ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" грудня 2014 р.Справа № 916/4323/14

Господарський суд Одеської області у
складі судді Мостепаненко Ю.І.,

при секретарі судового засідання
Стадник О.С.

за участю представників сторін:

від позивача - Захватаєв Р.А. (
довіреність б/н від 15.04.2014р.),

від відповідача - Василенко О.А. (
довіреність № 25/07-14-2 від 25.07.2014р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Агенство безпеки
"Гюрза"

до відповідача - приватного
підприємства виробничо-комерційної
фірми "Мікромегас"

про стягнення 56 195, 10 грн.

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агенство безпеки
"Гюрза" (ТОВ "Агенство безпеки "Гюрза")
звернулось до господарського суду
Одеської області із позовною заявою
про стягнення з приватного
підприємства виробничо-комерційної
фірми "Мікромегас" (ПП ВКФ "Мікромегас")
56 195, 10 грн., з яких: 50 380, 00 грн. - сума
основного боргу, 4 982, 79 грн. - пеня та 832,
31 грн. - 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог ТОВ
"Агенство безпеки "Гюрза" посилається
на порушення ПП ВКФ "Мікромегас" умов
укладеного між сторонами договору №
_/1_-ФО про надання охоронних послуг від
25.04.2013р. щодо здійснення своєчасної та
повної оплати за надані послуги з
охорони.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 27.10.2014р. порушено
провадження у справі № 916/4323/14 за даним
позовом, розгляд справи призначено на
12.11.2014р.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 12.11.2014р. розгляд справи
відкладено на 03.12.2014р., у зв'язку з
ненаданням суду всіх витребуваних
доказів.

В судовому засіданні 03.12.2014р.:

- представник позивача підтримав
позовні вимоги, просив суд їх
задовольнити в повному обсязі;

- представник відповідача проти позову
не заперечував, визнав його в повному
обсязі.

Згідно із приписами ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 03.12.2014р. оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення присутніх в
судових засіданнях представників
сторін, суд встановив наступне.

25.04.2013р. між ТОВ "Агенство безпеки
"Гюрза" (Охорона) та ПП ВКФ "Мікромегас"
(Замовник) укладено договір № _/1_-ФО про
надання охоронних послуг (Договір),
відповідно до якого Охорона надає
Замовнику послуги по охороні об'єктів
Замовника, розташованих за адресою:
17-типоверховий житловий будинок в ЖК
„Армійський", вул. Армійська, 8-Г, та
підземний паркінг 7-миповерхового
житлового будинку в ЖК „Армійський",
вул. Армійська, 8-В, а також здійснює
контрольно-пропускной режим.

Згідно п. 1.3 Договору Охорона
наприкінці кожного місяця надає
Замовнику акт приймання-передачі
наданих послуг по охороні об'єкту за
місяць, який підписується повноважними
представниками сторін.

Відповідно до п. 2.2.4 Договору Замовник
зобов'язується своєчасно та в повному
об'ємі розраховуватись за послуги
Охорони.

Даний договір вступає в силу з моменту
його підписання та діє протягом 1 року. (
п.3.1. Договору).

У випадку, якщо жодна зі сторін не
пізніше, ніж за 10 днів до закінчення
строку дії договору не сповістить іншу
сторону про намір припинити відносини,
договір вважається автоматично
пролонгованим на кожний наступний
календарний рік на тих же умовах, що
були передбачені договором.

Відповідно до п. 4.1. Договору щомісячна
вартість послуг Охорони складає 30 000, 00
грн. щомісячно.

Щомісяця не пізніше 3 числа Замовник
зобов'язаний сплачувати послуги
Охорони за поточний місяць (п.4.3.
Договору).

При невиконанні п. 4.3. Договору Замовник
сплачує Охороні пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожний день
прострочення ( п. 6.2. Договору).

01.07.2013р. між ПП ВКФ "Мікромегас" та ТОВ
"Агенство безпеки "Гюрза" було укладено
додаткову угоду № 1 до договору № _/1_-ФО
від 25.04.2013р., згідно якої п. 4.1 Договору
викладено в наступній редакції:
„Щомісячна плата послуг Охорони
складає 37 500, 00 грн".

Згідно п. 3 додаткової угоди № 1 дана
угода вступає в силу з 03.07.2013р.

30.09.2013р. між ПП ВКФ "Мікромегас" та ТОВ
"Агенство безпеки "Гюрза" було укладено
додаткову угоду № 2 до договору № _/1_-ФО
від 25.04.2013р., згідно якої Договір було
доповнено п. 4.1.1 наступної редакції:
„Вартість послуг Охорони за жовтень
2013р. складає 34 800, 00 грн."

Відповідно до п.3 додаткової угоди № 2
дана додаткова угода вступає в силу з
01.10.2013р. та діє до 31.10.2013р.

На виконання вимог Договору № _/1_-ФО від
25.04.2013р. ТОВ "Агенство безпеки "Гюрза" в
період з квітня 2013р. по березень 2014р.
надало ПП ВКФ "Мікромегас" охоронні
послуги на загальну суму 395 380, 00 грн., що
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (послуг):

- № 42-1 від 30.04.2013р. (послуги за
квітень 2013р.) на суму 2 000грн.;

- № 47 від 31.05.2013р. (послуги за
травень 2013р.) на суму 30 000грн.;

- № 52 від 30.06.2013р. (послуги за
червень 2013р.) на суму 30 000грн.;

- № 56 від 31.07.2013р. (послуги за липень
2013р.) на суму 37 000грн.;

- № 60 від 31.08.2013р. (послуги за
серпень 2013р.) на суму 37 500грн.;

- № 64 від 30.09.2013р. (послуги за
вересень 2013р.) на суму 37 500грн.;

- № 68 від 31.10.2013р. (послуги за
жовтень 2013р.) на суму 34 800грн.;

- № 72 від 30.11.2013р. (послуги за
листопад 2013р.) на суму 37 500грн.;

- № 76 від 31.12.2013р. (послуги за
грудень 2013р.) на суму 37 500грн.;

- № 4 від 31.01.2014р. (послуги за січень
2014р.) на суму 37 500грн.;

- № 12 від 28.02.2014р. (послуги за лютий
2014р.) на суму 37 270грн.;

- № 22 від 31.03.2014р. (послуги за
березень 2014р.) на суму 36 810грн.;

ПП ВКФ "Мікромегас" розрахувалось за
отримані послуги не в повному обсязі, а
лише в сумі 345 000, 00 грн., що вбачається з
наявних в матеріалах справи
банківських виписок. Надані позивачем
на суму 50 380 грн. послуги залишились
несплаченими.

Несплата відповідачем всієї суми
отриманих послуг у встановленому
Договором порядку і стало підставою
для звернення ТОВ "Агенство безпеки
"Гюрза" до ПП ВКФ "Мікромегас" до
господарського суду Одеської області з
даним позовом, в якому, окрім стягнення
з відповідача суми основної
заборгованості в розмірі 50 380 грн., він
просить стягнути ще 4 982,79 грн. - пені та
832,31 грн. - 3% річних.

Проаналізувавши наявні у справі докази
та надавши їм правову оцінку, суд
дійшов наступних висновків.

Ст. 11 ЦК України встановлено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 1 ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Ст. 509 ЦК України встановлено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Так, за договором про надання послуг
одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання (ст. 901 ЦК України ).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Ст. 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір
може бути укладений у будь-якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовились укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми,
навіть, якщо законом ця форма для
даного виду договорів не вимагалася.

Як вище встановлено господарським
судом, 25.04.2013р. між сторонами укладено
договір про надання охоронних послуг №
_/1_-ФО, відповідно до якого відповідач
доручив, а позивач прийняв на себе
зобов'язання щодо надання послуг
охорони об`єктів відповідача,
відповідач - зобов'язався щомісячно
приймати та оплачувати надані на
умовах цього договору послуги.

За умовами п. 4.3 договору, розрахунки за
отримані послуги Охорони за поточний
місяць проводяться шляхом оплати їх
відповідачем щомісячно не пізніше 3
числа. Згідно п. 1.3 Договору підставою
для оплати є Акти наданих послуг,
підписані позивачем та відповідачем.

Як встановлено матеріалами справи,
позивач надав, а відповідач отримав
послуги з охорони на загальну суму 395 380
грн., згідно підписаних сторонами та
скріплених печатками останніх актів
здачі-прийняття робіт (послуг) за
період з квітня 2013р. по березень 2014р.,
але в повному обсязі їх не сплатив, в
зв'язку з чим за ним рахується
заборгованість в сумі 50 380грн.

Наявність зазначеної заборгованості
підтверджено матеріалами справи,
відповідачем не спростовано, в зв'язку
з чим позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу в
розмірі 50 380грн. є обґрунтованою та
такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
пені в сумі 4 982,79грн. та 832,31 грн. - 3%
річних.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України,
штрафними санкціями в цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
зобов'язання. Водночас вимогами п.3 ч.1
ст.611 Цивільного кодексу України
передбачено, що одним із наслідків
порушення зобов'язання є сплата
неустойки (штрафу, пені), а відповідно
до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу
України, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюються
договором або актом цивільного
законодавства.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу
України встановлено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Статтею 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Враховуючи вищевикладене, суд,
перевіривши розрахунок позивача щодо
сплати відповідачем пені у розмірі 4
982,79грн. за період з 15.04.2014р. по 22.10.2014р.,
встановив, що позивачем невірно
визначено період виникнення
заборгованості у відповідача та
нараховано пеню на загальну суму
заборгованості (без урахування
положень п. 4.3 договору), відповідно до
чого суд зробив власний розрахунок
пені з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України.

Заборгованість за лютий 2014р. - 13 750грн. -
строк нарахування пені з 04.02.2014р. по
04.08.2014р. - сума пені -1171,85грн.

Заборгованість за березень 2014р. - 36
810грн. - строк нарахування пені з 04.03.2014р.
по 04.09.2014р. - сума пені- 1171,85грн.

Всього - 4 765,11грн.

Отже, загальна сума пені, що підлягає
стягненню з відповідача становить - 4
765,11грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.
При цьому, в силу вимог ч.1 ст.625 ЦК
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Перевіривши розрахунки позивача щодо
сплати відповідачем 3% річних у розмірі
832,31 грн., нарахованих з 04.04.2014р. по
22.10.2014р., суд також встановив його
помилковість, невірність визначення
періоду виникнення заборгованості у
відповідача та зробив власний
розрахунок 3% річних за допомогою
системи „Ліга-Закон".

Заборгованість за лютий 2014р. - 13 750грн. -
строк нарахування з 04.02.2014р. по 22.10.2014р. -
сума 3% річних - 291,10грн.

Заборгованість за березень 2014р. - 36
810грн. - строк нарахування з 04.03.2014р. по
22.10.2014р. - сума 3% річних - 704,94грн.

Всього - 996,04грн.

Отже, загальна сума 3% річних, що
підлягає стягненню з відповідача
становить - 996,04грн.

При цьому, враховуючи, що у суду
відсутні повноваження щодо збільшення
позовних вимог, а таке право відповідно
до ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України належить виключно
позивачу, суд не виходить за межі
позовних вимог та приймає заявлену
позивачем суму 3% річних до стягнення,
яка безпосередньо заявлена у позові.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд
дійшов висновку щодо наявності підстав
для задоволення позовних вимог зі
стягненням з відповідача
заборгованості за договором про
надання охоронних послуг № _/1_-ФО від
25.04.2013р. у розмірі 50 380 грн., пені у
розмірі 4 765,11 грн. та 3% річних у розмірі
832,31 грн.

На підставі ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача та
відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства
виробничо-комерційної фірми
"Мікромегас" (65063, м. Одеса, вул.
Армійська, буд. 18А, ) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Агенство безпеки
"Гюрза" (65009, м. Одеса, вул. Посмітного,
буд. 2, ) 50 380 (п`ятдесят
тисяч триста вісімдесят)грн. - основної
заборгованості, 4 765 (чотири тисячі
сімсот шістдесят п`ять)грн. 11 коп. - пені,
832 (вісімсот тридцять дві)грн. 31коп. - 3%
річних та 1 819 (одну тисячу вісімсот
дев`ятнадцять)грн. 87коп. - витрат по
сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Ю.І. Мостепаненко

Повне рішення складено 05 грудня 2014 р.