ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р.Справа № 922/4482/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання
Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Спільного підприємства
"Полтавська нафтогазова компанія" м.
Полтава до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми "ХАС", с.
Подвірки, 2. Публічного акціонерного
товариства "Украгзвидобування", м. Київ
про стягнення заборгованості в
розмірі 7 561 596,21 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Жуков І.М. за довіреністю від
16.06.2014 року, Хоменко Д.Є. за довіреністю
від 29.10.2014 року,

1-го відповідача - не з'явився,

2-го відповідача - Шляхетський А.Л. за
довіреністю №2-388д від 10.04.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

Спільне підприємство "Полтавська
нафтогазова компанія" м. Полтава
(позивач) звернулось до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідачів - 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми "ХАС", с.
Подвірки, 2. Публічного акціонерного
товариства "Украгзвидобування", м. Київ
про стягнення заборгованості в розмірі
7 561 596,21 грн. В обґрунтування позовних
вимог, позивач посилається на
неналежне виконання покладених на
відповідачів обов`язків за Договором
про спільне виробництво від 17.11.2011 року,
укладеного між позивачем та 1-им
відповідачем та Договору про спільну
інвестиційну та виробничу діяльність
№60 від 04.02.2004 року, укладеного між 1-им
відповідачем та 2-им відповідачем.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 13.10.2014 року
було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 10.11.2014
року о 12:30 годині. Окрім того, вказаною
ухвалою суду було вирішення питання
щодо вжиття заходів до забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
кошти Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми "ХАС", як
юридичної особи, та як Оператора
Договору про спільну інвестиційну та
виробничу діяльність №60 від 04 лютого
2004 року, які обліковуються на рахунках
у банківських або в інших кредитно -
фінансових установах, у межах розміру
сум позовних вимог та можливих судових
витрат залишено у призначене судове
засідання.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 10.11.2014 року
було розгляд справи відкладено на
27.11.2014 року о 11:15 год. Окрім того,
вказаною ухвалою суду було зобов'язано
Товариство з обмеженою
відповідальністю фірму "ХАС" надати:
належним чином засвідчену копію
договору про спільну інвестиційну та
виробничу діяльність №60 від 04 лютого
2004 року, укладеного між ДК
"Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз
України" та Товариством з обмеженою
відповідальністю ФІРМА "ХАС" з
додатками, а також додаткові угоди: б/н
від 07.05.2004 р., №2 від 01.03.2011р., №3 від 18
04.2011р., №4 від 16.06.2011р. Зобов'язано
Спільне підприємство "Полтавська
нафтогазова компанія" надати:
податкові розрахунки з плати за
користування надрами для видобування
корисних копалин зі свердловини № 53
Машівського родовища, що розташовані
на Єлизаветівській площі, до
контролюючого органу за період з 01
січня 2014 року по 31 серпня 2014 року;
платіжні доручення про сплату СП
"Полтавська газонафтова компанія"
податкових зобов'язань у сумі,
визначених в податковому розрахунку з
плати за користування надрами,
поданого ним контролюючому органу за
період з 01 січня 2014 року по 31 серпня 2014
року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 27.11.2014 року
було розгляд справи відкладено на
03.12.2014 року о 12:45 год.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити з підстав викладених у
позовній заяві. Окрім того, підтримав
викладене у позовній заяві клопотання
про вжиття заходів до забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
кошти Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми "ХАС", як
юридичної особи, та як Оператора
Договору про спільну інвестиційну та
виробничу діяльність №60 від 04 лютого
2004 року, які обліковуються на рахунках
у банківських або в інших кредитно -
фінансових установах, у межах розміру
суми позовних вимог та можливих
судових витрат.

Представник 2-го відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував у
повному обсязі, з підстав викладених у
наданому до суду 02.12.2014 року відзиві на
позовну заяву (вх. № 43176), зазначаючи при
цьому, що на підтвердження позовних
вимог щодо відшкодування витрат зі
сплати податків та зборів за договором
від 17.11.2011 р. в сумі 7 252 345,06 грн.
позивачем надані податкові розрахунки
з плати за користування надрами для
видобування корисних копалин та
платіжні доручення про сплату
податкових зобов'язань за видобуті
природний газ та газовий конденсат в
межах всієї ділянки надр на підставі
спеціального дозволу на користування
надрами від 19.11.2004 р. № 2627 на геологічне
вивчення, у т.ч. дослідно-промислову
розробку Єлизаветівської площі, за
період з 01.01.2014 р. по 31.08.2014 р. на загальну
суму 82 033 426,52 грн., а тому встановити з
наданих позивачем податкових
розрахунків та платіжних доручень який
розмір податкових зобов'язань зі
сплати за користування надрами
визначений позивачем в податкових
розрахунках та сплачувався ним за
договором про спільне виробництво від
17.11.2011 р. (свердловина № 53 Машівського
родовища, що розташована на
Єлизаветівській площі) у період з 01.01.2014
р. по 31.08.2014 р. не має можливості,
оскільки вони надані в межах всієї
ділянки надр Єлизаветівської площі на
підставі спеціального дозволу на
користування надрами від 19.11.2004 р. № 2627.

Крім того, представником 2-го
відповідача до суду 03.12.2014 року було
надане клопотання, яке й було
підтримано останнім у судовому
засіданні, про призначення судово -
економічної експертизи (вх. № 43177),
відповідно до якого 2-ий відповідач
просив суд призначити по справі №
922/4482/14 судово-економічну експертизу,
проведення якої доручити Харківському
науково-дослідному інституту судових
експертиз ім. М.С. Бокаріуса
Міністерства юстиції України (61177, м.
Харків, вул. Золочівська, 8 а) та на її
вирішення поставити наступне
запитання: Який розмір податкових
зобов'язань зі сплати за користування
надрами визначений СП "Полтавська
газонафтова компанія" в податкових
розрахунках з плати за користування
надрами для видобування корисних
копалин та сплачувався за договором
про спільне виробництво від 17
листопада 2011 року за період з 01 січня 2014
року по 31 серпня 2014 року.

Представник позивача у судовому
засіданні проти вказаного клопотання
про призначення у справі судово -
економічної експертизи заперечував та
зазначив, що подача вказаного
клопотання спрямована на штучне
затягування судового процесу, що в свою
чергу суперечить, зокрема, вимогам
статті 6 Конвенції про захист праві
людини і основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

Отже, вирішуючи клопотання
представника 2-го відповідача про
призначення судово - економічної
експертизи (вх. № 43177) суд виходить з
наступного.

Господарський суд призначає судову
експертизу для роз'яснення питань, що
виникають при вирішенні
господарського спору і потребують
спеціальних знань (ч.1 ст.41 ГПК України).
Відповідно до п. 5. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
призначення судової експертизи" від
23.03.2012 № 4, питання про призначення
судової експертизи повинно
вирішуватися лише після ґрунтовного
вивчення обставин справи і доводів
сторін щодо необхідності такого
призначення.

В цьому разі обставини справи свідчать,
що 2-им відповідачем не надано
документальних доказів, які б
спростовували чи ставили б під сумнів
факти, котрі підтверджені наданими
позивачем доказами, і таким чином тягли
б за особою необхідність перевірки
останніх за допомогою висновків
експертів у спеціальних галузях знань.
Заявником клопотання взагалі не
доведено, що факти, котрі він хоче
встановити за допомогою судових
експертиз, мають істотне значення для
правильного вирішення спору. Навпаки,
обставини справи свідчать про те, що у
суду немає необхідності у спеціальних
знаннях судових експертів у
будівельно-технічній, фототехнічній та
біологічній галузях знань, оскільки
відповідні носять похідний характер
від інших обставин справи, коті дійсно
мають вирішальний вплив на правильне
вирішення даного спору (використання
чи невикористання відповідачем
спірної земельної ділянки,
одноособового чи спільного її
використання, укладення чи не
укладення відповідного договору
оренди тощо).

Крім того, обставини справи свідчать
про те, що факти, які заявник пропонує
встановити за допомогою експертиз
можуть бути встановлені й у інший
спосіб - за допомогою письмових
доказів. Такі обставини свідчать про
те, що призначення у справі даних
судових експертиз не сприятиме
встановленню об'єктивної істини у
справі та захисту порушених прав та
охоронюваних законом інтересів
учасників судового процесу, а навпаки,
може лише зашкодити вирішенню спору,
зважаючи на тривалість проведення
даних експертиз.

За таких обставин, клопотання
представника 2-го відповідача про
призначення судово - економічної
експертизи (вх. № 43177) залишається
судом без задоволення.

Окрім того, розглянувши клопотання
позивача, яке викладене у позовній, про
вжиття заходів до забезпечення позову
шляхом накладення арешту на кошти
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми "ХАС", як
юридичної особи, та як Оператора
Договору про спільну інвестиційну та
виробничу діяльність №60 від 04 лютого
2004 року, які обліковуються на рахунках
у банківських або в інших кредитно-
фінансових установах, у межах розміру
суми позовних вимог та можливих
судових витрат, суд виходить з
наступного.

Відповідно до статті 66
Господарського процесуального кодексу
України заходи до забезпечення
позову застосовуються господарським
судом за заявою сторони, прокурора,
або з ініціативи господарського суду
як гарантія

реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних
вимог, передбачених статтею 33 ГПК
України, обов'язковим є подання
доказів наявності фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу.

Так, відповідно до п. 3. Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» від 26.12.2011 р. № 16, достатньо
обґрунтованим для забезпечення позову
є підтверджена доказами наявність
фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
виду забезпечення позову. Про такі
обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

З урахуванням викладеного та
враховуючи приписи Постанови пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» від 26.12.2011р. № 16, господарський
суд, приходить до обґрунтованого
висновку, про те, що матеріали справи не
містять, а позивачем не доведено
обставин, з яким закон пов'язує
необхідність вжиття заходів до
забезпечення позову. Так, позовна заява
містить в собі лише посилання позивача
у на потенційну можливість ухилення
відповідача від виконання судового
рішення та на наявність у останнього
значної дебіторської заборгованості,
що в свою чергу не є достатньою
підставою для задоволення відповідної
заяви, з урахуванням чого суд відмовляє
у задоволенні клопотання позивача, яке
викладене у позовній, про вжиття
заходів до забезпечення позову шляхом
накладення арешту на кошти Товариства
з обмеженою відповідальністю фірми
"ХАС", як юридичної особи, та як
Оператора Договору про спільну
інвестиційну та виробничу діяльність
№60 від 04 лютого 2004 року, які
обліковуються на рахунках у
банківських або в інших кредитно -
фінансових установах, у межах розміру
суми позовних вимог та можливих
судових витрат.

Отже, 1-ий відповідач не скористався
своїми правами, наданими йому статтею 22
Господарського процесуального кодексу
України, на участь його представника в
судовому засіданні, на спростування
позовних вимог позивача, не надав суду
доказів належного виконання
договірних зобов'язань, не провів
звірку взаємних розрахунків з
позивачем, не надав суду свій варіант
проекту акту звірки, про причину неявки
суд не повідомив, докази вручення
відповідачеві судової ухвали від 27.11.2014
р. в матеріалах справи відсутні.

Про час та місце розгляду справи
відповідач був повідомлений належним
чином, що підтверджується відміткою
про направлення ухвали суду від 27.11.2014
р. відповідачу на його адресу, що
зазначена у позовній заяві, що
співпадає з адресою у витягу з ЄДР, але,
як вже зазначалось вище, поштові
повідомлення про вручення судової
ухвали вказаним особам на час розгляду
справи не повернулися.

Згідно п.п. 4.1.3 - 4.1.5. п. 4.1. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №1149 від 12.12.2007р. нормативні
строки пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку) між
районними центрами різних областей
України (у тому числі для міст
обласного підпорядкування) - 4.1.1.
Місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; п.п.4.1.2.
У межах області та між обласними
центрами України - Д+3, пріоритетної -
Д+1; п.п. 4.1.3. Між районними центрами
різних областей України (у тому числі
для міст обласного підпорядкування) -
Д+4, пріоритетної - Д+2; п.п. 4.1.4. Між
іншими населеними пунктами різних
областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4,
де Д - день подання поштового
відправлення до пересилання в об'єкті
поштового зв'язку або опускання
простого листа чи поштової картки до
поштової скриньки до початку
останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 -
кількість днів, протягом яких
пересилається поштове відправлення.
(Пункт 4.1 глави 4 в редакції Наказу
Міністерства транспорту та зв'язку N 1267
( z1254-09 ) від 08.12.2009р.)

Відповідно до п.4.2. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №1149 від 12.12.2007р. при
пересиланні рекомендованої письмової
кореспонденції зазначені в пункті 4.1
нормативні строки пересилання
збільшуються на один день.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що
всі учасники судового процесу належним
чином були повідомлені про дату, час та
місце судового засідання.

За висновками суду у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору та є необхідними для прийняття
повного і обґрунтованого судового
рішення, внаслідок чого справа
розглядається відповідно до норм ст. 75
ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення присутніх
представників сторін, повністю,
всесторонньо, за своїм внутрішнім
переконанням, яке ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, оцінивши надані
сторонами докази та надаючи правову
кваліфікацію викладеним обставинам
справи з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог
учасників судового процесу,
користуючись принципом об'єктивної
істини, принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд,
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Зокрема, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, зміст договору складається з
умов, які визначаються на розсуд та за
погодженням сторін, та умов, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, договір
укладений (підписаний сторонами) є
обов'язковим для виконання кожної із
сторін.

17.11.2014 року у між Спільним
підприємством "Полтавська нафтогазова
компанія" м. Полтава (позивачем) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю фірма «ХАС» (1-им
відповідачем) та було укладено договір
про спільне виробництво (Договір),
відповідно до умов якого 1-ий
відповідач діє, як оператор договору
про спільну інвестиційну та виробничу
діяльність №60 від 04 лютого 2004 року,
укладеного між ДК «Укргазвидобування»
НАК «Нафтогаз України» (2-й відповідач)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю ФІРМА «ХАС»
(Оператор).

Відповідно до п.7.1. - п. 7.2. Договору,
Договір вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
Сторонами та його скріплення печатками
Сторін. Строк цього Договору починає
свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1
цього Договору, та закінчується 19.11.2014
року, а в частині розрахунків до
повного їх виконання Сторонами. У
випадку подовження Стороні-2 терміну
дії Ліцензії або отримання Стороною-2
нового Спеціального дозволу на
користування надрами Єлизавегівської
площі. Договір подовжується на термін
дії Ліцензії або нового Спеціального
дозволу і не потребує укладення
окремої додаткової угоди.

Пунктом 2.1. - 2.3. Договору, передбачено,
що за даним Договором Сторони
здійснюють спільне виробництво зі
створення (отримання) Продукту на
Об'єктах спільного виробництва з його
наступним розподілом. Метою цього
договору є отримання Продукту в
результаті здійснення Сторонами
спільного виробництва, враховуючи, що
Стороні-1 належить право користування
Об'єктами спільного виробництва та
Сторона-2 є власником відповідної
Ліцензії. Частки Сторін за даним
договором розподіляються наступним
чином 66,67% належить Стороні - 1, Стороні -
2 належить 33.33%. Це означає, що Сторони
пропорційно часткам за даним Договором
отримують Продукт та зобов'язані нести
витрати на умовах, визначених даним
Договором. Відповідно до часток
отриманого Продукту кожна Сторона
окремо від іншої самостійно отримує
доходи та визначає витрати від
реалізації Продукту.

Так, пунктом 3.1. - 3.4. Договору
передбачено, що об'єм виробленого
(отриманого) Продукту визначається
Сторонами на підставі даних отриманих
від Виконавця за окремим договором на
надання послуг по видобутку, збору,
підготовці та транспортуванню
вуглеводневої сировини. Виконавець за
окремим договором на надання послуг по
видобутку, збору, підготовці га
транспортуванню вуглеводневої
сировини передає вироблений
(отриманий) Продукт на підставі акту
приймання - передачі Стороні - 1 у
розмірі 66,67%, а Стороні - 2 у розмірі 33,33%
від об'єму виробленого (отриманого)
Продукту. Приймання-передача Продукту
здійснюється відповідно до умов
окремого договору на надання послуг по
видобутку, збору, підготовці та
транспортуванню вуглеводневої
сировини. Вироблений (отриманий)
Продукт є власністю Сторін (66.67% -
Сторони-1 та 33.33% - Сторони-2). Сторона 2
несе Витрати зі сплати податків та
зборів, передбачених п. 1.6. Договору, за
обсяг видобутого Продукту Сторони - І
та Сторони - 2, а Сторона - І, в свою чергу,
зобов'язана відшкодувати Стороні 2
частину Витрат зі сплати податків та
зборів пропорційно відсоткам,
визначеним п. 3.3. Договору.

В свою чергу у відповідності до п.4.1.1 та
п. 4.3. Договору, сторони зобов'язались
належно виконувати взяті на себе
зобов'язання відповідно до цього
Договору.

Відповідно до п.4.2.2. Договору, 1-ий
відповідач зобов'язався протягом 3 - ох
(трьох) банківських днів з моменту
виставлення позивачем відповідного
рахунку - фактури відшкодовувати
позивачу 66,67 % Втрат зі сплати податків
та зборів, понесених позивачем у
зв'язку зі здійсненням виробництва
(отримання) Продукту на Об'єктах
спільного виробництва. Відшкодування
Витрат зі сплати податків та зборів
здійснюється 1-им відповідачем у
наступному порядку: рентна плата
авансовий платіж у порядку та у строки,
визначені Податковим кодексом України;
плата за користування надрами - платіж
за податковий звітний період, у
порядку та у строки, визначені
Податковим кодексом України.

Вироблення (отримання) вуглеводневої
сировини (Продукту), згідно договору
про спільне виробництво від 17.11.2011 р.
(п.2.1., п.3.1., п.3.2. договору) здійснюється
на підставі договору №1319/13 про надання
послуг по прийому, підготовці та
транспортуванню вуглеводневої
сировини від 31.12.2013 р., відповідно до
умов якого ПАТ «Укргазвидобування»
надає СП ПГНК та ТОВ ФІРМА «ХАС» по
свердловинах №№52, 53, 205 Машівського
родовища Єлизаветівської ліцензійної
площі (Свердловини), які є об'єктами
спільної діяльності за Договором про
спільну інвестиційну та виробничу
діяльність N60 від 04.02.2004р. та об'єктами
спільного виробництва за договором від
17.11.2011 року, укладеного між СП ПГНК та
ТОВ ФІРМА «ХАС», як Оператором Договору
про спільну інвестиційну та виробничу
діяльність №60 від 04.02.2004р. послуги по
прийому, підготовці та
транспортуванню
внутрішньопромисловими
трубопроводами вуглеводневої сировини
(природного газу та газового
конденсату) із Свердловин та передає СП
ПГНК - 33,33% та ТОВ ФІРМА «ХАС» 66,67%
загальних обсягів природного газу та
газового конденсату у пунктах
передачі, (п.1 1., п.1.1.1. договору №1319/13 від
31.12 2013р.).

Обсяги вуглеводневої сировини
фіксуються трьохсторонніми актами
(п.2.3. договору №1319/13 від 31 12.2013 р. ). У
випадку відсутності представників СП
ПГНК та/або ТОВ ФІРМА «ХАС» контрольні
заміри проводяться ПАТ
«Укргазвидобування» в односторонньому
порядку, а акти контрольних замірів
вважаються дійсними без підписів
представників СП ПГНК та ТОВ ФІРМА
«ХАС». На основі контрольних актів
складаються декадні акти, а на основі
декадних актів складаються акти
прийому-передачі природного газу та
газового конденсату за звітний місяць
(п. 2.3., п.2 4.. п. 2.5. договору №1319/13 від
31.12.2013р.)

З матеріалів справи вбачається, що
актами приймання-передачі були
зафіксовані наступні обсяги видобутої
вуглеводневої сировини за договором
№1319/13 від 31.12 2013 р.: Акт №4
приймання-передачі газового
конденсату від 30.04.2014р.. СП ПГНК - 6,060 т.
(шість тонн шістдесят кг), ТОВ ФІРМА
«ХАС» - 12,123 т. (дванадцять тонн сто
двадцять три кг); Акт №4
приймання-передачі природного газу від
30.04.2014р., СП ПГНК - 583,177 тис. м. куб.
(п'ятсот вісімдесят три тисячі сто
сімдесят сім метрів кубічних), ТОВ
ФІРМА «ХАС» - 1 166,529 тис. м куб. (один
мільйон сто шістдесят шість тисяч
п'ятсот двадцять дев'ять метрів
кубічних); Акт №5 приймання-передачі
природного газу від 31 05.2014р., СП ПГНК -
609,836 тис. м. куб. (шістсот дев'ять тисяч
вісімсот тридцять шість метрів
кубічних), ТОВ ФІРМА «ХАС» - 1 219 854 тис. м.
куб. (один мільйон двісті дев'ятнадцять
тисяч вісімсот п'ятдесят чотири метри
кубічних); Акт №5 приймання-передачі
газового конденсату від 31.05.2014р., СП
ПГНК - 6 006 т (шість тонн шість кг), ТОВ
ФІРМА «ХАС» - 12,014 т (дванадцять тонн
чотирнадцять кг); Акт №6
приймання-передачі природного газу від
ЗО 06.2014р., СП ПГНК - 603,758 тис. м. куб.
(шістсот три тисячі сімсот п'ятдесят
вісім метрів кубічних), ТОВ ФІРМА «ХАС»
- 1 207,697 тис. м. куб. (один мільйон двісті
сім тисяч шістсот дев'яносто сім метрів
кубічних); Акт №6 приймання-передачі
газового конденсату від 30.06.2014р., СП
ПГНК - 5,510 т (п'ять тонн п'ятсот десять
кг), ТОВ ФІРМА «ХАС» - 11,022 т (одинадцять
тонн двадцять два кг); Акт №7
приймання-передачі природного газу від
31.07.2014р., СП ПГНК - 630,220 тис.м. куб.
(шістсот тридцять тисяч двісті
двадцять метрів кубічних), ТОВ ФІРМА
«ХАС» - 1 260.630 тис. м. куб. (один мільйон
двісті шістдесят тисяч шістсот
тридцять метрів кубічних); Акт №7
приймання-передачі газового
конденсату від 31.07 2014р., СП ПГНК - 5.347 т
(п'ять тонн триста сорок сім кг), ТОВ
ФІРМА «ХАС» - 10,696 т (десять тонн шістсот
дев'яносто шість кг); Акт №8
приймання-передачі природного газу від
31.08.2014р., СП ПГНК - 609.534 тис.м. куб.
(шістсот дев'ять тисяч п'ятсот тридцять
чотири метрів кубічних), ТОВ ФІРМА
«ХАС» - 1 219,252 тис. м. куб. (один мільйон
двісті дев'ятнадцять тисяч двісті
п'ятдесят два метрів кубічних); Акт №8
приймання-передачі газового
конденсату від 31,08.2014р., СП ПГНК - 4.330 т
(чотири тонни триста тридцять кг), ТОВ
ФІРМА «ХАС» - 8,661 т (вісім тонн шістсот
шістдесят один кг). (том 1, арк.с. 54-63)

Так, з матеріалів справи вбачається, що
позивачем на виконання умов Договору,
було виставлено 1-му відповідачу та
направлено на його адресу рахунки -
фактури для оплати останнім витрат зі
сплати податків та зборів. Судом
встановлено, що за 2014 рік позивачем
було виставлено 1-му відповідачу
наступні рахунки: 25.02.2014р. направлено
рахунок - фактуру № 240214 від 24.02.2014р. на
суму 851 096,32 грн. (без ПДВ); 27.03.2014р.
направлено рахунок - фактуру №260314 від
26.03.2014р. на суму 722 605,48 грн. (без ПДВ); 15.04
2014р. направлено рахунок - фактуру №140414
від 14 04 2014р. на суму 1 054 327,52 грн. (без
ПДВ); 15.05.2014р. направлено рахунок -
фактуру №140514 від 12.05.2014р. на суму 1 031 030,27
грн. (без ПДВ); 11.06.2014р. направлено
рахунок-фактуру №110614 від 11.06.2014р. на
суму 1 114 147,89 грн. (без ПДВ); 15.07.2014р.
направлено рахунок - фактуру №140714 від
14.07.2014р. на суму 1 133 834,93 грн. (без ПДВ); 14
08.2014р. направлено рахунок - фактуру
№140814 від 14.08.2014р. на суму 1 526 850,15 грн.
(без ПДВ); 11.09.2014р. направлено рахунок -
фактуру №090914 від 09.09.2014р. на суму 2 970 224,91
грн. (без ПДВ); 22.09.2014р. направлено
рахунок - фактуру №190914 від 19.09.2014р. на
суму 37 377,14 грн. (без ПДВ). (том 1, арк..с.
64-72)

З матеріалів справи вбачається, що 1-им
відповідачем за вказаним договором
було здійснено оплати на загальну суму
3 189 149,55 грн., про що свідчать кредитні
повідомлення, які містяться в
матеріалах справи (том 1 , арк.с. 82-96)

Так, судом встановлено, що 1-им
відповідачем було порушено договірні
зобов'язання з компенсації позивачу
витрат зі сплати податків та зборів
обумовлених п.4.2.2. Договору, з
урахуванням чого у останнього станом
на 07.10.2014 року виникла заборгованість в
розмірі 7 252 345,06 грн., яка станом на
момент розгляду справи не сплачена ним.

У відповідності до статті 193
Господарського кодексу України суб'єкт
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до вимог ст.ст. 509, 525, 526
Цивільного кодексу України в силу
зобов'язання одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання, або одностороння зміна
його умов не допускається.

З метою досудового врегулювання спору,
позивачем на адресу 1-го відповідача
було направлено численні вимоги (за №
461-Ю від 04.04.2014 року, за № 1201-Ю від 20.08.2014
року) щодо сплати наявної
заборгованості, проте останній,
відповіді на вказані вимоги не надав та
наявну заборгованість не сплатив.

Судом встановлено, що 04.02.2004 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Фірма ХАС", (1-им
відповідачем) та Дочірньою компанією
"Укргазвидобування" Національної
акціонер ної компанії "Нафтогаз
України" (2-им відповідачем) було
укладено Договір про спільну
інвестиційну та виробничу діяльність
№60 (Договір №60 від 04.02.2004 року),
відповідно до умов якого сторони
зобов'язались об'єднати свої вклади та
вести спільну інвестиційну та
виробничу діяльність, метою спільної
діяльності є: нарощування обсягів
видобутку вуглеводнів; опрацювання
техніко-геологічної інформації по
свердловинах, вказа них у Додатку № 1 до
даного договору (далі - свердловини);
підготовка та впровадження програм,
направлених на збільшення ви добутку
вуглеводнів із свердловин;
відновлення, капітальний ремонт,
освоєння та подальша експлуатація
свердловин; підвищення віддачі
продуктивних пластів та
продуктивності свердло вин; реалізація
видобутих вуглеводнів;
досягнення високих економічних
показників спільної діяльності;
отримання прибутку в інтересах Сторін.
Виконання договору з боку 2-ий
відповідач здійснює філія ДК "Укргаз
видобування" НАК "Нафтогаз України" -
Газопромислове управління
"Полтавагазвидобування".

Відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу
України, за договором про спільну
діяльність сторони (учасники)
зобов'язуються спільно діяти без
створення юридичної особи для
досягнення певної мети, що не
суперечить законові. Спільна
діяльність може здійснюватися на
основі об'єднання вкладів учасників
(просте товариство) або без об'єднання
вкладів учасників.

Пунктом 4.1. Договору №60 від 04.02.2004 року,
майно, створене та придбане в процесі
спільної діяльності, є спіль ною
частковою власністю Сторін із рівним
визначенням часток: частка Сторони-1
становить 50%; частка Сторони-2 становить
50%. Грошова оцінка вкладів Сторін у
спільну діяльність, а також зміна
розміру та вартості вкладів не впливає
на визначення часток Сторін у спі
льному майні та на розподіл прибутку
від спільної діяльності. Розподіл
прибутку у будь-якому випадку
здійснюється у співвідношенні та в по
рядку, встановленому пунктами 7.1 - 7.3
даного Договору.

Відповідно до п.7.2. - п.7.3. Договору,
доходи, що одержуються в результаті
спільної діяльності, викорис
товуються, в першу чергу, на сплату
податків та інших обов'язкових пла
тежів та відшкодування матеріальних
витрат, пов'язаних із веденням спільної
діяльності. Прибуток розподіляється
між Сторонами в такому співвідношені:
1-й відповідач - 50%; 2-й відповідач - 50 %.

Так, пунктом 7.5. Договору передбачено,
що збитки спільної діяльності
покриваються за рахунок спільного на (у
тому числі грошових коштів) Сторін, яке
обліковується на окремої балансі
спільної діяльності. У випадку, якщо
спільного майна Сторін достатньо для
покриття збитків, обов'язок щодо їх
відшкодування покладається на Сторону,
яка винна в їх виникненні.

Пунктом 8.1. Договору, передбачено, що за
невиконання або неналежне виконання
умов цього Договору Сторони несуть
відповідальність відповідно до
чинного законодавств України та умов
даного Договору.

Статтею 1137 Цивільного кодексу України
передбачено, що порядок відшкодування
витрат і збитків, пов'язаних із
спільною діяльністю учасників,
визначається за домовленістю між ними.
У разі відсутності такої домовленості
кожний учасник несе витрати та збитки
пропорційно вартості його вкладу у
спільне майно. Умова, за якою учасник
повністю звільняється від участі у
відшкодуванні спільних витрат або
збитків, є нікчемною.

Ч.2. ст. 1138 Цивільного кодексу України,
передбачено, що якщо договір простого
товариства пов'язаний із здійсненням
його учасниками підприємницької
діяльності, учасники відповідають
солідарно за всіма спільними
зобов'язаннями незалежно від підстав
їх виникнення.

З урахуванням викладеного,
господарський суд приходить до
обґрунтованого висновку, про те, що за
зобов'язанням, які виникли внаслідок
неналежного виконання 1-им
відповідачем умов Договору про спільне
виробництво від 17.11.2011 року укладеного
між позивачем та 1-им відповідачем, 1-ий
та 2-ий відповідач несуть солідарну
відповідальність перед позивачем,
оскільки Договір про спільне
виробництво від 17.11.2011 року укладений
безпосередньо на підставі спільної
діяльності між ДК "Укргазвидобувапня"
НАК "Нафтогаз України" та ТОВ ФІРМА "ХАС"
за договором про спільну інвестиційну
га виробничу діяльність №60 від
04.02.2004 року.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
законом або договором.

Крім того, позивач заявив до стягнення
з відповідачів 3% річних в розмірі 45
023,57 грн. та індекс інфляції в розмірі 264
227,58 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши нарахування надані
позивачем, 3% річних в розмірі
45 023,57 грн. та індекс інфляції в
розмірі 264 227,58 грн. суд приходить до
висновку, що даний розрахунок не
суперечить вимогам чинного
законодавства, нарахований вірно, з
урахуванням чого позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню
повністю.

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених норм, а також
враховуючи, що 1-й та 2-ий відповідач в
установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України
порядку обставини, які повідомлені
позивачем не спростували,
господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги нормативно
та документально доведені, а тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України
та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції". Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судові витрати покладаються на
відповідачів в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 11, 525, 526, 530, 611 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, ст.ст.
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з Товариства з
обмеженою відповідальністю ФІРМА
«ХАС» (62300, Харківська обл., м. Дергачі,
вул. Петровського, б. 163-Г, кв. 411, ) та з Публічного
акціонерного товариства
«Укргазвидобування» (04053, м. Київ.
вул. Кудрявська, б. 26/28, )
на користь Спільного підприємства
«Полтавська газонафтова компанія» (36002,
м. Полтава, вул. Фрунзе. 153: р/р 2000 у
ПАТ «КІБ Креді Агріколь», м Київ.
Україна МФО 300379; ІПН 18. Код ) суму основного боргу в розмірі
7 252 345,06 грн., 3% річних в
розмірі 45 023,57 грн., нарахований індекс
інфляції в розмірі 264 227,58 грн. та
сплачений судовий збір в розмірі 73 080,00
грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 04.12.2014 р.

Суддя А.М. Буракова

№922/4482/14