором або
актом цивільного законодавства.

Пунктом 4.1. договору передбачено,
що за несвоєчасну сплату встановлених
у п. 2.1. договору платежів за вимогою
виконавця нараховується пеня у розмірі
1 % від розміру несплаченого
компенсаційного платежу за кожний день
прострочення.

Частиною 6 ст. 232 Господарського
Кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із ст. 3 Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Судова колегія перевіривши
розрахунки позивача, дійшла висновку
про наявність підстав для задоволення
вимоги позивача про стягнення
відповідача пені у розмірі 482,88 грн.

Враховуючи наведені правові
положення та встановлені обставини
справи, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками
господарського суду Херсонської
області, що доводи апелянта є
необґрунтованими, оскільки вони
спростовуються наявними у справі
доказами і не відповідають вимогам
закону.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що господарський суд першої
інстанції, приймаючи оскаржуване
рішення, повно і всебічно дослідив
матеріали справи, надав вірну юридичну
оцінку обставинам справи та наданим
доказам, порушень норм матеріального і
процесуального права не допустив, у
зв'язку з чим підстави для скасування
або зміни рішення суду та задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Таким чином, оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.1, 105 ГПК
України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
додатковою відповідальністю
„Херсонське підприємство
автомобільного транспорту 16562" -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Херсонської області від 16.10.2014р. по
справі № 923/1168/14 - залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
11.12.2014р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
Я.Ф. Савицький

Суддя
Н.В. Ліпчанська