ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2014 р.Справа № 916/3713/14

За позовом: Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Ренійської філії

до відповідача: Державного
підприємства "Ренійський морський
торговельний порт"

про стягнення 113 979,44 грн.

Суддя Степанова Л.В.

Представники:

Від позивача: Павалакі М.Ф. за
довіреністю

Від відповідача: Крот А.Д. за
довіреністю

Суть спору: про стягнення 113 979,44 грн.

У судовому засіданні 18.11.2014 року було
оголошено перерву до 27.11.2014 року
відповідно до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України" в особі
Ренійської філії звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Державного
підприємства "Ренійський морський
торговельний порт" про стягнення
заборгованості у розмірі 113 979,44 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 15.09.2014р. року порушено
провадження по справі № 916/3713/14.

У судовому засіданні від 28.10.2014р.
представником позивача було заявлене
клопотання (вх. № 2-4815/14 від 28.10.2014р.) про
продовження строку розгляду справи на
15 днів.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 28.10.2014р. строк розгляду
справи № 916/3713/14 було продовжено до
27.11.2014р.

28.10.2014р. до матеріалів справи надійшло
клопотання відповідача № 2/85-14/1 від
27.10.2014р. (вх. № 28275/14 від 28.10.2014р.) про
залучення до матеріалів справи
заперечень на позовну заяву № 2/79.14 від
27.10.2014р. відповідно до яких відповідач
просить суд відмовити у позові у
повному обсязі.

10.11.2014р. до матеріалів справи надійшли
пояснення позивача на заперечення на
позовну заяву № 21-38-09/54 від 07.11.2014р. (вх.
№ 29543/14 від 10.11.2014р.).

Розглянув матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
встановив:

Відповідно до Закону України "Про
морські порти України", розпорядження
Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 р.
№ 133-р "Про погодження пропозиції щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту", наказу
Міністерства інфраструктури від
19.03.2013р. № 163 "Про заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту та утворення
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" було проведено реорганізацію
державних підприємств морського
транспорту, шляхом виділу стратегічних
об'єктів портової інфраструктури,
іншого майна, прав та обов'язків
стосовно них згідно розподільчих
балансів, та утворено, внаслідок
виділу, державне підприємство
"Адміністрація морських портів
України".

Пунктом 3 Наказу Міністерства
інфраструктури від 19.03.2013р. № 163
встановлено, що Адміністрація морських
портів України є правонаступником
державних підприємств морського
транспорту, зазначених у п. 1 цього
наказу, у частині майна, прав та
обов'язків відповідно до розподільчих
балансів. Пунктом 7 наказу встановлено ,
що після проведення державної
реєстрації Адміністрації морських
портів України головам Комісій
передати, а голові Адміністрації
морських портів України прийняти на
баланс майно, права та обов'язки
державних підприємств морського
транспорту, що реорганізуються, згідно
із затвердженими Міністерством
розподільчими балансами та актами
приймання-передачі.

Відповідно до зазначеного за актом
приймання-передачі від 13.06.2013р. до
Адміністрації були передані основні
засоби Державного підприємства
"Ренійський морський торговельний
порт" згідно з розподільчим балансом
станом на 13.06.2013р., в т.ч. причали
Ренійського морського порту.

31 грудня 2013 року між Державним
підприємством "Адміністрація морських
портів України" в особі Ренійської
філії (надалі - Власник) та Державним
підприємством "Ренійський морський
торговельний порт" (надалі -
Сервітуарій) укладено договір про
встановлення сервітуту № 600-003 (надалі -
договір № 600-003 від 31.12.2013р.) відповідно
до розділу 1 якого предметом даного
договору є платне тимчасове
користування об'єктами нерухомого
майна. Зміст сервітуту: сервітут
укладається у наданні Власником
Сервітуарію права користування
причалом(ам), необхідним(и) для
здійснення Сервітуарієм своєї
діяльності, а саме виконання
вантажно-розвантажувальних робіт.
Основні технічні характеристики та
розміри оплати за сервітут причалів
зазначені у додатках до даного
договору, що є невід'ємною частиною
даного договору.

Відповідно до п. 4.1 договору № 600-003 від
31.12.2013р. плата за сервітут здійснюється
Сервитуарієм у вигляді щомісячних
платежів, на підставі актів
приймання-передачі прав на
користування причалами, згідно з
замовленнями Сервітуарія.

Згідно з пп. 4.2, 4.4 договору № 600-003 від
31.12.2013р. оплата здійснюється не пізніше
5-го числа місяця, наступного за місяцем
за який здійснюється платіж. Всі
розрахунки здійснюються між Власником
та Сервитуарієм безпосередньо на
підставі виставлених рахунків.

Пунктом 4.7 договору № 600-003 від 31.12.2013р.
передбачено, що підтвердженням надання
послуг є акт виконаних робіт,
підписаний Власником та Сервитуарієм.

Даний договір є укладеним з моменту
його підписання уповноваженими
представниками та скріпленим
печатками обох сторін та діє з 01 січня
2014 року по 31 грудня 2014 року включно.
Умови договору є чинними на протязі
всього строку дії договору, а в частині
зобов'язань Сервітуарія відносно
оплати належних Власнику платежів - до
виконання Сервітуарієм своїх
зобов'язань (п. 7.1 договору № 600-003 від
31.12.2013р.).

В подальшому, між Державним
підприємством "Адміністрація морських
портів України" в особі Ренійської
філії та Державним підприємством
"Ренійський морський торговельний
порт" були укладені наступні додатки до
договору № 600-003 від 31.12.2013р.:

- додаток № 1 від 31.12.2013р. про
встановлення сервітуту на причал № 17;

- додаток № 2 від 31.12.2013р. про
встановлення сервітуту на причал № 19;

- додаток № 3 від 31.12.2013р. про
встановлення сервітуту на причал № 20;

- додаток № 4 від 31.12.2013р. про
встановлення сервітуту на причал № 22;

- додаток № 5 від 31.12.2013р. про
встановлення сервітуту на причал № 24;

- додаток № 6 від 14.01.2014р. про
встановлення сервітуту на причал № 28;

- додаток № 7 від 14.01.2014р. про
встановлення сервітуту на причал № 16;

- додаток № 8 від 14.01.2014р. про
встановлення сервітуту на причал № 18;

- додаток № 9 від 14.01.2014р. про
встановлення сервітуту на причал № 21;

- додаток № 10 від 14.01.2014р. про
встановлення сервітуту на причал № 23;

- додаток № 11 від 14.01.2014р. про
встановлення сервітуту на причал № 25;

- додаток № 12 від 14.01.2014р. про
встановлення сервітуту на причал № 26;

- додаток № 13 від 14.01.2014р. про
встановлення сервітуту на причал № 27;

- додаток № 14 від 20.01.2014р. про
встановлення сервітуту на причал № 9.

Відповідно до акту виконання робіт
(надання послуг) від 31.01.2014р.,
укладеного між Державним
підприємством "Адміністрація морських
портів України" в особі Ренійської
філії (надалі - Виконавець) та Державним
підприємством "Ренійський морський
торговельний порт" (Замовник), вартість
виконаних послуг за січень склала 57 279,35
грн. (плата за сервітут причалів №№ 9, 17,
20, 22, 25, 19 та 18).

31.01.2014р. Державним підприємством
"Адміністрація морських портів
України" в особі Ренійської філії було
виставлено рахунок № 164 на суму 57 279,35
грн.

Відповідно до акту виконання робіт
(надання послуг) від 28.02.2014р.,
укладеного між Державним
підприємством "Адміністрація морських
портів України" в особі Ренійської
філії (надалі - Виконавець) та Державним
підприємством "Ренійський морський
торговельний порт" (Замовник), вартість
виконаних послуг за лютий склала 3 502,56
грн. (плата за сервітут причалу № 20).

28.02.2014р. Державним підприємством
"Адміністрація морських портів
України" в особі Ренійської філії було
виставлено рахунок № 300 на суму 3 502,56
грн.

Відповідно до акту виконання робіт
(надання послуг) від 31.03.2014р.,
укладеного між Державним
підприємством "Адміністрація морських
портів України" в особі Ренійської
філії (надалі - Виконавець) та Державним
підприємством "Ренійський морський
торговельний порт" (Замовник), вартість
виконаних послуг за січень склала 53 197,53
грн. (плата за сервітут причалів №№ 9, 17,
19, 20, 21, 22, 24, 25, 26 та 28).

31.03.2014р. Державним підприємством
"Адміністрація морських портів
України" в особі Ренійської філії було
виставлено рахунок № 425 на суму 53 197,53
грн.

Проте відповідачем вищезазначені
рахунки оплачені не були в зв'язку з чим
Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України" в особі
Ренійської філії звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Державного
підприємства "Ренійський морський
торговельний порт" про стягнення
заборгованості у розмірі 113 979,44 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує
порушенням відповідачем прийнятих на
себе за договором про встановлення
сервітуту № 600-003 від 31.12.2013р.
зобов'язань, а також положеннями
Господарського кодексу України та
Цивільного кодексу України.

Відповідач - Державне підприємство
"Ренійський морський торговельний
порт" проти позовних вимог заперечує з
підстав, викладених у запереченнях на
позовну заяву № 2/79.14 від 27.10.2014р. Так,
відповідач зазначає, що підлягає
реєстрації право власності на
гідротехнічні споруди №№ 17, 19, 20, 22, 16, 18,
21, 23, 25, 26, 27 та 9 які знаходяться на
балансі позивача. Оскільки право
користування чужим майном є похідним,
то реєстрація сервітуту щодо причалу
можлива тільки після того, як державним
реєстратором буде зареєстровано право
власності на даний причал. Проте,
позивачем до сьогоднішнього часу не
здійснена державна реєстрація прав на
нерухомість, зокрема, право
користування (сервітуту), а тому у
відповідача не має юридичних та
законних підстав для виконання умов
договору № 600-003 від 31.12.2013р., внаслідок
чого підстави для задоволення позову -
відсутні.

Позивач, в свою чергу, надав пояснення
на заперечення на позовну заяву №
21-38-09/54 від 07.11.2014р. (вх. № 29543/14 від
10.11.2014р.) відповідно до яких зазначає
наступне. Так, враховуючи що відповідач
підписав договір про встановлення
сервітуту № 600-003 від 31.12.2013р. та не
оскаржив його у судовому порядку, то
він прийняв на себе зобов'язання за
даним договором. При цьому, відносно
об'єктів нерухомого майна яке
передавалось за договором про
встановлення сервітуту № 600-003 від
31.12.2013р., укладеним між сторонами у
справі, а саме: причали №№ 20, 22, 24, 17, 16, 9,
27, 18, 19, 21, 25, 23, 26, 28, позивач зауважує, що
вони перейшли у зв'язку з
реорганізацією підприємства ДП
"Ренійський морський торговельний
порт" на баланс ДП "Адміністрація
морських портів України" відповідно до
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 04.03.2013р. № 133-р "Про
погодження пропозиції щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту" погоджено
пропозицію Міністерства
інфраструктури, щодо реорганізації
державних підприємств морського
транспорту за переліком згідно з
додатком, зокрема, ДП "Ренійський
морський торговельний порт", шляхом
виділу стратегічних об'єктів портової
інфраструктури, іншого майна, прав та
обов'язків стосовно них відповідно до
розподільчих балансів; Міністерству
інфраструктури - здійснити заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Ст. 530 Цивільного кодексу України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Водночас, відповідно до положень ст. 403
Цивільного кодексу України сервітут
визначає обсяг прав щодо користування
особою чужим майном. Сервітут може бути
встановлений на певний строк або без
визначення строку. Особа, яка
користується сервітутом, зобов'язана
вносити плату за користування майном,
якщо інше не встановлено договором,
законом, заповітом або рішенням суду.
Сервітут не підлягає відчуженню.
Сервітут не позбавляє власника майна,
щодо якого він встановлений, права
володіння, користування та
розпоряджання цим майном.

Статтею 406 Цивільного кодексу України
визначені випадки припинення
сервітуту. Так, сервітут припиняється,
зокрема, у разі відмови від нього особи,
в інтересах якої встановлений
сервітут; спливу строку, на який було
встановлено сервітут; припинення
обставини, яка була підставою для
встановлення сервітуту;
невикористання сервітуту протягом
трьох років підряд. Сервітут може бути
припинений за рішенням суду на вимогу
власника майна за наявності обставин,
які мають істотне значення. Сервітут
може бути припинений в інших випадках,
встановлених законом.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
на виконання умов укладеного між
сторонами по справі договору про
встановлення сервітуту № 600-003 від
31.12.2013р. Державним підприємством
"Адміністрація морських портів
України" в особі Ренійської філії
Державному підприємству "Ренійський
морський торговельний порт" були
виставлені наступні рахунки по оплаті
за користування сервітутом: № 164 від
31.01.2014р. на суму 57 279,35 грн., № 300 від
28.02.2014р. на суму 3 502,56 грн. та № 425 від
31.03.2014р. на суму 53 197,53 грн. копії яких
містяться в матеріалах справи.

Проте, відповідач обов'язок щодо
своєчасної оплати рахунків,
виставлених позивачем за користування
причалами №№ 20, 22, 24, 17, 16, 9, 27, 18, 19, 21, 25, 23,
26, 28 не виконав, та на теперішній час у
нього наявна заборгованість перед
позивачем в розмірі 113 979,44 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами.

При цьому, судом не приймається до
уваги посилання відповідача на
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, з огляду на те, що
договір про встановлення сервітуту №
600-003 від 31.12.2013р. укладений між
сторонами у справі, у встановленому
порядку не зареєстровано, в зв'язку з
тим, що вимогами діючого законодавства
не передбачено обов`язковості
державної реєстрації договорів
використання майна на умовах
сервітуту.

Крім того, суд звертає увагу відповідач
на тому факті, що договір про
встановлення сервітуту № 600-003 від
31.12.2013р. відповідно до вимог чинного
законодавства, як правочин, є
правомірним, оскільки на даний час його
недійсність прямо не встановлена
законом і не була визнана судом, а тому
зазначений договір в силу вимог ст. 629
Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами, і
зобов'язання за ним відповідно до
приписів ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України мають виконуватися
належним чином, відповідно до норм
чинного законодавства та умов
договору.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України в постанові від 22.04.2014р. по
справі № 916/2232/13.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

За таких обставин, приймаючи до уваги
вищенаведене, а також оцінюючи надані
документальні докази в їх сукупності,
суд вважає позовні вимоги Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Ренійської
філії обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Судові витрати покладаються на
відповідача, відповідно до ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст. 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Ренійської філії
задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Ренійський морський торговельний
порт" (68800, Одеська область, м. Рені, вул.
Дунайська, 188, ) на
користь Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Ренійської філії (68800,
Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська,
188, ) заборгованість у
розмірі 113 979 (сто тринадцять тисяч
дев'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 44 коп.
та судовий збір у розмірі 2 279 (дві
тисячі двісті сімдесят дев'ять) грн. 59
коп.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає
законної сили в порядку ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України та може бути оскаржено у
встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 02.12.2014 року.

Суддя

Степанова Л.В.