КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р. Справа№ 910/12715/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Січкар О.С. - дов. № 1169/768
від 10.06.2014р.

від відповідача: Кость О.Г. - дов. № 14-105
від 18.04.2014р.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» на рішення
Господарського суду міста Києва від
15.08.2014р. (повний текст підписано 01.09.2014р.)

у справі № 910/12715/14 (суддя Шкурдова
Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та

газифікації «Гадячгаз»

до Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна

компанія «Нафтогаз України»

про зміну договору

В судовому засіданні 19.11.2014р.
відповідно до ст. ст. 85, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014р. Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації «Гадячгаз» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» про
зобов'язання внести зміни до договору
№Г-П/2013-ВТВ на купівлю-продаж
природного газу від 04.01.2013р., шляхом
укладення додаткової угоди № 5 до
даного договору, в якій пунктом 1
викласти розділ 9 «Порядок вирішення
спорів» в наступній редакції: «п.9.1.
Спори (розбіжності) за Договором
вирішуються за домовленістю Сторін;
п.9.2. У разі недосягнення Сторонами
згоди щодо вирішення спорів
(розбіжностей) за цим Договором спір
передається на вирішення в
господарські суди України»; пунктом 2
додаткової угоди визначити, що інші
пункти Договору залишаються без змін
та у пункті 3 даної угоди закріпити
положення про те, що ця додаткова угода
в повному обсязі розповсюджується на
правовідносини, які виникли між
Сторонами з 01.04.2014р., та набуває
чинності з моменту її підписання.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначав, що постановою Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики № 87 від
31.01.2014р. «Про затвердження змін до
Типового договору на купівлю-продаж
природного газу (між власниками та
постачальниками природного газу)»,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 24.02.2014р. за № 315/25092, затверджено
зміни до Типового договору на
купівлю-продаж природного газу.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.08.2014р. у справі №910/12715/14
позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове про
відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом норм процесуального
та матеріального права, рішення
прийнято з неправильним з'ясуванням
фактичних обставин справи, оскільки
положення постанови НКРЕ від 05.07.2012р.
№849 та постанови НКРЕ №87 від 31.01.2014р.
поширюються виключно на договори
купівлі - продажу природного газу між
власниками такого газу та
постачальниками природного газу за
регульованим тарифом з обов'язковою
подальшою реалізацією поставленого
газу іншим споживачам, а згідно умов
Договору №Г-П/2013-ВТВ, укладеного між
сторонами 04.01.2013р., а саме п.1.2, газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробничо-технологічних витрат та
нормованих втрат покупця.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» 10.10.2014р. передано на
розгляд судді Скрипці І.М., сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А.,
Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.10.2014р.
колегією суддів в зазначеному складі
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
19.11.2014р.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
19.11.2014р. підтримав вимоги своєї
апеляційної скарги, просив її
задовольнити, оскаржуване рішення
скасувати та прийняти нове про відмову
в позові.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції
19.11.2014р. заперечував проти доводів
відповідача, викладених в апеляційній
скарзі, просив її відхилити, а
оскаржуване рішення залишити без змін
з підстав, викладених в запереченнях на
апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК
України.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
підлягає скасуванню виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
04.01.2013р. між Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»
(відповідач, продавець за договором) та
Публічним акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
«Гадячгаз» (позивач, покупець за
договором) укладено договір №
Г-П/2013-ВТВ на купівлю-продаж природного
газу, відповідно до п. 1.1. якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупця у 2013р. природний газ
(далі - газ), а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити газ на умовах
цього договору.

Згідно п. 1.2. договору газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробничо-технологічних витрат та
нормованих втрат покупця.

Сторонами укладено ряд додаткових угод
до Договору: додаткова угода № 1 від
10.07.2013р.; додаткова угода № 2 від 08.08.2013р.;
додаткова угода № 3 від 31.12.2013р.;
додаткова угода № 4 від 28.04.2014р.

Задовольняючи позовні вимоги про
приведення умов спірного договору до
умов чинного законодавства, місцевий
господарський суд виходив з
невідповідності укладеного між
сторонами договору № Г-П/2013-ВТВ від
04.01.2013р. положенням Постанови НКРЕ №849
від 05.07.2012р. «Про затвердження Типового
договору на купівлю-продаж природного
газу (між власниками та
постачальниками природного газу)», а
запропонована позивачем додаткова
угода №5 до договору № Г-П/2013-ВТВ від
04.01.2013р. відповідає Типовому договору,
затвердженому постановою НКРЕ №87 від
31.01.2014р. "Про затвердження Змін до
Типового договору на купівлю
природного газу (між власниками та
постачальниками природного газу)".

Однак колегія суддів не може
погодитись з такими висновками
місцевого господарського суду, вважає
їх помилковими виходячи з наступного.

Так, згідно п. 1. Постанови НКРЕ №849 від
05.07.2012р., затверджено Типовий договір
на купівлю-продаж природного газу (між
власниками та постачальниками
природного газу).

Відповідно до п. 2 Постанови НКРЕ №849
від 05.07.2012р. зобов'язано власників
природного газу та суб'єктів
господарювання, що провадять
діяльність на підставі ліцензії на
постачання природного газу за
регульованим тарифом, привести свої
договірні відносини у відповідність до
вимог Типового договору на
купівлю-продаж природного газу (між
власниками та постачальниками
природного газу) у місячний строк з
дати набрання чинності цією
постановою.

Отже, Постановою НКРЕ №849 від 05.07.2012р.
визначено обмежене коло суб'єктів, на
яких розповсюджується дія її положень:
власник природного газу та
постачальник природного газу за
регульованим тарифом, яким визнається
суб'єкт господарської діяльності, який
згідно з умовами відповідної ліцензії
постачає природний газ безпосередньо
споживачам на визначеній території за
тарифами, які підлягають державному
регулюванню (Закону України від 23.06.2005р.
№2711 -IV).

Крім того, відповідно до Розділу 1
«Предмет договору» Типового Договору,
затвердженого Постановою НКРЕ №849 від
05.07.2012р., природний газ, що продається за
договором, використовується покупцем
виключно для подальшої реалізації
наступним споживачам (споживачам
покупця).

Отже, положення Постанови НКРЕ №849 від
05.07.2012р. поширюються виключно на
договори купівлі - продажу природного
газу між власниками такого газу та
постачальниками природного газу за
регульованим тарифом з обов'язковою
подальшою реалізацією поставленою
природного газу іншим споживачам.

Оскільки п. 1.2. укладеного між сторонами
договору №Г-П/2013-ВТВ від 04.01.2013р. газ, що
продається за цим договором,
використовується покупцем (позивачем)
виключно для виробничо-технологічних
витрат та нормованих втрат покупця
(позивача), відповідно позивач є
споживачем природного газу, а не
постачальником природного газу,
положення постанови НКРЕ №849 від
05.07.2012р. «Про затвердження Типового
договору на купівлю-продаж природного
газу (між власниками та
постачальниками природного газу)» та
постанови №87 від 31.01.2014р. "Про
затвердження Змін до Типового договору
на купівлю природного газу (між
власниками та постачальниками
природного газу)" на дані
правовідносини не розповсюджуються.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що розділом 9
укладеного між сторонами договору
№Г-П/2013-ВТВ від 04.01.2013р., а саме п.9.2
встановлено строк позовної давності
щодо вимог про стягнення основної
заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань тривалістю у 3 (три роки).

Умови даного розділу чинного договору
позивач просить змінити шляхом
зобов'язання відповідача укласти
додаткову угоду №5 в редакції,
запропонованій позивачем, в якій
вказаний пункт договору вже не
передбачений.

Водночас, порядок зміни умов договору
врегульований Цивільним та
Господарським кодексами України.

Згідно ст. 651 Цивільного кодексу
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Аналогічне положення міститься і в ст.
188 Господарського кодексу України,
відповідно до якої зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази на підтвердження звернення
позивача до відповідача із пропозицією
щодо внесення змін до спірного
договору, що порушує встановлений
чинним законодавством порядок
внесення змін до договору.

Посилання позивача на невідповідність
договору №Г-П/2013-ВТВ від 04.01.2013р.
Типовому договору, затвердженому
Постановою №849 (набрала чинності
13.08.2012р.) колегією суддів не приймаються
до уваги, оскільки спростовуються
матеріалами справи.

Отже, 04.01.2013р. (майже через 5 місяців
після набрання чинності постановою
НКРЕ №849), укладаючи спірний договір,
сторони керувалися ст. ст. 3, 6 та 627
Цивільного кодексу України, якими
закріплено свободу договору як одну із
загальних засад цивільного
законодавства, та беручи на себе певні
зобов'язання, сторони погодили
відповідні умови (в тому числі щодо
подовженого строку позовної давності),
які наразі позивач вимагає змінити в
судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про
необґрунтованість вимог позивача про
зобов'язання позивача внести зміни до
договору № Г-П/2013-ВТВ на купівлю-продаж
природного газу від 04.01.2013р., шляхом
укладення додаткової угоди № 5 до
даного договору, які позивачем
належними та допустимими доказами не
доведені, а тому є такими, що не
підлягають задоволенню.

Доводи апелянта (відповідача) щодо
порушення місцевим господарським
судом норм процесуального права, як
підстава для скасування рішення, у
зв'язку з його прийняттям через 18 днів
від початку розгляду справи не
заслуговують на увагу, оскільки
розгляд справи в межах процесуальних
строків, визначених чинним
законодавством, не є підставою для
скасування рішення суду.

При цьому, відповідач був належним
чином повідомлений про час, дату та
місце розгляду справи, не був
позбавлений можливості надати суду всі
необхідні докази на підтримання своїх
заперечень проти позовних вимог, а
також користуватися наданими йому
процесуальними правами, а тому
посилання відповідача на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права є
необґрунтованими.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зважаючи на вищевикладені обставини
справи в їх сукупності, колегія суддів
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» з підстав,
викладених в ній, підлягає
задоволенню, а рішення Господарського
суду міста Києва від 15.08.2014р. у справі №
910/12715/14, прийняте із невірним
застосуванням норм матеріального
права, без з'ясування усіх обставин, що
мають значення для справи, підлягає
скасуванню, у відповідності до п. 2 ч. 1
ст. 103 Господарського процесуального
кодексу України, з прийняттям нового
рішення про відмову в позові повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку із задоволенням апеляційної
скарги відповідача, судові витрати за
подання апеляційної скарги
покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 49, 85, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» на рішення Господарського
суду міста Києва від 15.08.2014р. у справі №
910/12715/14 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду
міста Києва від 15.08.2014р. у справі №
910/12715/14 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Гадячгаз» відмовити повністю.

4. Стягнути з Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Гадячгаз» (37300, Полтавська обл., м.
Гадяч, вул. Будька, 26-а, )
на користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 609, 00 грн. судового збору за
подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду
міста Києва видати наказ.

6. Матеріали справи № 910/12715/14
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
І.М. Скрипка

Судді
С.А. Гончаров

Р.І. Самсін