ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.11.2014 Справа № 920/1695/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю " Полтавахліб-3", м.
Полтава

до відповідача:Державного
підприємства "Охтирський комбінат
хлібопродуктів"

Державного агенства
резерву України, м. Охтирка Сумської
області

про стягнення 91 518 грн. 90 коп.

СУДДЯ Ю.А. ДЖЕПА

Представники сторін:

від позивача: Пічкур
Н.В.(довіреність №02/309 від 10.11.2014 р.)

від відповідача: не прибув

При секретарі судового засідання
Лєпковій О.О.

Суть спору: позивач, згідно видаткових
накладних про поставку висівок просить
суд стягнути з відповідача на свою
користь 90 000 грн. 00 коп. основного боргу;
1 356 грн. 16 коп. пені; 162 грн. 74 коп. 3%
річних та судові витрати, пов'язані з
розглядом справи.

Представником позивача, на виконання
вимог ухвали господарського суду
Сумської області від 09.10.2014 року, було
надано оригінали наступних документів,
а саме: оригінал фіскального чеку № 6014
від 30.09.2014 року та оригінал опису
вкладення до цінного листа б/н від
30.09.2014 року.

Представник відповідача в засідання
суду не з'явився, відзиву на позовну
заяву з доданням доказів, що
підтверджують обставини викладені у
ньому,та докази направлення цих
документів позивачу не надав, про час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про що
свідчать рекомендовані повідомлення
про вручення поштового відправлення
від 15.10.2014 року ( а.с. 26, 38).

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64
Господарського процесуального кодексу
України.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та подання
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив:

Відповідно до усної домовленості між
сторонами позивач здійснив три
поставки висівок відповідачу по його
замовленню на загальну суму 90 000 грн. 00
коп.

Факт здійснення відвантаження та
отримання продукції відповідачем
підтверджується видатковими
накладними № РН-0000025 від 27.02.2014 р. на
суму 37 500 грн. 00 коп. з ПДВ; видатковою
накладною № РН-0000040 від 04.03.2014 р. на суму
15 802 грн. 50 коп. з ПДВ; видатковою
накладною № РН-0000021 від 13.03.2014 р. на суму
36 697 грн. 50 коп. з ПДВ.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилається на те, що за
умовами угоди позивач постачає, а
відповідач приймає товар і оплачує
його згідно ціни і кількості, що
вказана у видаткових накладних
позивача, проте станом на 22.09.2014 р.
відповідач не розрахувався за
поставлений товар.

Як вбачається з матеріалів справи,
31.08.2014 р. сторони підписали акт звірки
взаєморозрахунків і заборгованість
відповідача складає 90 000 грн. 00 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також дій
осіб, що не передбачені цими актами, але
за аналогією породжують цивільні права
та обов'язки, підставами виникнення
яких, зокрема, є договори та інші
правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

З матеріалів справи та пояснень
представника позивача вбачається, що
доказом того, що позивач поставив
відповідачу товар є видаткові накладні
№ РН-0000025 від 27.02.2014 р.; № РН-0000040 від
04.03.2014 р.; № РН-0000021 від 13.03.2014 р., копії
яких знаходяться в матеріалах справи.

Частиною 2 ст. 205 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

З приписів ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу
України вбачається, що договір може
бути укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 640 Цивільного
кодексу України, якщо відповідно до
акта цивільного законодавства для
укладення договору необхідні також
передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту
передання відповідного майна або
вчинення певної дії.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 526, 527 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
визначено, що боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи вищенаведені норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку, що
між сторонами склалися правовідносини
з поставки товару, факт заборгованості
відповідача в розмірі 90 000 грн. 00 коп.
підтверджується матеріалами справи,
тому позовні вимоги в цій частині є
правомірними, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Позивачем заявлені вимоги по стягненню
з відповідача пені в розмірі 1 356 грн. 16
коп. Суд відмовляє в задоволенні вимоги
щодо стягнення пені, оскільки
сторонами не передбачено данного виду
відповідальності у відповідному
правочині.

Крім того, за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань позивач просить
стягнути з відповідача 162 грн. 74 коп. 3%
річних.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів. Згідно з
поданим розрахунком 3% річних складають
162 грн. 74 коп.

З огляду на викладене, враховуючи
встановлений судом факт неналежного
виконання відповідачем зобов'язань
щодо своєчасної оплати за поставлений
товар, а також те, що право позивача
щодо стягнення 3% річних передбачене
ст. 625 Цивільного кодексу України,
господарський суд вважає правомірними,
обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню позовні вимоги
щодо стягнення з відповідача на
користь позивача 162 грн. 74 коп. 3% річних.

Виходячи з фактичних обставин даної
справи, враховуючи, що спір між
сторонами виник в результаті
неправомірних дій відповідача, суд
дійшов висновку про відшкодування
позивачеві за рахунок відповідача суми
сплаченого судового збору в розмірі 1 803
грн. 26 коп. відповідно до вимог ст. ст. 44,
49 Господарського процесуального
кодексу України пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 205, 509, 526, 527, 599, 625, 639, Цивільного
кодексу України, ст. ст. 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного
підприємства "Охтирський комбінат
хлібопродуктів Державного агенства
резерву України (42700, Сумська область, м.
Охтирка, вул. Червоноармійська, 11, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "
Полтавахліб-3" (36016, м. Полтава, вул.
Комарова, буд. 10-А; ) 90 000
грн. 00 коп. боргу, 162 грн. 74 коп. 3% річних, 1
803 грн. 26 коп. відшкодування витрат зі
сплати судового збору.

3. В частині стягнення 1 356 грн. 16
коп. пені - відмовити.

4. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01.12.2014 р.

СУДДЯ
Ю.А. ДЖЕПА