ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р.
Справа № 926/1315/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого судді
Юрченка Я.О.

суддів
Зварич О.В.

Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання
Ляльці Н.Р.,

за участю представників:

позивача: Козак Н.В. - представник
(довіреність в матеріалах справи);

відповідача: Білянський М.І. -
представник (довіреність в матеріалах
справи);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Міського
комунального підприємства
"Чернівцітеплокомуненерго", № 2216 від
22.10.2014р.

на рішення Господарського суду
Чернівецької області від 09.10.2014р. (суддя
Желік Б.Є.)

у справі № 926/1315/14

за позовом: ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача: Міського комунального
підприємства
"Чернівцітеплокомуненерго", м. Чернівці

про стягнення заборгованості 1 903 343, 37
грн.

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулася до
Господарського суду Чернівецької
області з позовом до Міського
комунального підприємства
"Чернівцітеплокомуненерго" про
стягнення заборгованості в загальній
сумі 1 903 343, 37 грн. Позов заявлено на
підставі договору про закупівлю
природного газу № 13/3049-БО-38 від 25.01.2013р.
укладеного позивачем з відповідачем.

Рішенням Господарського суду
Чернівецької області від 09.10.2014р. у
справі № 926/1315/14 позовні вимоги
задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача
на користь позивача 1 903 343,37 грн., у т.ч. 1
079 122,01 грн. суми основного боргу, 572 050,75
грн. пені, 115 625,62 грн. трьох відсотків
річних, 136 544,99 грн. збільшення боргу
внаслідок інфляційних процесів та 38
066,87 грн у відшкодування витрат по
сплаті судового збору.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач - МКП
"Чернівцітеплокомуненерго" звернувся
до Львівського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить частково
скасувати рішення Господарського суду
Чернівецької області від 09.10.2014р. та
прийняти нове, яким відмовити позивачу
в частині стягнення пені в сумі 292 736, 92
грн, інфляційних втрат в сумі 8 228, 69 грн
та трьох відсотків річних в сумі 54 619, 84
грн.

Крім того, просить розглянути
клопотання про зменшення штрафних
санкцій та зменшити розмір пені, яка
підлягає стягненню в сумі 292 736, 92 грн на
50% (146 368, 46 грн), в іншій частині залишити
без змін.

Зокрема, покликається на те, що акти
приймання-передачі природного газу
згідно договору за січень-квітень
підписані лише 30.06.2013р., відтак,
прострочення платежів слід рахувати з
15 липня 2013 року. Також зазначає, що
станом на 30.06.2013р. сторони не погодили
загальну вартість та обсяг
поставленого газу.

Крім того, зазначає про його скрутне
фінансове становище та наявність
виняткових обставин, які є підставою
для зменшення штрафних санкцій.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 31.10.14
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 18.11.14.

Розгляд справи відкладався з підстав,
викладених в ухвалі суду від 18.11.2014р.

Від представника відповідача 26.11.2014р.
надійшло клопотання про уточнення
апеляційних вимог, в яких останній
продублював резолютивну частину
апеляційної скарги.

2 грудня 2014 року позивач, скориставшись
своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК
України, подав відзив на апеляційну
скаргу (б/н від 14.11.2014р.), в якому просить
залишити рішення Господарського суду
Чернівецької області від 09.10.14 у справі
№ 926/1315/14 з підстав його
обґрунтованості та законності без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

В даному судовому засіданні
представник позивача підтримав доводи,
викладені у відзиві на апеляційну
скаргу, просив залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, апеляційну скаргу без
задоволення.

Представник скаржника в судовому
засіданні, просив скасувати рішення
місцевого господарського суду та
прийняти нове, яким відмовити позивачу
в частині стягнення 279 313, 83 грн пені, 8 228,
69 інфляційних втрат та 54 619, 84 грн 3 %
річних. Крім того, підтримав клопотання
про зменшення штрафних санкцій на 50 %.

Розглянувши матеріали апеляційної
скарги, відзиву на неї, вивчивши
матеріали справи, наявні в ній докази,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення місцевим господарським
судом, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
при винесенні оскаржуваного рішення
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а рішення
Господарського суду Чернівецької
області від 09.10.2014р. у справі № 926/1315/14 -
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
25.01.2013р. НАК "Нафтогаз України", надалі -
продавець, з однієї сторони, та МКП
"Чернівцітеплокомуненерго", надалі -
покупець, з другої сторони, укладено
договір про закупівлю природного газу
№ 13/3049-БО-38 (далі - договір), за умовами
якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у 2013 році
імпортований природний газ, ввезений
на митну територію України ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити природний газ в
обсязі, зазначеному у п. 1.2. цього
договору.

Газ, що постачається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для вироблення теплової енергії, для
потреб установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання. Використання газу
покупцем для інших потреб не є
предметом цього договору.

Продавець передає покупцеві з 01 січня
2013 року по 31 грудня 2013 року природній
газ в обсязі до 16 377, 06 тис. куб. м (п.1.2
договору).

Ціна (граничний рівень ціни) за 1 000
куб.м. природного газу установлюється
НКРЕ та складає 3 509, 00 грн без
урахування податку на додану вартість,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу (п. 3.1.
договору).

Розділом 4, а саме, п. 4.1. передбачено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Пунктом 4.3 договору вказано, що у
платіжних дорученнях покупець повинен
обов'язково зазначати номер договору,
дату його підписання, призначення
платежу. За наявності заборгованості
за цим договором продавець зараховує
кошти, що надійшли від покупця, як
погашення заборгованості за спожитий
газ, поставлений в минулі періоди за
цим договором, незалежно від
зазначеного в платіжному дорученні
призначенні платежу.

Відповідно до п. 4.5 договору звіряння
розрахунків здійснюється сторонами на
підставі відомостей про фактичну
оплату вартості спожитого газу
покупцем та акта приймання-передачі
газу протягом 10 днів з моменту вимоги
однієї із сторін. Зазначене
оформляється актом звіряння, з
урахуванням вартості робіт з
відключення та відповідних оплат, у
разі виконання таких робіт.

Згідно п.5.1 договору, продавець передає
газ покупцеві на комерційному
вузлі/вузлах обліку газу покупця або за
відсутності їх у покупця-на
вузлі/вузлах обліку газорозподільного
підприємства (надалі - пункти приймання
- передачі).

Право власності на газ переходить від
продавця до покупця в пунктах
приймання-передачі. Після переходу
права власності на газ покупець несе
всі ризики і бере на себе всю
відповідальність, пов'язану з правом
власності на газ.

Відповідальність сторін передбачена
розділом 7 договору, зокрема п. 7.3.
передбачено, що у разі порушення
покупцем умов п. 4.1. договору, покупець
зобов'язується (крім сум
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
простроченого платежу.

Договір набирає чинності з дати
підписання та скріплення печатками
сторін, але не раніше ніж через 14 днів
(п'ять робочих днів у разі застосування
процедури закупівлі з підстав,
визначених пунктом 3 частини другої
статті 39 Закону України «Про
здійснення державних закупівель») з
дня опублікування у державному
офіційному друкованому виданні з
питань державних закупівель
повідомлення про акцепт пропозиції за
результатами застосування процедури
закупівлі в одного учасника, поширює
дію на відносини, що склались між
сторонами з 01 січня 2013 року, і діє у
частині поставки газу до 31 грудня 2013
року включно, а у частині розрахунків -
до їх повного здійснення.

Сторонами також укладено додаток до
договору № 1 від 25.01.2013р., п. 2.1. якого
передбачено, що обсяг споживання газу
покупцем у відповідному місяці
поставки визначається шляхом
складання добових обсягів, визначених
на підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу в пункті
приймання - передачі газу (п. 5.2.
договору), з урахуванням п. 1.5.1 цього
додатку.

На виконання умов договору позивачем
передано в період з січня 2013 року по
грудень 2013 року (включно), а
відповідачем отримано імпортований
природний газ на загальну суму 55 017 122, 01
грн, про що свідчать наявні в
матеріалах справи належним чином
засвідчені копії актів
приймання-передачі природного газу.

Вказана обставина, як вбачається з
матеріалів справи, не заперечується
обома сторонами.

В порушення умов договору, відповідач
прийняті на себе договірні
зобов'язання щодо оплати газу виконав
частково, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість в розмірі 1 079 122, 01 грн,
що слугувало підставою для звернення
до суду з позовом у даній справі.

Таким чином, заборгованість
відповідача перед позивачем станом на
момент прийняття рішення становить 1 079
122, 01 грн, на яку останнім нараховано 572
050, 75 грн пені, 136 544, 99 грн - інфляційних
нарахувань та 115 625, 62 грн - 3% річних.

Як вбачається з матеріалів справи та
пояснень відповідача, останній не
заперечує проти розміру основної
заборгованості та заперечує лише в
частині штрафних санкцій.

У відповідності до вимог ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Тому, в силу ст. ст. 655, 692 ЦК України,
факт отримання відповідачем
природного газу зумовлює виникнення у
нього зобов'язання оплатити його
вартість.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України -
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається , якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.
230 ГК України, виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою, при
триманням, завдатком.

У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пунктом 7.3 договору передбачено, що у
разі порушення покупцем умов п. 4.1.
договору, покупець зобов'язується (крім
сум заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
простроченого платежу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судова колегія, з урахуванням п. 1.9
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", погоджується з
розрахунком штрафних санкцій, який
здійснено позивачем.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає,
твердження відповідача, що акти
приймання-передачі природного газу
згідно договору за січень-квітень
підписані лише 30.06.2013р., відтак,
прострочення платежів слід рахувати з
15 липня 2013 року є безпідставними,
оскільки суперечать договору. Умови
договору не ставлять в залежність
розрахунок за отриманий газ від дати
підписання актів приймання передачі.
Більше того, передбачено п. 4.1. дату, а
саме, до 14 числа наступного за місяцем
поставки газу.

З урахуванням того, що акти приймання
газу фіксують лише остаточний обсяг
переданого газу, а відповідач мав усі
фактичні дані щодо обсягів отриманого
природного газу для проведення
розрахунків, підстави для звільнення
від відповідальності відсутні.

Щодо клопотання скаржника про
зменшення штрафних санкцій, судова
колегія зазначає наступне.

Згідно ст. 233 ГК України у разі, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій, при цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір до сплати штрафних
санкцій.

Крім того, частина 3 ст. 551 ЦК України
встановлює, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Колегія суддів зауважує, що зі змісту
наведених норм випливає, що вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеня виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення.

Відповідач на підтвердження скрутного
матеріально становища, в суді першої
інстанції подав довідку про його
фінансово-економічний стан та звіти
про фінансові результати за 1 півріччя
2014 року та баланс станом на 30 червня
2014р.

Зазначає про збитковістю чинних
тарифів на теплову енергію (балансовий
збиток у 2012 році - 5 276,0 тис. грн., у 2013 - 7
186,0 тис. грн., у I півріччі 2014 - 12 415 тис.
грн.); кредиторською заборгованістю
споживачів теплової енергії (на 01.09.2014
р. складає 13 713, 4 тис. грн. ); дебіторською
заборгованістю самого підприємства (в
сумі 74 925, 0 тис. грн.) за природній газ і
707,5 тис. грн. за електроенергію).

За результатами роботи I півріччя 2014 р.,
вказує відповідач, що володіє робочим
капіталом в сумі 42 454,0 тис. грн.; його
загальна кредиторська заборгованість
на 01.07.2014 р. становить 76 060,4 тис. грн.;
балансова вартість майна - 94 026 тис. грн.

МКП "Чернівцітеплокомуненерго" як
суб'єкт природної монополії відповідно
до ст. 25 ГК України не визначає умов
реалізації товару на ринку.

Кредитний фінансовий стан
підприємства, який надає послуги з
теплопостачання, загрожує, як вважає
відповідач, його стабільній роботі по
забезпеченню безперебійного надання
послуг з теплопостачання споживачам м.
Чернівці.

Судова колегія вважає за необхідне
звернути увагу на те, що вищевказаний
звіт та баланс не містить жодних
відміток органів, до яких вони повинні
подаватись, а містить лише печатки
самого відповідача. Крім того, поставки
газу відбувалась в 2013 році, в довідці
МКП «Чернівцітеплокомуенерго»
посилається на збитки, отримані за 2013
році в сумі 7186, 00 тис. грн, однак жодних
доказів на підтвердження цього
відповідачем не подано. Також
відповідачем не подано належних та
допустимих доказів щодо наявності
дебіторської заборгованості
споживачів з оплати за послуги
теплопостачання в розмірі 13 713, 4 тис.
грн.

Позивач заперечує проти зменшення
штрафних санкцій та також вказує на
вкрай тяжкий фінансовий стан
підприємства, додає звіти про
фінансові результати, які містять
докази його подання ГУ статистики у м.
Києві, з яких вбачається, що збитки
підприємства становлять 12 521 34 тис. грн,
а прибуток - 0.

Здійснюючи покладене державою
завдання з забезпечення галузей
національної економіки та населення
природним газом, компанія діє у
жорстких рамках затверджених тарифів
на закупівлю та постачання природного
газу споживачам.

Позивач є гарантованим постачальником
та не може відмовитись від постачання
природного газу споживачам, а отже
законодавчо зобов'язаний надавати
споживачам природний газ, незалежно
від свого фінансового становища,
наявності чи відсутності
заборгованості контрагентів. Водночас,
у свою чергу має обов'язок щодо
своєчасного розрахунку за закуплений
природний газ з газодобувними
підприємствами та іншими
контрагентами. Несвоєчасність
розрахунків за поставлений природний
газ споживачів ( у тому числі
відповідача), як наслідок - нестача
коштів, тягне за собою заборгованість
перед газопостачальними
підприємствами відповідно до
договорів, які передбачають жорсткі
санкції у вигляді штрафу, пені за
прострочення оплат, обов'язок позивача
сплатити неустойку, що спричиняє
значні збитки НАК "Нафтогаз України".

Відповідно до балансу на 31.12.2013 року,
поточна кредиторська заборгованість
за товари, роботи, послуги на початок
року становила 12 379 305 тис. грн., на
кінець року суттєво зросла та
становить 35 983 529 тис. грн. Основним
видом діяльності позивача є саме
закупівля та постачання природного
газу на території України.

Через несвоєчасність розрахунків та
заборгованість споживачів природного
газу компанія, як гарантований
постачальник газу, змушена залучати
комерційні кредити за ринковими
відсотковими ставками, що складають
20-24% річних для забезпечення потреб
споживачів газу. Бюджетом України та
фінансовим планом Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України", який затверджений Кабінетом
Міністрів України, не передбачені
фінансові можливості для кредитування
споживачів природного газу. Єдиним
джерелом часткової компенсації
понесених Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" втрат,
завданих несвоєчасними розрахунками
за газ, вважає позивач, є стягнення з
боржників пені у розмірі,
передбаченому умовами договорів.

Згідно балансу за 2013 рік кредиторська
заборгованість позивача перед банками,
становить 21 249 001 тис. грн.

Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", забезпечує галузі
національної економіки і населення
природним газом. Тобто, НАК "Нафтогаз
України" як підприємство державного
сектору економіки є об'єктом, що має
стратегічне значення для економіки,
суспільства і безпеки держави.
Відсутність можливості вчасно
розраховуватись за природний газ і як
наслідок - відсутність можливості
вчасно надати послуги з постачання
природного газу спричинить, вважає
позивач, значні соціально та
економічно негативні наслідки для
всієї України, а зменшення судом
розміру неустойки спричинить позивачу
збитки та дозволить відповідачу і у
подальшому безкарно порушувати
договірні умови.

Крім того, стягнення з боржника
штрафних санкцій спрямоване на
дотримання договірної дисципліни і має
компенсаційний характер.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 ГК України
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника не
вважаються обставинами, які звільняють
боржника від господарсько-правової
відповідальності.

Статтею 229 ГК України передбачено, що
учасник господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Проводячи аналіз наявних в матеріалах
справи доказів, враховуючи матеріальні
інтереси обох сторін та їх
фінансований стан, оцінивши
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій із розміром основного
боргу, факт прострочення виконання
зобов'язання, відсутність в матеріалах
справи доказів щодо вжиття боржником
заходів до належного виконання
зобов'язання, приписи ст. 83 ГПК, яка
передбачає право суду, а не обов'язок
щодо зменшення штрафних санкцій,
судова колегія погоджується з
висновками місцевого господарського
суду.

Інші посилання скаржника в
обґрунтування апеляційної скарги не
підтверджуються матеріалами справи,
спростовуються висновками місцевого
господарського суду та не доведені
відповідно до вимог ст. 33 ГПК України.
Твердження апелянта про порушення і
неправильне застосування
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
не знайшли свого підтвердження та
суперечать матеріалам справи, в зв'язку
з чим підстав для скасування
прийнятого у справі рішення колегія
суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому
законом порядку, не подав належних та
допустимих доказів, які б з
достовірністю підтверджували доводи,
викладені в апеляційній скарзі, та
обґрунтовували неправомірність та
безпідставність заявленого позову,
наявності підстав для застосування
судом п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
вбачає підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, судова колегія
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що рішення Господарського суду
Чернівецької області відповідає
законодавству, матеріалам та дійсним
обставинам справи, а тому не вбачає
підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Чернівецької області від 09.10.2014р. у
справі № 926/1315/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення
в апеляційному порядку покласти на
скаржника.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого
господарського суду.

Постанова підписана 08.12.2014р.

Головуючий суддя
Юрченко Я.О.

Суддя
Зварич О.В.

Суддя
Хабіб М.І.