КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р. Справа№ 910/17570/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Власова Ю.Л.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання -
Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рось ЛТД"

на рішення господарського суду міста
Києва від 07.10.2014

у справі № 910/17570/14 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рось ЛТД"

до Київської міської ради

за участю прокуратури Подільського
району міста Києва

про внесення змін до договору

за участю представників:

від позивача: Бондар В.В, Бігуненко В.П.,

від відповідача: Баранов М.С.,

від прокуратури: Давиденко О.В.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Рось Лтд" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Київської міської ради про
внесення змін до договору оренди
земельної ділянки від 02.04.2001, а саме
виключення пункту 5 цього договору.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 07.10.2014 у справі № 910/17570/14 в
задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ТОВ
"Рось Лтд" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 07.10.2014 скасувати, та прийняти
нове рішення, яким позов задовольнити
повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані недоведеністю обставин, що
мають значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, неповним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідністю висновків.
Викладених у рішенні місцевого
господарського суду обставинам справи,
порушенням або неправильним
застосуванням судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а саме ст. 3, п. 3 Прикінцевих
положень Земельного кодексу України,
ст. 21, ч. 2 ст. 21, ст. 30 Закону України "Про
оренду землі", ст. 651, п. 9 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України, п. 2 ч. 1 ст. 84 ГПК
України. Скаржник також вказує на
ігнорування прокурором інтересів
держави.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.10.2014
апеляційну скаргу ТОВ "Рось Лтд"
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 19.11.2014.

В судовому засіданні представник ТОВ
"Рось Лтд" вимоги та доводи апеляційної
скарги підтримав, вказавши в своїх
поясненнях, що п. 5 договору суперечить
законодавству, орендодавцем істотно
порушено договір, коли внаслідок
завданої ним шкоди орендар значною
мірою втрачає грошові кошти в сумі 66
813,19 грн. щорічно, на які він
розраховував при укладенні договору.

Представники позивача та прокуратури в
судовому засіданні просили залишити
без змін рішення місцевого
господарського суду, а апеляційну
скаргу - без задоволення з огляду на її
безпідставність.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
Київський апеляційний господарський
суд встановив наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
02.04.2001 між Київською міською радою та
ТОВ "Рось ЛТД" був укладений договір
оренди земельної ділянки, договір
зареєстровано Київським міським
управлінням земельних ресурсів, про що
зроблено запис від 15 травня 2001 року за
№ 85-6-00010 у книзі записів державної
реєстрації договорів, на умовах якого
орендодавець, на підставі рішення
Київради від 26.09.2000 за № 11/988, передає, а
орендар приймає у оренду на 25 років
земельну ділянку, місце розташування
якої вул. Верхній Вал, 20, у Подільському
районі м. Києва, розміром 0,1028 га для
експлуатації та обслуговування
магазину "Будматеріали" у межах, які
перенесені в натуру (на місцевість) і
зазначені на плані, що є невід'ємною
частиною цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору за оренду
земельної ділянки орендар сплачує
орендодавцеві орендну плату у грошовій
формі, незалежно від результатів своєї
діяльності.

Відповідно до п. 2.2 договору річна
орендна плата за земельну ділянку
встановлюється у розмірі двох
відсотків від її грошової оцінки.

Згідно з п. 2.3 договору розмір орендної
плати може змінюватися за згодою
сторін (шляхом внесення змін до цього
договору), за винятком випадку,
передбаченого пунктом п'ятим цього
договору. Пропозиції про перегляд
розміру орендної плати надсилаються не
частіше, ніж один раз на квартал і
розглядаються відповідно до
законодавства. Відсутність відповіді
на таку пропозицію не означає
погодження такої пропозиції.

У пункті 5 договору сторони погодили, що
орендодавець має право у
односторонньому порядку (шляхом
надсилання орендареві повідомлення
через податкові органи або через інший
уповноважений на це орган) збільшити
розмір орендної плати у випадку, коли
внаслідок змін у законодавстві орендна
плата стане меншою від розміру
земельного податку.

Листом від 11.08.2014 № 11-08/14 ТОВ "Рось Лтд"
звернулось до Київської міської ради з
пропозицією про внесення змін
договору, пункт 5 якого суперечить
положенням ст. 30 Закону України "Про
оренду землі", згідно з якими зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку. ТОВ "Рось Лтд"
запропонувало внести зміни до договору
оренди земельної ділянки від 02.04.2001
шляхом виключення пункту 5, всі інші
умови цього договору залишаються
незмінними.

Не отримавши відповіді від
орендодавця, ТОВ "Рось Лтд" передало
спір про внесення змін до договору на
судовий розгляд.

У своїй апеляційній скарзі позивач
наполягає, що підставою для внесення
змін до договору в судовому порядку
стало істотне порушення орендодавцем
умов договору, коли внаслідок завданої
ним шкоди орендар значною мірою
втрачає грошові кошти в сумі 66 813,19 грн.
щорічно, на які він розраховував при
укладенні договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

За твердженням позивача, порушення
відповідачем умов договору від 02.04.2001
полягає у односторонній зміні ним умов
договору, а саме збільшенні розміру
орендної плати - 3% від вказаної
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки, що складає 200 439,56 грн. та
перевищує встановлений сторонами
договору у п.п. 2.2 п. 2 договору розмір
річної орендної плати на 66 813,19 грн.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Під порушенням договору слід розуміти
порушення взятих на себе за договором
зобов'язань або зловживання своїми
правами.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема зміна умов
зобов'язання.

У разі недодержання особою при
здійсненні своїх прав вимог, які
встановлені частинами другою - п'ятою
статті 13 ЦК України, суд може
зобов'язати її припинити зловживання
своїми правами, а також застосувати
інші наслідки, встановлені законом.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається в матеріалів справи,
рішенням Київської міської ради від
28.02.2013 № 89/9146 "Про внесення змін до
договорів оренди земельних ділянок у
частині приведення розміру річної
орендної плати у відповідність до
положень статті 288 Податкового Кодексу
України" вирішено внести зміни до
договорів оренди земельних ділянок
згідно з додатком до цього рішення,
встановивши річну орендну плату у
розмірі трьох відсотків від
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок (справа № А-19747). Орендарям
земельних ділянок, зазначеним у
додатку до цього рішення, забезпечити
оформлення внесених змін до договорів
оренди земельних ділянок (п. 1, 2 рішення
Київської міської ради від 28.02.2013 року
№ 89/9146).

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про
оренду землі" договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Однією із істотних умов договору
оренди землі, відповідно до ст. 15 Закону
України "Про оренду землі" є орендна
плата із зазначенням її розміру,
індексації, форм платежу, строків,
порядку її внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України
"Про оренду землі" орендна плата за
землю - це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Частиною 2 ст. 21 Закону України "Про
оренду землі" встановлено, що розмір,
форма і строки внесення орендної плати
за землю встановлюються за згодою
сторін у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України).

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України" від
03.06.2008 за № 309-VI внесено зміни до ч.ч. 4, 5
ст. 21 Закону України "Про оренду землі",
відповідно до яких річна орендна плата
за земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності,
надходить до відповідних бюджетів,
розподіляється і використовується
відповідно до закону і не може бути
меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється Законом України "Про
плату за землю"; для інших категорій
земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
Законом України "Про плату за землю".
Річна орендна плата за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності, не може
перевищувати 12 відсотків їх
нормативної грошової оцінки. При цьому
у разі визначення орендаря на
конкурентних засадах може бути
встановлений більший розмір орендної
плати, ніж зазначений у цій частині.

На момент укладання договору між
позивачем та відповідачем порядок і
розмір нарахування орендної плати
регулювався Законом України "Про плату
за землю".

У зв'язку із введенням в дію з 1 січня 2011
року Податкового кодексу України Закон
України "Про плату за землю" втратив
чинність (ч. 2 прикінцевих положень
Податкового кодексу України), питання
плати за землю врегульовано
положеннями Податкового кодексу
України.

Статтею 288 ПК України встановлено, що
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки. Розмір
орендної плати встановлюється в
договорі оренди, але річна сума платежу
не може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
цим розділом, та не може перевищувати:
для земельних ділянок, наданих для
розміщення, будівництва,
обслуговування та експлуатації
об'єктів енергетики, які виробляють
електричну енергію з відновлюваних
джерел енергії, включаючи
технологічну інфраструктуру таких
об'єктів (виробничі приміщення, бази,
розподільчі пункти (пристрої),
електричні підстанції, електричні
мережі), - 3 відсотки нормативної
грошової оцінки; для земельних ділянок,
які перебувають у державній або
комунальній власності та надані для
будівництва та/або експлуатації
аеродромів - чотирикратний розмір
земельного податку, що встановлюється
цим розділом; для інших земельних
ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків
нормативної грошової оцінки.

Місцевий господарський суд дійшов
правильного висновку, що встановлення
ст. 288 ПК України граничних розмірів
річної орендної плати за земельну
ділянку є підставою для приведення
положень спірного договору оренди
земельної ділянки у відповідність до
вимог закону в частині визначення
розміру орендної плати.

Таким чином колегія суддів не вбачає у
прийнятті Київською міською радою
рішення № 89/9146 від 28.02.2013 порушення умов
договору, укладеного з позивачем щодо
оренди земельної ділянки, навіть
зважаючи на лист департаменту
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради від 12.09.2014 №
05704-9212. Крім того, позивач не довів
існування шкоди, завданої йому
внаслідок неправомірних дій
відповідача як орендодавця, не навів
втрату того, на що він як орендар міг
розраховувати за договором оренди
землі, а саме права користування
земельною ділянкою.

За встановлених обставин відсутні
підстави для внесення змін до договору
відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Щодо доводів позивача про
невідповідність пункту 5 договору ст. 30
Закону України "Про оренду землі",
положення якої на час розгляду даного
спору передбачають, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін, то, як видно із
їх змісту, вони не є заборонними, тобто
вищевказані норми не обмежують прав
сторін договору оренди земельної
ділянки погодити у договорі порядок
перегляду розміру орендної плати та
зміну її розміру в односторонньому
порядку за наперед погоджених умов.

Безпідставним є посилання скаржника у
даному спорі на положення ст. 19
Конституції України, відповідно до
яких, органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. У
спірних правовідносинах, що є
предметом розгляду у даній справі,
Київська міська рада не є суб'єктом
владних повноважень, її дії не
спрямовані на здійснення повноважень
управління у земельних відносинах,
вона діє як орган, через який держава
або територіальна громада реалізує
повноваження власника земельних
ділянок.

На думку колегії суддів, висновок
місцевого суду про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог є законним,
обґрунтованим, відповідає нормам
чинного законодавства, фактичним
обставинам справи і наявним у ній
матеріалам, а доводи апеляційної
скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для
зміни або скасування рішення місцевого
суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати
по сплаті судового збору за розгляд
апеляційної скарги покладаються на
скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105,
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Рось Лтд"
на рішення господарського суду міста
Києва від 07.10.2014 у справі № 910/17570/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 07.10.2014 у справі № 910/17570/14
залишити без змін.

Головуючий суддя
О.О. Хрипун

Судді
Ю.Л. Власов

С.Р. Станік