ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2014 р.
Справа № 923/1303/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Литвинової В.В. при
секретарі Черковій О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Управління комунальної
власності Херсонської міської ради,
м.Херсон

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Херсон

про розірвання договору оренди,
стягнення заборгованості з орендної
плати та пені

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув;

від відповідача - ОСОБА_1, паспорт серія
НОМЕР_2 виданий 22.12.2011р.; ОСОБА_2,
представник за дорученням від 20.10.2014 р.

Управління комунальної власності
Херсонської міської ради (позивач)
звернулося до господарського суду
Херсонської області з позовною заявою
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(відповідач) про розірвання договору
оренди № 1459 від 22.04.2013р. на нежитлові
приміщення цокольного поверху
загальною площею 148,5 м2, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 та стягнення
заборгованості за орендну плату у
розмірі 22 177,10 грн.

13 жовтня 2014 року позивач подав заяву
про збільшення позовних вимог, в якій
просить стягнути заборгованість в сумі
25105,47 грн.

18 листопада 2014 року представником
позивача подано заяву про уточнення
позовних вимог, в якій виключено вимоги
про розірвання договору.

В судовому засіданні 12.11.2014 року
оголошувалась перерва до 19.11.2014 р. після
чого розгляд справи було продовжено.

За клопотанням відповідача розгляд
справи відбувався поза межами строку,
передбаченого ст. 69 ГПК України.

Позивач наполягає на задоволенні
позовних вимог, в судове засідання
28.11.2014 р. не прибув, причини неявки не
повідомив.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав, викладених у відзиві.

З огляду на вищевказане, відповідно до
ст. 75 ГПК України справа розглядається
за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
відповідача, суд

в с т а н о в и в:

22 квітня 2013 року між Управлінням
комунальної власності Херсонської
міської ради (позивач, орендодавець) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(відповідач, орендар) був укладений
договір оренди комунального майна
міської територіальної громади №1459
(далі - Договір), предметом якого є
оренда нежитлового приміщення
цокольного поверху будинку АДРЕСА_1,
загальною площею 148,5 кв.м. для
здійснення підприємницької та іншої
діяльності.

Відповідно до ч. 1 статті 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна», орендар за користування
об'єктом оренди вносить орендну плату
незалежно від наслідків господарської
діяльності. Строки внесення орендної
плати визначаються у договорі.

Відповідно до п.3.2. Договору оренди
орендна плата складає 1456,01 грн. згідно з
рішенням міської ради від 28.12.2011 р. №499
та перераховується орендарем
управлінню комунальної власності не
пізніше 25 числа поточного місяця з
урахуванням щомісячного індексу
інфляції і податку на додану вартість
відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог законодавства, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до п.1 ст.530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідач сплачував орендну плату не
в повному обсязі та з порушенням
строку, встановленого п.3.2. договору.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що з 16.04.2013 року по 12.07.2013 р.
в орендованому приміщенні було
відсутнє електропостачання, що
підтверджується актом обстеження
об'єкта комунальної власності міської
територіальної громади (а.с.48) та актом
про опломбування та збереження пломб
(а.с.108).

З урахуванням викладеного, нарахування
орендної плати у вищевказаний період
не відбувалось.

Актом звірки (а.с.153) підтверджується, що
позивач нарахував відповідачеві 34404,35
грн. орендної плати, включивши до суми,
яка підлягає стягненню 12192,32 грн. (борг,
який виник до дня укладення договору
від 22.04.2013 р.). Суд звертає увагу
позивача, що підставою позовних вимог є
договір оренди №1459 від 22.04.2013 року.
Таким чином, всі взаємовідносини, що
існували між позивачем та відповідачем
до 22.04.2013 року, регулюються умовами
інших договорів, які не зазначені в
якості підстави позову. Стягнення на
підставі інших договорів, на думку
суду, можливо було за умов зміни
підстав позову відповідно до ст.22 ГПК
України.

В заяві про збільшення позовних вимог
(а.с.38) позивач обумовив період
стягнення заборгованості станом на
01.10.2014 року.

Враховуючи умови договору, за період з
22.04.2013 року по 01.10.2014 рік відповідач
повинен був сплатити 25803,30 грн. орендної
плати.

В порушення умов договору за
вищевказаний період відповідач
сплатив 21417,53 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку щодо часткового задоволення
позову в частині стягнення основного
боргу в сумі 4385,73 грн.

Позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача 4151,79 грн. пені за
несвоєчасну сплату орендних платежів
за період з 01.09.2012 р. (а.с.18) по 01.10.2014 р.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що
орендна плата перерахована
несвоєчасно або в не повному обсязі,
стягується орендодавцем відповідно до
чинного законодавства України з
урахуванням пені в розмірі 2-ох
облікових ставок НБУ від суми
заборгованості за весь час
прострочення платежу.

Згідно частини 1 статті 230 ГК України
пеня й штраф є господарськими
штрафними санкціями, які учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пункт 6 ст.231 Господарського кодексу
України визначає, що штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України за весь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Відповідно до п.6 ст.232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідач в запереченнях на позовну
заяву від 04.11.2014 р. (а.с.62) просить
застосувати строк позовної давності до
позовних вимог про стягнення пені за
період прострочення з 01.04.2013 р. по 31.08.2013
р. у зв'язку з перебігом строку позовної
давності.

За приписами ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Згідно вимог ч.2
ст.258 ЦК України позовна давність в один
рік застосовується, зокрема, до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Частиною 3 статті 267 ЦК України
передбачено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Враховуючи викладене, суд задовольняє
клопотання відповідача про
застосування строку позовної давності
та констатує, що за період з 26.07.2013 р. по
25.08.2013 р. (із суми боргу 1069,80 грн.) та з
26.08.2013 р. по 04.09.2013 р. (із суми боргу 2804,78
грн.) позовні вимоги щодо стягнення
пені задоволенню не підлягають.

Суд за допомогою калькулятора
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій системи «Ліга» (з врахуванням
Порядку проведення підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій,
затвердженого листом Верховного суду
України від 03.04.97р. №62-97р «Рекомендації
відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ») перевірив розрахунки в частині
стягнення пені і зазначає, що позовні
вимоги в цій частині підлягають
частковому задоволенню в сумі 713,35
грн., оскільки розрахунок пені (а.с. 18, 40,
53) позивачем зроблено з урахуванням
боргу відповідача в сумі 12192,32 грн. за
договором, який не є підставою
позовних вимог, а також позивачем не
враховано приписи ч.6 ст.232 ГК України.

18 листопада 2014 року позивач звернувся
до суду з заявою про уточнення позовних
вимог (а.с.145), в якій просить виключити з
позовної заяви вимоги щодо розірвання
договору оренди від 22.04.2013 р. №1459.

Суд розцінює цю заяву як відмову від
позовних вимог в частині розірвання
договору від 22.04.2013 р. №1459. Прийняття
господарським судом відмови від позову
має своїм наслідком припинення
провадження у справі з підстав,
передбачених п.4 ч.1 ст.80 ГПК України.
Враховуючи викладене, суд приймає
відмову від позову в частині позовних
вимог щодо розірвання договору та
припиняє провадження по справі щодо
позовних вимог про розірвання договору
№1459 від 22.04.2013 р.

З огляду на неявку представника
позивача, суд зазначає, що в силу статті
22 Господарського процесуального
кодексу України сторони мають право
брати участь в господарських
засіданнях. Сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Відповідно до ст.28 ГПК України справи
юридичних осіб в господарському суді
ведуть їх органи, що діють в межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
свого представника. Керівники
підприємств та організацій, інші особи,
повноваження яких визначені
законодавством або установчими
документами, подають господарському
суду документи, що посвідчують їх
посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.
Довіреність видається за підписом
керівника або іншої уповноваженої ним
особи та посвідчується печаткою
підприємства, організації.

Відповідно до ст.77 ГПК України
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 ГПК
України, розгляд справи, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Суд зауважує, що відкладення на
підставі ст.77 ГПК України розгляду
справи у разі нез'явлення представника
сторони за викликом господарського
суду є правом, а не обов'язком суду, і
використовується ним, якщо причини
неявки є поважними та обґрунтованими,
та неявка представника сторони
перешкоджає вирішенню спору в даному
судовому засіданні.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Відповідно до
положень ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що
наявних у справі матеріалів достатньо
для розгляду справи та ухвалення
законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Позивачу на підставі ст.49 ГПК України
відшкодовуються судові витрати за
рахунок відповідача пропорційно
розміру задоволених позовних вимог (з
урахуванням того, що 13.10.2014 р. позивач
збільшив розмір позовних вимог до 25105,47
грн., а заборгованість з орендної плати
в сумі 1978,69 грн. було сплачено після
порушення провадження по справі - 17.10.2014
р.).

Суд оголошує вступну та резолютивну
частини рішення.

На підставі вищезазначених норм права
та керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 80, 82-85 ГПК
України, суд

в и р і ш и в:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.
Припинити провадження по справі в
частині вимог про розірвання договору
оренди від 22.04.2013 р. №1459, укладеного між
Управлінням комунальної власності та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на
нежитлові приміщення цокольного
поверху загальною площею 148,5 кв.м., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на
користь Управління комунальної
власності Херсонської міської ради
(73000, м.Херсон, вул.Ушакова, 37, р/р
6900, ГУДКСУ 852010, код 37465469) 4385,73 грн.
боргу, 713,35 грн. пені, в рахунок
відшкодування витрат по сплаті
судового збору в сумі 515,21 грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 02.12.2014 р.

Суддя
В.В.Литвинова