ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.12.2014 Справа № 5021/1407/12Господарський
суд у складі:

Головуючого судді:
Джепи Ю.А.

Суддів:
Лиховида Б.І.,

Соп'яненко О.Ю.

за позовом: Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна

компанія «Нафтогаз
України», м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сумитеплоенерго",

м. Суми,

про стягнення 3 291 252 грн. 02 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: Станішевський І.С.
(довіреність № 14-125 від 13.05.2014 р.),

від відповідача: Приходько Д.В.
(довіреність № 34 від 29.07.2014 р.),

Пилипенко О.В.
(довіреність № 1 від 02.01.2014 р.).

При секретарі судового засідання
Куриленко О.В.

В судовому засіданні
оголошувалась перерва з 11.11.2014 р. до
02.12.2014 р.

Суть спору: позивач подав позовну
заяву, в якій просить суд стягнути з
відповідача заборгованість в сумі 30 666
613 грн. 89 коп., в тому числі 27 601 713 грн. 98
коп. боргу, 246 279 грн. 26 коп. інфляційних
збитків, 2 244 888 грн. 70 коп. пені, 573 731 грн.
95 коп. 3% річних та відшкодувати судові
витрати в сумі 64 380 грн. 00 коп.

27.09.2013 року позивач подав заяву про
збільшення розміру позовних вимог (вх.
№ 13572), в якій просить суд стягнути з
відповідача 3 291 252 грн. 02 коп., в тому
числі 246 279 грн. 26 коп. інфляційних
збитків, 800 084 грн. 04 коп. 3% річних, 2 244 888
грн. 72 коп. пені, та судові витрати.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 29.01.2013 р. по справі № 5021/1407/12
в частині стягнення 27 601 713 грн. 98 коп.
основного боргу - провадження у справі
припинено, в іншій частині позовних
вимог в позові відмовлено, та стягнуто
з відповідача на користь позивача 64 380
грн. 00 коп. судового збору.

11.02.2013 р. на виконання вищезазначеного
рішення було видано відповідний
судовий наказ.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 02.04.2013 р.
апеляційну скаргу ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» залишено без задоволення,
рішення господарського суду Сумської
області від 29.01.2013 р. у справі № 5021/1407/12
залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 11.07.2013 р. у справі № 5021/1407/12,
касаційну скаргу ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» задоволено частково, рішення
господарського суду Сумської області
від 29.01.2013 р. та постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
02.04.2013 р. у справі № 5021/1407/12 в частині
відмови в позові скасовано, справу в
цій частині направлено на новий
розгляд до господарського суду
Сумської області. В решті постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 02.04.2013 р. у
справі № 5021/1407/12 залишено без змін.

Ріщенням господарського суду Сумської
області від 26.11.2013 р. позов задоволено
повністю. Стягнуто з ТОВ
«Сумитеплоенерго» на користь ПАТ
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» 2 244 888 грн. 72 коп.
пені, 246 279 грн. 26 коп. інфляційних
витрат, 800 084 грн. 04 коп. 3% річних, 4 527 грн.
04 коп. судового збору, а також стягнуто
з ПАТ «Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» в доход державного
бюджету України (рахунок 3002, МФО
837013, , отримувач - УДКС у м.
Суми (м. Суми), 22030001) 3 082 грн. 00 коп.
судового збору.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 р.
апеляційну скаргу ТОВ
«Сумитеплоенерго» задоволено. Рішення
господарського суду Сумської області
від 26.11.2013 р. в справі № 5021/1407/12
скасовано. Прийняте нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 10.04.2014 р. у справі № 5021/1407/12,
касаційну скаргу ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» задоволено частково, рішення
господарського суду Сумської області
від 26.11.2013 р. та постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
28.01.2014 р. скасовано, справу направлено
на новий розгляд до господарського
суду Сумської області.

У постанові Вищого господарського суду
України від 10.04.2014 р. в даній справі
зазначено, що при новому розгляді
місцевому господарському суду
необхідно розглянути клопотання
відповідача про зменшення неустойки
(а.с. 126, т.І), докази, на які посилався
відповідач в його обгрунтування, а
також слід взяти до уваги приписи
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 517 від 11.06.2012 р., якою затверджено
порядок та умови надання у 2012 р.
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування.

Відповідно до вимог ст. 11112 ГПК України
вказівки, що містяться у постановах
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

На виконання постанови Вищого
господарського суду України від 10.04.2014
р. ухвалою господарського суду
Сумської області від 24.04.2014 р. та під час
проведення судових засідань сторонам
запропоновано надати суду письмові
пояснення з приводу обставин, на
необхідність дослідження яких звернув
увагу Вищий господарський суд України
при направлення справи на новий
розгляд, та надати докази на їх
обгрунтування.

Представник позивача в наданих суду
письмових поясненнях від 10.06.2014 р. та
від 24.06.2014 р. зазначив, що наполягає на
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, враховуючи, що вчасність
надходження коштів відповідачу для
погашення йому різниці в тарифах не
впливає на порядок та строки
проведення розрахунків, оскільки дана
обставина не обумовлена умовами
договору, також, що оскільки п. 6.1
договору не пов'язує обов'язок
оплатити отриманий газ з підписанням
актів-приймання передачі актів,
посилання відповідача на затримки в їх
оформленні не можуть бути підставою
для звільнення від відповідальності.
Наявність актів є обовязковою лише для
проведення остаточного розрахунку,
який включає можливі розбіжності та
коригування. Стосовно зменшення
розміру пені вказав, що відповідачем не
надано жодного доказу, якій би вказував
на наявність виняткових обставин,
передбачених ст. 83 ГПК України, а також,
що необхідно враховувати негативні
наслідки для позивача, спричинені
несвоєчасною сплатою відповідачем
заборгованості.

Представник відповідача в письмових
поясненнях від 10.06.2014 р. та від 05.08.2014 р.
проти задоволення позову заперечував,
зазначивши, що заборгованість за
договором № 14/2279/11 від 30.09.2011 р. виникла
у зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, а також у звязку з
наданням теплової енергії пільговим
категоріям населення, що свідчить про
те, що спірна заборгованість виникла не
з вини відповідача, що підтверджується
Постановою КМУ № 517, протокольними
рішеннями комісії та договорами про
проведення взаєморозрахунків на суму 27
561 331 грн., якими замінено порядок
розрахунків за спірним договором
(тобто відбулась новація відповідно до
положень ст. 604 Цивільного кодексу
України), а також у зв'язку з ухиленням
позивача від своєчасного підписання та
направлення на адресу відповідача
актів приймання-передачі природного
газу.

Проте, в письмових поясненнях від 23.09.2014
р. представник відповідача зазначив, що
підстави для сплати штрафних санкцій, 3%
річних та інфляційних за договором №
14/2279/11 від 30.09.2011 р. відсутні, оскільки
уклавши договори про організацію
взаєморозрахунків, сторони тим самим
змінили порядок і строк проведення
взаєморозрахунків за природний газ,
поставлений відповідно до договору
поставки природного газу, за
виключенням заборгованості в розмірі 40
382 грн. 26 коп., яку відповідач погасив у
добровільному порядку 24.12.2012 р., що
відповідає правовій позиції,
викладеній у постанові Верховного Суду
України від 09.09.2014 р. Згідно
контррозрахунку відповідача та
письмових пояснень від 10.11.2014 р. його
заборгованість у такому випадку
складає 4 201 грн. 31 коп. (1135 грн. 13 коп. - 3%
річних та 3066 грн. 18 коп. пені). Зазначену
позицію представники відповідача
підтримали у судовому засіданні, а
також заявили про свою відмову від
клопотання про зменшення розміру пені
відповідно до положень ст. 551
Цивільного кодексу України. Зазначена
відмова прийнята судом відповідно до
вимог ст. 22 ГПК України, тому відповідне
клопотання колегією суддів не
розглядається по суті.

Представник позивача в наданих суду
письмових поясненнях від 07.10.2014 р. та в
судовому засіданні, просить
задовольнити позов в повному обсязі,
вважаючи, що штрафні санкції,
нараховані ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України», підлягають стягненню,
оскільки нараховані до моменту
підписання наведених вище договорів, а
також оплата була здійснена поза
межами порядку і строків, встановлених
договором про організацію
взаєморозрахунків. Крім того,
підписаний багатосторонній договір
про проведення взаєморозрахунків між
сторонами є чинний саме з моменту
надходження грошових коштів з
державного бюджету та не містить
жодних вказівок стосовно порядку та
строків нарахування чи ненарахування
штрафних санкції до моменту підписання
згаданого договору, оскільки дана
обставина умовами Договору не
обумовлена, що відповідає висновкам,
які містяться у вищезазначеній
Постанові Верховного Суду України від
09.09.2014 р.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та подання
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши
надані оригінали документів, копії
яких долучені до матеріалів справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов і
необхідність дослідження яких під час
нового розгляду справи встановлена
судом касаційної інстанції, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив:

30.09.2011 р. між сторонами було укладено
договір на купівлю-продаж природного
газу № 14/2279/11, за умовами якого позивач
зобов'язується передати у власність
відповідачу у 4 кварталі 2011 року та 2012
році імпортований природний газ, для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а
відповідач зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач поставив відповідачу за
жовтень-грудень 2011 року, а відповідач
прийняв природний газ обсягом 30870,279
тис. куб. метрів на загальну суму 43 685 096
грн. 24 коп., що підтверджується
підписаними сторонами та скріпленими
печатками, актами приймання-передачі
природного газу від 17.10.2011 р., 31.10.2011 р.,
30.11.2011 р., 31.12.2011 р.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за
газ здійснюється відповідачем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Станом на дату подання позову
відповідач частково розрахувався за
поставлений природний газ, а саме
сплатив позивачеві 16 083 382 грн. 26 коп.
Однак, станом на 29.08.2012 р. відповідач
заборгував позивачу 27 601 713 грн. 98 коп.

Рішенням господарського суду Сумської
області по справі № 5021/1407/12 від 29.01.2013
року в частині стягнення 27 601 713 грн. 98
коп. основного боргу провадження було
припинено відповідно до п. 1-1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Постановою Вищого господарського суду
України від 11.07.2013 р. у справі № 5021/1407/12
рішення господарського суду Сумської
області в частині припинення
провадження у справі залишено без змін.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у
разі невиконання відповідачем п. 6.1
умов цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
позивачу крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня від суми прострочено
платежу за кожен день прострочення
платежу.

Згідно з поданим позивачем
розрахунком, відповідачеві нарахована
пеня за несвоєчасну оплату природного
газу з урахуванням часткових проплат
відповідача, а саме: за зобов'язаннями
жовтня 2011 року в сумі 113 466 грн. 69 коп.; за
зобов'язаннями листопада 2011 року в сумі
897 483 грн. 33 коп.; за зобов'язаннями
грудня 2011 року в сумі 1 233 938 грн. 70 коп.;
всього пені нараховано на загальну
суму 2 244 888 грн. 72 коп.

Відповідно до статті 174 Господарського
кодексу України договір є підставою
для виникнення господарських
зобов'язань.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу
України встановлено правило, згідно
якого суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського
кодексу України порушення зобов'язань
(невиконання або неналежне виконання) є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
законом або договором.

Згідно до ст. 230 Господарського кодексу
України у разі невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання до учасника господарських
відносин застосовуються штрафні
санкції, які відповідно до ст. 231
Господарського кодексу України
застосовуються у розмірі
встановленому законом або договором.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми.

Враховуючи вищезазначені положення,
позивач нарахував відповідачу 246 279 грн.
26 коп. інфляційних втрат, за період
прострочення з листопада 2011 року по
березень 2012 року та 800 084 грн. 04 коп. 3%
річних, за зобов'язаннями жовтня 2011
року в сумі 21 910 грн. 05 коп., за
зобов'язаннями листопада 2011 року в сумі
338 732 грн. 14 коп.; за зобов'язаннями
грудня 2011 року в сумі 439 441 грн. 85 коп.

Втім, господарський суд не може
погодитися із правомірністю
нарахування позивачем пені,
інфляційних втрат та 3% річних саме в
такому розмірі з огляду на наступне.

07.11.2012 р. було укладено багатосторонній
(за участю сторін даної справи) договір
№ 219/517 про організацію
взаєморозрахунків, у відповідності до
якого, на погашення заборгованості ТОВ
«Сумитеплоенерго» з державного
бюджету виділено 233 289 грн. 66 коп.
Зазначені грошові кошти підприємство
позивача фактично отримало 05.12.2012 р.

Також 05.12.2012 р. між учасниками
взаєморозрахунків було укладено інший
договір № 523/517 про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах та
виділено з державного бюджету 27 328 042
грн. 06 коп. Зазначені грошові кошти
підприємство позивача фактично
отримало 07.12.2012 р.

Предметом даних договорів є
організація проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до ст. 23
Закону України «Про державний бюджет
України на 2012 рік» і постанови КМУ від
11.06.2012 р. № 517 «Про затвердження порядку
та умов надання у 2012 р. субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування».

За змістом підпунктів 2, 3 пункту 11
зазначених Договорів про організацію
взаєморозрахунків сторони
зобов'язалися не вчиняти до проведення
взаєморозрахунків дій з погашення
заборгованості відповідно до договору;
перерахувати кошти наступній стороні
не пізніше наступного дня після
зарахування коштів на їх рахунок, а
сторона остання - на сплату податкових
зобов'язань перед бюджетом на її
поточний рахунок, відкритий в ПАТ
«Ощадбанк» для подальшого спрямування
цих коштів на проведення розрахунків з
постачальниками імпортованого
природного газу.

Пунктом 16 вказаних Договорів про
організацію взаєморозрахунків сторони
засвідчують, що після виконання
відповідних договорів вони не мають
одна до одної жодної претензії
стосовно предмета договору.

До Верховного Суду України звернулося
ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» з приводу розгляду заяви про
перегляд постанов Вищого
господарського суду України у справах,
де суд дійшов висновку про те, що при
укладенні договорів, якими замінено
спосіб виконання зобов'язань за
договорами газопостачання сторони
лише організовували взаєморозрахунки
із заборгованості за природний газ,
відтак зобовязання за цим правочином
не є новацією у розумінні ст. 604
Цивільного кодексу України.

Верховним судом України за результатом
розгляду такої заяви, 09.09.2014 р. винесено
постанову (№ 3-105 гс 14), в якій викладено
наступні висновки.

Згідно з частиною 2 статті 604 ЦК України
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін про заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими ж сторонами
(новація).

Тобто характерним для новації є саме
укладення нового зобов'язання, а не
зміна його частини, що є підставою для
припинення попереднього зобов'язання,
при цьому нове зобов'язання
укладається між тими ж сторонами.
Договір про організацію
взаєморозрахунків таких ознак не
містить.

Однак слід погодитися з висновками
суду касаційної інстанції про
відсутність підстав для стягнення
пені, передбаченої підпунктом 7.3.1
пункту 7.3 договору поставки природного
газу, та застосування наслідків за
порушення грошового зобов'язання,
передбачених частиною 2 статті 625 ЦК
України, оскільки уклавши договір про
організацію взаєморозрахунків,
сторони тим самим змінили порядок і
строк проведення розрахунків за
природний газ, поставлений відповідно
до договору поставки природного газу.

Отже, для застосування санкцій,
передбачених підпунктом 7.3.1 пункту 7.3
договору поставки природного газу, та
наслідків за порушення грошового
зобов'язання, передбачених частиною 2
статті 625 ЦК України, необхідно, щоб
оплата була здійснена поза межами
порядку і строків, встановлених
договором про організацію
взаєморозрахунків, який діяв на момент
розгляду справи і відповідно до пункту
16 якого сторони засвідчили, що після
виконання договору вони не мають одна
до одної жодних претензій стосовно
предмета договору.

Відповідно до вимог ст. 11128 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковими для всіх субєктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України. Суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішеннями
Верховного Суду України.

Як встановлено господарським судом в
даній справі, розрахунок за
поставлений природний газ відбувся у
порядку та строки, передбачені у
договорах про організацію
взаєморозрахунків № 219/517 від 07.11.2012 р.
та № 523/517 від 05.12.2012 р., за виключенням
заборгованості в розмірі 40 382 грн. 26
коп., яку відповідач погасив власними
коштами в рахунок боргу за договором
купівлі-продажу природного газу №
14/2279/11 від 30.09.2011 р. платіжним дорученням
№ 49 від 24.12.2012 р.

Згідно роз'яснення, наданого у листі
Комітету ВР України з питань фінансів і
банківської діяльності від 29.10.2004 р. №
06-10/10-1215, в разі отримання платежів, у
призначенні яких зазначено лише вид
послуг та не вказано періоду, протягом
якого ці послуги надавалися, грошові
кошти мають бути зараховані наступним
чином: у разі наявності заборгованості
за цей вид послуг, в тому числі й
заборгованості, що підлягає стягненню
на підставі судових рішень, платежі
мають відноситись на погашення
заборгованості в хронологічному
порядку, тобто починаючи з такої, що
виникла у найдавнішій період.

Коштами, які були виділені з державного
бюджету була погашена сума боргу по
актам за жовтень, листопад та частково
за грудень, тому відповідно до
контррозрахунку відповідача від 07.10.2014
р., долученого до матеріалів справи,
враховуючи, що остаточний розрахунок
за фактично переданий газ відповідно
до умов договору здійснюється до 14
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу, прострочення
відповідачем грошового зобов'язання зі
сплати 40 382 грн. 26 коп. має місце з 15.01.2012
р. до часу погашення - 24.12.2012 р.

З огляду на викладене, враховуючи
встановлений судом факт неналежного
виконання відповідачем договірних
зобов'язань щодо своєчасної оплати 40 382
грн. 26 коп. за поставлений природний
газ, а також те, що право позивача щодо
стягнення пені передбачене умовами
договору, право стягнення інфляційних
збитків та 3% річних передбачене ст. 625
Цивільного кодексу України,
господарський суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню, а
саме: в частині стягнення 3066 грн. 18 коп.
пені за період 15.01.2012 р.- 15.07.2012 р. (за
шість місяців відповідно до вимог ст. 232
Господарського кодексу України) та 1145
грн. 09 коп. - 3 % річних за період 15.01.2012 р.-
24.12.2012 р. Враховуючи, що за період 15.01.2012
р.- 24.12.2012 р. мала місце дефляція,
інфляційні втрати за даний час
стягненню не підлягають. Розрахунок
здійснено судом за допомогою
інформаційно-правової системи
«Ліга:Закон. Версія 9».

Також, враховуючи той факт, що
представники відповідача в судовому
засіданні заявили про відмову від
розгляду судом раніше заявленого ним
клопотання про зменшення розміру пені
відповідно до вимог ст. 551 Цивільного
кодексу України, дана відмова прийнята
судом відповідно до вимог ст. 22 ГПК
України, й відповідне клопотання, на
необхідність дослідження
обґрунтованості якого звернув увагу
Вищий господарський суд України при
поверненні даної справи на новий
розгляд, колегією суддів не
розглядається по суті.

Позивачем при поданні позовної заяви
від 24.09.2012 р. сплачено судовий збір в
сумі 64380 грн. (платіжне доручення № 7125
від 09.09.2012 р.), що є максимальним
розміром судового збору за вимогами
майнового характеру на час подання
позову.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору у
випадку часткового задоволення позову
покладаються на сторони пропорційно
задоволеним вимогам, виходячи з ціни
позову, яка визначається на час подання
позову, тому стягненню з відповідача на
користь позивача підлягають 82 грн. 38
коп. відшкодування витрат зі сплати
судового збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 604, 611, 549-551, 625 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 173, 193, 230-232
Господарського кодексу України,
Законом України «Про державний бюджет
України на 2012 рік», Постановою КМУ від
11.06.2012 р. № 517 «Про затвердження порядку
та умов надання у 2012 р. субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування», ст.ст. 44, 49, 82-85, 11112, 11128
ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сумитеплоенерго» (вул. Друга
Залізнична, буд. 10, м. Суми, 40022, код 33698892)
на користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (вул. Б.
Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001, код
20077720) 3066 грн. 18 коп. пені, 1145 грн. 09 коп. 3 %
річних, 82 грн. 38 коп. відшкодування
витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині позову -
відмовити.

4. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.12.2014 р.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ
Ю.А. ДЖЕПА

СУДДЯ
Б.І. ЛИХОВИД

СУДДЯ
О.Ю. СОП'ЯНЕНКО