ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.12.2014 Справа № 920/1784/14Господарський суд
Сумської області у складі судді
Левченка П.І. при секретарі судового
засідання Чепульської Ю.В. розглянув
матеріали справи № 920/1784/14

за позовом - фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Чернівці,

до відповідача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Суми,

про стягнення 21561,85 грн.,

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився.

Суть спору: позивач у своїй позовній
заяві просив суд стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість в сумі 21561,85 грн. з них:
заборгованість за поставлений товар в
сумі 18547,28 грн., яка виникла станом на
10.10.2013 року, у зв'язку з невиконанням
відповідачем умов договору постачання
товару № 02/10 від 26.10.2011 року, укладеного
між сторонами; пеня в сумі 1416,96 грн. та 3 %
річних в сумі 1597,61 грн., а також витрати
по сплаті судового збору в розмірі 1827,00
грн.

Відповідач відзиву на позов суду не
подав, свого представника в судове
засідання не направив.

Копія ухвали про порушення провадження
у справі № 920/1784/14 від 23.10.2014 року,
надіслана судом відповідачеві за
адресою, яку вказано позивачем у
позовній заяві та зазначено
відповідачем у договорі постачання
товару № 02/10 від 26.10.2014 року, повернута
відділенням поштового зв'язку на
адресу суду за закінченням терміну
зберігання.

Відповідно до пункту 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року,
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87
Господарського процесуального кодексу
України.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року, у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них, справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України,
статтями 43 та 33 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає, що ним в межах наданих йому
повноважень, сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами, у
відповідності до положень статті 75
названого Кодексу за відсутності
представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

26.10.2011 року між позивачем та
відповідачем укладено договір
постачання товару № 02/10 (надалі -
договір), відповідно до якого позивач
зобов'язується поставити
відповідачеві парфумерну продукцію в
асортименті, кількості і по ціні згідно
накладних і рахунків-фактури, а
останній прийняти та оплатити товар.

Відповідно до розділу 2 договору, ціна
одиниці товару визначається на
підставі прайс-листів постачальника
(позивача) і визначається в
специфікації, яка є невід'ємною
частиною договору. Сума договору
складається з суми вартості партій
товару, поставлених позивачем протягом
строку дії договору та вказаних у
накладних.

За умовами розділу 4 договору, поставка
товару здійснюється на підставі
попередньої письмової заявки покупця
(відповідача). Постачання товару
здійснюється за рахунок позивача до
місця, погодженого сторонами.
Розвантаження транспорту
постачальника або отримання товару з
місця доставки здійснюється покупцем.
Право власності на товар переходить до
відповідача з моменту підписання
товаротранспортної накладної (акта
прийому-передачі, тощо).

Пунктом 6.1 договору, укладеного між
сторонами, визначено, що відповідач
зобов'язаний сплатити позивачеві за
поставлений товар (за окрему партію)
суму в повному обсязі згідно зі
специфікацією, рахунком-фактурою тощо,
не пізніше тридцяти календарних днів з
моменту отримання цієї партії у
власність.

Згідно з пунктом 9.1 договір набирає
сили з дати його підписання і діє до
31.12.2012 року, а в частині
взаєморозрахунків - до їх повного і
належного виконання (здійснення).

Позивач в обґрунтування позовних вимог
зазначає, що ним на виконання умов
договору постачання товару № 02/10 від
26.10.2011 року, відповідно до видаткової
накладної № 252 від 26.10.2011 року
поставлено відповідачеві товар на
загальну суму у розмірі 18547,28 грн., проте
відповідач не виконав умов укладеного
між сторонами договору, не оплатив в
повному обсязі та в установлений
договором термін отриманий товар, у
зв'язку з чим заборгованість
відповідача перед позивачем за
отриманий товар складає 18547,28 грн.

Частина перша статті 712 Цивільного
кодексу України визначає, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до приписів статті 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають з дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені актами цивільного
законодавства, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
а як визначено приписами статті 509
цього ж Кодексу, зобов'язання виникають
із підстав встановлених вищевказаною
правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
частині першій статті 193
Господарського Кодексу України, яка
також передбачає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного
кодексу України та частини сьомої
статті 193 Господарського Кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 530
Цивільного кодексу України, якщо в
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого
Кодексу визначає, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Факт поставки отримання відповідачем
товару підтверджується видатковою
накладною № 252 від 26.10.2011 року та актом
звірки взаєморозрахунків за період з
26.10.2011 року по 01.11.2011 року, копії яких
долучено судом до матеріалів справи.
Зазначені первинні документи містять
відомості щодо найменування
відпущеного товару, його кількість,
ціну та підписані представниками
сторін і скріплені їх печатками.

Проте, в порушення умов укладеного
договору та вимог статей 526, 629
Цивільного кодексу України, статті 193
Господарського кодексу України,
відповідач за отриманий товар не
розрахувався в повному обсязі, чим
порушив права та охоронювані законом
інтереси позивача.

Позивачем, в порядку положень статті 6
Господарського процесуального кодексу
України, направлено відповідачеві
претензію № 10 від 10.10.2013 року з вимогою
добровільно погасити заборгованість
за поставлений товар, але зазначена
претензія позивача залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого
Кодексу, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються
учасниками судового процесу.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини, зокрема
те, що факт передачі позивачем та
прийняття відповідачем товару
повністю підтверджується наявними в
матеріалах справи доказами, а
відповідач, в свою чергу, будь-яких
заперечень (відзиву на позов) не подав,
доказів оплати отриманого товару не
подав, тому позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості за
поставлений товар у розмірі 18547,28 грн.
визнаються судом правомірними,
обґрунтованими, і такими, що підлягають
задоволенню на підставі статей 525, 526, 629
Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 7.1 договору
визначено, що у випадку прострочення
сплати за поставлений товар відповідач
зобов'язаний сплатити позивачеві пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла на момент прострочення,
від несплаченої вчасно суми за кожний
день такого прострочення.

Згідно статей 546, 548 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою (штрафом,
пенею), якщо це встановлено договором
або законом, а стаття 547 цього ж Кодексу
встановлює, що правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється в письмовій формі.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку сума пені становить 1416,96
грн., яка нарахована за період з 27.11.2011
року по 27.05.2012 року.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених Господарським кодексом
України, іншими законами та договором
(частина друга статті 193, частина перша
статті 216 та частина перша статті 218
Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217
Господарського кодексу України є
штрафні санкції, до яких віднесено
штраф та пеню (частина перша статті 230
Господарського кодексу України).

Частина 6 статті 232 названого Кодексу
встановлює, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Права позивача щодо стягнення з
відповідача пені передбачені умовами
вищевказаного договору, тому позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача на користь позивача пені в
розмірі 1416,96 грн. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню на підставі
вимог статей 549-552, 629 Цивільного Кодексу
України.

Крім цього, за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань позивач просить
стягнути з відповідача 3 % річних від
суми заборгованості у розмірі 1597,61 грн.
за період з 27.11.2011 року по 09.10.2014 року. В
обґрунтування зазначених вимог
позивачем наведено обґрунтований
розрахунок 3-х процентів річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимоги кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги, стосовно
стягнення з відповідача на користь
позивача 3 % річних у розмірі 1597,61 грн. за
період з 27.11.2011 року по 09.10.2014 року є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню на підставі положень
статті 625 наведеного вище Кодексу.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, Ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2,
Ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
заборгованість у розмірі 18547,28 грн.,
пеню у розмірі 1416,96 грн., 3 % річних у
розмірі 1597,61 грн. та витрати по сплаті
судового збору у розмірі 1827,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 03.12.2014 року

Суддя П.І. Левченко