ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2014 р.
Справа № 914/2868/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Бойко С.М.,

суддів
Марко Р. І.,

Якімець Г. Г.

при секретарі Томкевич Н.,

за участю представників:

від позивача з'явився

від відповідача з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Львівського комунального підприємства
"Залізничнетеплоенерго"

на рішення господарського суду
Львівської області від 22.10.2014 року

у справі № 914/2868/14

за позовною заявою: Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ

до відповідача: Львівського
комунального підприємства
"Залізничнетеплоенерго", м. Львів

про: стягнення 4 637299,74 грн.,

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду
Львівської області від 22.10.2014 року в
справі №914/2868/14 позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" задоволено
частково.Стягнуто з Львівського
комунального підприємства
"Залізничнетеплоенерго" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 0,01 грн. основного
боргу, 605 263,16 грн. інфляційних втрат та
702 154,56 грн. 3 % річних, всього 1 307 417,73
грн.; 73 080,00 грн. судового збору. В
частині стягнення 3329882,00 грн. основного
боргу провадження у справі припинено в
зв'язку з погашенням суми боргу в
добровільному порядку.

Підставою стягнення суми боргу є
укладений між сторонами
дистриб'юторський договір
купівлю-продаж природного газу за
№070212 від 07.02.2012 р., (договір поставки), в
силу якого позивач брав на себе
зобов'язання передати у власність
відповідачу в IV кварталі 2011 та у 2012 році
імпортований природний газ. Відповідно
до вимог ст. 625 ЦК місцевий
господарський суд стягнув суму боргу, з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішенням господарського суду
Львівської області від 22.10.2014 року в
справі №914/2868/14 частково скасувати та
прийняти рішення, яким стягнути з
відповідача на користь позивача не
суму 605 363,16 грн., а - 520 934, 78 грн.
інфляційних втрат, в решті рішення
залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт зазначає, що рішення
суду першої інстанції винесене з
неповним з'ясуванням обставин, що мали
значення для справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та недоведеністю
обставин, що мали значення для справи.
Зокрема зазначає, що суд прийшов до
неправильного висновку, що в кожен
період обрахунку інфляційних втрат
включається місяць, у якому відповідач
повинен був здійснити оплату за
поставлений газ у повному обсязі, а не
наступний місяць, як це повинно бути на
думку апелянта. Таким чином відповідач
вважає, що сума інфляційних втрат
позивача становить 520 934, 78 грн., а не 605
263, 16 грн.

Представник апелянта, в судовому
засіданні, підтримав доводи
апеляційної скарги, просив рішення
господарського суду Львівської
області від 22.10.2014 року в справі №914/2868/14
частково скасувати та прийняти
рішення, яким стягнути з відповідача на
користь позивача 520 934, 78 грн.
інфляційних втрат, в решті рішення
залишити без змін..

Представник позивача, в судовому
засіданні, заперечив проти апеляційної
скарги, просив рішення господарського
суду Львівської області від 22.10.2014 року
в справі №914/2868/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення. При
цьому вказав, що розрахунок проведений
вірно, згідно з вказівками, викладеними
в листі Верховного Суду України.

Розглянувши наявні в справі матеріали,
давши належну оцінку доводам та
запереченням, які містяться в
апеляційній скарзі, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Львівської області слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу Львівського
комунального підприємства
"Залізничнетеплоенерго" - без
задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
30.09.2011 р. між сторонами в справі
укладено Договір № 14/2654/11 на
купівлю-продаж природного газу,
відповідно до умов якого позивач взяв
на себе зобов'язання передати у
власність відповідачу в IV кварталі 2011
та у 2012 році імпортований природний газ
(за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00,
ввезеного на митну територію України
ПАТ "НАК "Нафтогаз України") для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а
відповідач у свою чергу зобов'язався
приймати та оплачувати газ на умовах
цього Договору.

Як вбачається із матеріалів справи
умови вищевказаного Договору
сторонами неодноразово змінювались
шляхом підписання Додаткової угоди № 1
від 11.10.2011 р., Додаткової угоди № 2 від
13.01.2012 р., Додаткової угоди № 3 від 19.01.2012
р. та Додаткової угоди № 4 від 27.06.2012 р.

В процесі розгляду справи суд
встановив, що на виконання договірних
зобов'язань позивач за період з липня
по грудень 2012 р. передав відповідачу
природний газ в обсязі 18197,342 тис.м.куб
на загальну суму 23 760 762,45 грн. Факт
передачі природного газу відповідачу
підтверджуються підписаними сторонами
актами приймання - передачі природного
газу, а саме: б/н від 31.07.2012 р. на суму 1 570
123,56 грн.; б/н від 31.08.2012 р. на суму 1 365 139,50
грн.; б/н від 26.11.2012 р. на суму 1 346 069,69
грн.; б/н від 27.11.2012 р. на суму 3 276 962,95
грн.; б/н від 30.11.2012 р. на суму 6 319 133,98
грн.; б/н від 31.12.2012 р. на суму 9 883 036,89
грн.; б/н від 31.12.2012 р. на суму 295,88 грн.

У відповідності до умов п. 6.1. Договору
оплату за газ відповідач зобов'язався
здійснювати виключно грошовими
коштами шляхом 100 % поточної оплати
протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ відповідач повинен був
проводити до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку, при
цьому зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання виникають з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, 193 ГК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається, а у
відповідності до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що відповідач зобов'язань за Договором
№ 14/2654/11 на купівлю-продаж природного
газу від 30.09.2011 р. належно не виконав,
вартості отриманого природного газу у
визначені Договором строки у повному
обсязі не оплатив.

Станом на день подання позову сума
основного боргу відповідача за
природний газ, спожитий в липні - грудні
2012 року становила 3 329 882,01 грн. Як
вбачається з матеріалів справи, з
вказаної суми боргу 3 329 882,00 грн.
відповідачем було сплачено 13.10.2014 р., що
підтверджується Платіжним дорученням
№ 9 від 13.10.2014 р. Отже, залишок суми
основного боргу ЛКП
"Залізничнетеплоенерго" перед ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" за Договором № 14/2654/11
від 30.09.2011 р. становить 0,01 грн. Зазначену
суму боргу, судом першої інстанції,
було правомірно стягнуто з ЛКП
"Залізничнетеплоенерго".

Відтак, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що в частині
стягнення 3 329 882,00 грн. основного
боргу провадження у справі слід
припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК
України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до
ст. 610 ЦК України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Правова норма ч. 1 ст. 612 ЦК України
визначає, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив
до виконання зобов'язання або не
виконав його у строк, встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відтак, нарахованій позивачем розмір 3 %
річних та інфляційних втрат, понесених
внаслідок неналежного виконання
відповідачем зобов'язань щодо оплати
природного газу, поставленого за
період з липня по грудень 2012 р. складає
702 154,56 грн. та 605 263,16 грн. відповідно. (а.с.
38-46)

Колегія суддів, перевіривши
правильність розрахунків проведених
позивачем, дійшла до висновку, що
вимоги про стягнення 605 263,16 грн.
інфляційних втрат та 702 154,56 грн. 3 %
річних належить задоволити повністю.

Щодо заперечень апелянта, та поданого
ним розрахунку по інфляційним втратам,
згідно з яким сума інфляційних втрат
позивача становить 520 934, 78 грн., а не 605
263, 16 грн., колегія суддів зазначає
наступне. Відповідно до листа
Верховного суду України від 03.04.1997 року
про «Рекомендації відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ» при
застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що він розраховується не
на кожну дату місяця, а в середньому на
місяць шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
урахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
урахуванням цього місяця. Як
вбачається з матеріалів справи,
відповідач повинен був сплачувати суму
боргу до 14 числа кожного місяця,
натомість в своїх розрахунках він не
включає перший місяць, що є помилкою і
призводить до невірного нарахування
інфляційних втрат.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний
господарський суд, вважає, що рішення
господарського суду першої інстанції
прийняте, з урахуванням всіх обставин
справи та з дотриманням норм чинного
законодавства, а тому підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної
скарги Львівського комунального
підприємства "Залізничнетеплоенерго" -
відмовити.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 22.10.2014 року в
справі №914/2868/14 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на
адресу місцевого господарського

суду.

Повний текст постанови
виготовлений 01.11.2014 р.

Головуючий суддя
Бойко С. М.

Суддя
Марко Р. І.

Суддя
Якімець Г. Г.