ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2014 р.
Справа № 914/3836/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Р.Матвіїва при секретарі
судового засідання Д.Зубкович
розглянув матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Львів;

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат", м.
Жидачів, Львівська область;

про: стягнення 57 337 грн. 13 коп.

У судовому засіданні взяли участь
представники:

позивача: ОСОБА_2 - представник на
підставі довіреності № 2983 від 27.10.2014
року;

відповідача: не з'явився.

Обставини розгляду справи. Ухвалою
господарського суду від 31.10.2014 року
порушено провадження у справі за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства "Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат" про
стягнення заборгованості в розмірі 57337
грн. 13 коп. Розгляд справи призначено на
18.11.2014 року.

У судовому засіданні 18.11.2014 року
представник позивача позов підтримав
та просив задоволити. Представник
відповідача в судове засідання не
з'явився, причини неявки не повідомив,
відзиву не подав, з заявами чи
клопотаннями не звертався.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України суд
вважає, що справу може бути розглянуто
за наявними в ній матеріалами, яких
достатньо для вирішення спору по суті.

У судовому засіданні 18.11.2014 року судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Від фіксації судового процесу
технічними засобами представник
сторони відмовився.

Представнику позивача, що брав участь у
судовому засіданні, роз'яснено зміст
ст. ст. 20, 22 Господарського
процесуального кодексу України щодо
його прав та обов'язків, зокрема про
право заявляти відводи судді.

Суть спору. Спір між сторонами виник у
зв'язку із невиконанням відповідачем
грошових зобов'язань. Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі по
тексту рішення - позивач, експедитор)
звернувся до Публічного акціонерного
товариства "Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат" (надалі
по тексту рішення - відповідач,
замовником) з вимогою про стягнення
заборгованості в сумі 57 337 грн. 13 коп., з
яких 52 788 грн. 73 коп. основна
заборгованість, 2 453 грн. 48 коп. втрати
від інфляції, 227 грн. 19 коп. 3% річних та 1
867 грн. 73 коп. пені.

У позовній заяві вказується, що між
позивачем і відповідачем укладено
договір транспортного експедирування
№ 26-06 від 26 червня 2014 року. Позивач
відповідно до умов договору надав
відповідачеві послуги з перевезення
вантажу на підставі заявок
відповідача, за які останній не
здійснив оплати, чим порушив умови
укладеного між сторонами договору.

Відповідач, повідомлений про час і
місце розгляду справи належним чином, у
відповідності до вимог частини першої
статті 64 та статті 87 Господарського
процесуального кодексу України, явки
представника в судове засідання не
забезпечив, відзиву на позовну заяву не
подав, наявність боргу не спростував,
докази його погашення не представив.

У процесі розгляду справи суд
встановив. 26 червня 2014 року між
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 і
Публічним акціонерним товариством
"Жидачівський целюлозно-паперовий
комбінат" укладено договір
транспортного експедирування (надалі
по тексту рішення - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору
замовник замовляє, а експедитор бере на
себе зобов'язання за плату і за рахунок
замовника протягом строку дії договору
організовувати виконання визначених
даним договором послуг, пов'язаних з
перевезенням вантажів замовника
автомобільним транспортом по
території України та інших держав.

Експедитор організовує перевезення
вантажів згідно замовлень замовника,
які подаються у формі "заявки".
Конкретні умови по кожному замовленню
обумовлюються в заявці, яка є
невід'ємною частиною даного договору.
Заявка надається експедитору не
пізніше ніж за 24 години до дати
перевезення. Заявка вважається
прийнятою до виконання, якщо вона
підтверджена підписами уповноважених
осіб і скріплена печатками сторін.
Презюмується, що заявка з відміткою
печатки замовника підписана
уповноваженою особою замовника. Заявка
може бути подана замовником за
допомогою засобів факчимільного
зв'язку (факсом) чи/або іншим фіксованим
шляхом (способом).Факс-копія чи
скан-копія заявки має юридичну силу
оригіналу (п.п.2.1, 2.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору вартість
перевезення обумовлюється сторонами
на кожен рейс. Вартість послуг
транспортного експедирування
складається з вартості послуг
експедитора (винагорода експедитора),
вартості перевезення (включаючи
послуги, пов'язані з перевезенням
вантажу), вартості додаткових послуг.

На виконання умов укладеного між
сторонами договору від 26.06.2014 року та на
виконання заявок замовника № 00017, №
00018, № 00022, № 00024 позивачем надано
обумовлені договором послуги, що
підтверджено актами виконаних робіт з
організації і виконання перевезень
вантажів № 2-08 від 04.08.2014 року на суму 13
055,36 грн.; № 6-08 від 18.08.2014 року на суму 14
931,18 грн.; № 8-08 від 22.08.2014 року на суму 12
407,64 грн.; № 10-08 від 28.08.2014 року на суму 12
394,55 грн.

Загальна вартість наданих
відповідачем послуг складає 52 788 грн. 73
коп.

На дану суму позивачем було виставлено
відповідачу рахунки-фактури № 1-08 від
04.08.2014 року; № 4-08 від 18.08.2014 року; № 6-08
від 22.08.2014 року та № 8-08 від 28.08.2014 року.

З метою досудового вирішення спору
позивач звертався до відповідача з
претензією № 01 від 29.09.2014 року на суму 52
788 грн. 73 коп. з вимогою погасити
заборгованість, однак, до моменту
звернення з позовом до суду та станом
на момент прийняття рішення судом
заборгованість у вказаному розмірі не
погашена. Проте, станом на 29.09.2014 року
сторони підписали акт звірки,
відповідно до якого заборгованість
відповідача перед позивачем становила
52 788 грн. 73 коп.

Дані факти матеріалами справи
підтверджується, сторонами не
заперечувались та документарно не
спростовувались.

Дослідивши представлені суду докази,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд вважає позовні вимоги
підставними, обґрунтованими та такими,
що підлягають до задоволення повністю
з огляду на наступне.

Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків між сторонами, відповідно до
п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України,
є, зокрема, укладення договору.

Судом вище встановлено, що сторони
уклали договір транспортного
експедирування № 26-06 № 26.06.14 року, який
є підставою виникнення їхніх цивільних
прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 7
наведеної статті не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом.

Відносини, що виникли між сторонами,
регулюються нормами про договір
транспортного експедирування, що
містяться у Цивільному кодексі України
та Господарському кодексі України.
Згідно зі ст. 929 названого кодексу за
договором транспортного
експедирування одна сторона
(експедитор) зобов'язується за плату і
за рахунок другої сторони (клієнта)
виконати або організувати виконання
визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст. 931 Цивільного кодексу
України розмір плати експедиторові
встановлюється договором
транспортного експедирування, якщо
інше не встановлено законом. У ст. 934
Цивільного кодексу України зазначено,
що за порушення обов'язків за договором
транспортного експедирування
експедитор відповідає перед клієнтом
відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 307 Господарського
кодексу України за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Як зазначається у ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з п. 3.5 договору від 26.06.2014 року в
редакції згідно з додатковою угодою №1
від 27.06.2014 року до договору замовник
оплачує надані експедитором послуги до
15 календарних днів з моменту отримання
замовником рахунку, акту виконаних
робіт, товарно-транспортної накладної
(ТТН, CMR), податкової накладної.

Судом вище встановлено належне
виконання експедитором послуг,
визначених договором та заявками, і
порушення відповідачем п. 4.5.9 договору
та п. 3.5 додаткової угоди № 1 до
договору в частині здійснення оплати
за надані послуги у порядку
визначеному договором. У матеріали
справи не подано документів з
відміткою та датою, які б
підтверджували отримання замовником
пакету документів, необхідного для
здійснення оплати, однак, акти
виконаних робіт підписані
представниками обох сторін, належним
чином оформлені, складені із
зазначенням дат, які відповідають
датам складення рахунків.

У статті 610 Цивільного кодексу України
зазначається, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Частиною 1 статті
612 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як вбачається з умов договору, на
оплату наданих послуг у замовника було
15 днів, тобто до 19.08.2014 року за актом та
рахунком від 04.08.2014 року, до 02.09.2014 року
за актом та рахунком від 18.08.2014 року, до
06.09.2014 року за актом та рахунком від
22.08.2014 року, до 13.09.2014 року за актом та
рахунком від 28.08.2014 року. Докази
здійснення оплати у вказані терміни у
матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 5.9 договору, у випадку
порушення термінів оплати,
встановлених у п. 3.5 договору, замовник
сплачує експедитору пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 547 Цивільного
кодексу України правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі. Правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Щодо пені за порушення грошових
зобов'язань застосовується припис
частини шостої статті 232 ГК України.
Даним приписом передбачено не позовну
давність, а період часу, за який
нараховується пеня і який не повинен
перевищувати шести місяців від дня,
коли відповідне зобов'язання мало бути
виконане; законом або укладеним
сторонами договором може бути
передбачено більшу або меншу
тривалість цього періоду. Його перебіг
починається з дня, наступного за
останнім днем, у який зобов'язання мало
бути виконане, і початок такого
перебігу не може бути змінений за
згодою сторін. Необхідно також мати на
увазі, що умова договору про сплату
пені за кожний день прострочення
виконання зобов'язання не може
розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції.

Здійснивши перерахунок розміру пені,
заявленої до стягнення, суд зазначає,
що позивачем дотримано вимог щодо
нарахування обраної штрафної санкції,
підстави для нарахування пені є
правомірними, а обрахунок здійснено
математично правильно.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові ( п. 4.1, п. 4.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань).

Враховуючи прострочення виконання
грошового зобов'язання відповідачем та
наведені положення, здійснивши
перерахунок сум 3% річних та
інфляційних втрат, заявлених до
стягнення, суд зазначає, що позивач
правомірно нарахував 2 453 грн. 48 коп.
втрат від інфляції та 227 грн. 19 коп. 3%
річних.

Із врахуванням викладеного, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими,
доведеними та такими, що підлягають до
задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Жидачівський
целюлозно-паперовий комбінат" (81700,
Львівська область, м. Жидачів, вул.
Фабрична, 4, ) на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( 79011,
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) 52 788 грн. 73 коп. основного боргу, 2
453 грн. 48 коп. втрат від інфляції, 227 грн.
19 коп. 3% річних, 1 867 грн. 73 коп. пені та 1 827
грн. в рахунок відшкодування
сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст. ст. 91-93
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складене та підписане
24.11.2014 року.

Суддя
Матвіїв Р.І.