КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2014 р. Справа№ 910/14259/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Синиці О.Ф.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Красножон Н.А.

За участю представників:

від позивача: Колосар М.Є., Шира О.В.

від відповідача:- Куц А.В., Троцюк О.В.

від третьої особи: - Дасюк В.В., Ложенчик
Ю.О.

розглянувши Компанії "VARNIATE
LIMITED" та

апеляційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю

"Торгівельний
будинок "Амстор"

на рішення

господарського суду м. Києва

від 04.09.2014 року

у справі № 910/14259/14
(суддя Бондарчук В.В.)

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Петрохолдинг-Інвест"

про визнання договору недійсним

та за позовом третьої особи з
самостійними вимогами на предмет спору
Компанії "VARNIATE LIMITED"

до 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор",

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Петрохолдинг-Інвест"

про визнання договору дійсним,
стягнення заборгованості та штрафних
санкцій, розірвання договору та
виселення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 04.09.2014 року у задоволенні
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор" відмовлено.

Позовні вимоги Компанії "VARNIATE
LIMITED" задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор" (83012, м. Донецьк, вул.
Соколина, буд. 38, ідентифікаційний код -
32516492) з будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь Компанії
"VARNIATE LIMITED" (Akara Building, 24 De Castro Street, Wickhams Cay 1,
Road Town, Tortola, British Virgin Island, PO BOX 3 (сім
мільйонів сорок вісім тисяч чотириста
дев'яносто п'ять) грн. 76 коп. -
заборгованості з орендної плати, 1409699
(один мільйон чотириста дев'ять тисяч
шістсот дев'яносто дев'ять) грн. 15 коп. -
штрафу за прострочення виконання
грошового зобов'язання понад 60 днів, 57126
(п'ятдесят сім тисяч сто двадцять шість)
грн. 06 коп. - пені, 230723 (двісті тридцять
тисяч сімсот двадцять три) грн. 80 коп. - 3%
річних та 20166 (двадцять тисяч сто
шістдесят шість) грн. 17 коп. - судового
збору.

Розірвано договір оренди нерухомого
майна від 20.02.2013 р., укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Петрохолдинг-Інвест",
правонаступником якого є Компанія
"VARNIATE LIMITED".

Виселено Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор" (83012, м. Донецьк, вул.
Соколина, буд. 38, ідентифікаційний код -
32516492) з нежитлового приміщення
загальною площею 4098,2 кв.м., що
розташоване на відмітці - 3.800, -5.100
будівлі за адресою: м. Київ, вул.
Борщагівська, 154, та передано дане
приміщення Компанії "VARNIATE LIMITED" (Akara
Building, 24 De Castro Street, Wickhams Cay 1, Road Town, Tortola,
British Virgin Island, PO BOX 3136).

В іншій частині у задоволенні позовних
вимог Компанії "VARNIATE LIMITED" відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, Компанія "VARNIATE LIMITED" звернулась до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить змінити рішення
Господарського суду м. Києва по справі
№ 910/14259/14. Стягнути з ТОВ
«ПЕТРОХОЛДИНГ-ІНВЕСТ» на користь
Компанії "VARNIATE LIMITED"перший транш
Гарантійного платежу в розмірі 447 283,48
(чотириста сорок сім тисяч двісті
вісімдесят три грн. 48 коп.). Стягнути з
ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНИЙ БУДИНОК «АМСТОР» на
користь Компанії "VARNIATE LIMITED"
заборгованість зі сплати другого та
третього траншів гарантійного платежу
з урахуванням їх коригування в розмірі
1435318,54 (один мільйон чотириста тридцять
п'ять тисяч триста вісімнадцять грн. 54
коп.). Стягнути з ТОВ «ТОГІПВЕЛЬНИЙ
БУДИНОК «АМСТОР» на користь Компанії
"VARNIATE LIMITED" штраф за прострочення
поповнення гарантійного платежу в
розмірі 19470488,64 (дев'ятнадцять мільйонів
чотириста сімдесят тисяч чотириста
вісімдесят вісім грн. 64 коп.). Стягнути з
Відповідачів на користь Позивача
сплачений судовий збір в розмірі 38367,00
(тридцять вісім тисяч триста шістдесят
сім грн. 00 коп.).

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний
будинок «Амстор» звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду міста Києва від 04
вересня 2014 року по справі №910/14259/14 -
скасувати повністю. Прийняти нове
рішення. Договір оренди нерухомого
майна від 20 лютого 2013 року, укладений
між Позивачем, Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний
будинок «Амстор» (Місцезнаходження:
83012, місто Донецьк, вулиця Соколина,
будинок 38; Ідентифікаційний код: 32516492)
та Відповідачем, Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Петрохолдинг - Інвест»
(Місцезнаходження: 04053, місто Київ,
вулиця Гоголівська, будинок 41-Б, офіс 3;
Ідентифікаційний код: 36798719) - визнати
недійсним з моменту його укладання.
Позов третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору,
Компанії "VARNIATE LIMITED" - залишити без
задоволення. Судові витрати покласти
на Відповідача та Третю особу, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет
спору, в порядку та розмірі, відповідно
до чинного законодавства.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 29.09.2014 року та
від 06.10.2014 року апеляційні скарги
прийнято до провадження. Розгляд
справи призначено до розгляду.

В судове засідання 11.11.2014 року
представник позивача не з'явився,
належним чином повідомлений про дату,
час і місце судового засідання та подав
клопотання про відкладення розгляду
справи. Розгляд справи було відкладено
на 25.11.2014 року.

В судовому засіданні 25.11.2014 року
оголошено перерву до 01.12.2014 року.

Представником позивача подано
клопотання про залучення третьої
особи. Дане клопотання відхиляється
колегією суддів, оскільки
представником позивача належним чином
не доведено яким чином рішення по
справі впливає на права та обов'язки
Приватного підприємства
«Виробничо-комерційної фірми «МАВА»
щодо однієї з сторін.

Також відхиляється клопотання
представника позивача про
витребування додаткових документів,
оскільки в матеріалах справи наявні
всі необхідні документи для розгляду
справи по суті.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 102 ГПК України
апеляційна скарга на рішення місцевого
господарського суду розглядається у
двомісячний строк з дня постановлення
ухвали про прийняття апеляційної
скарги до провадження. Отже колегія
суддів обмежена стоком передбаченим ч.
1 ст. 102 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, 04.12.2009 р. між ТОВ
"Петрохолдинг-Інвест" та ПП ВКФ "МАВА"
було укладено Інвестиційний договір
б/н (з урахуванням наступних змін) за
яким ТОВ "Петрохолдинг-Інвест"
профінансувало будівництво нежитлових
приміщень площею 17266,00 кв.м.,
розташованих у комплексі -
громадському центрі з гостьовою
автостоянкою, за адресою: м. Київ, вул.
Борщагівська, 154.

На виконання умов вказаного договору
ТОВ "Петрохолдинг-Інвест" сплатило ПП
ВКФ "МАВА" 136661298,15 грн., що
підтверджується довідкою останнього.

З технічного паспорту на будівлю від
14.11.2012 року, виготовленого КП "Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна", вбачається,
що нежилі приміщення, побудовані за
кошти ТОВ "Петрохолдинг-Інвест", які
повинні бути передані останньому у
власність, відповідають за площею та
місцем розташування групам приміщень,
зазначеним у технічному паспорті.

Зазначені факти встановлені у рішенні
Солом'янського районного суду м. Києва
від 15.05.2013 р. у справі №760/2637/13-ц за
позовом ТОВ "Петрохолдинг-Інвест" до ПП
ВКФ "МАВА", Левтуна І.В., треті особи: ТОВ
"С.Т.К.", ТОВ "Грівлад" про зобов'язання
вчинити дії, визнання права власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Тому факт того, що ТОВ
"Петрохолдинг-Інвест" виступало
інвестором будівництва 17266,00 кв.м.
площі, за адресою: м. Київ, вул.
Борщагівська, буд. 154, не доводиться під
час розгляду даної справи.

28.12.2012 р. між ТОВ "Петрохолдинг-Інвест"
(далі-орендодавець) та ТОВ
"Торгівельний будинок "Амстор"
(далі-орендар) укладено в нотаріальній
формі попередній договір оренди
нерухомого майна №28-12-АМ, за умовами
якого сторони зобов'язуються укласти
договір оренди нерухомого майна у
нотаріальній формі не пізніше 5 днів з
моменту реєстрації орендодавцем прав
власності на нерухоме майно.

Пунктом 1.1.1. попереднього договору
сторони погодили, що у разі
неможливості укладення договору
оренди в нотаріальній формі до дати
відкриття ТВК "Амстор" з причин не
проведення орендодавцем державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, сторони зобов'язуються укласти
договір оренди у простій письмовій
формі не пізніше ніж за 20 календарних
днів до дати відкриття ТВК "Амстор".

Пунктом 1.2. попереднього договору
сторони визначили поняття нерухоме
майно - загальною площею 3997,1 кв.м., що
розташоване у будівлі громадського
центру з гостьовою автостоянкою
(Торгівельно-розважального центру
"Мармелад"), за адресою: м. Київ, вул.
Борщагівська, буд. 154.

Відповідно до п. 1.8. попереднього
договору, протягом 10 банківських днів з
дати укладання цього попереднього
договору орендар зобов'язаний сплатити
перший транш у розмірі 447283,83 грн., що
еквівалентно 55959,40 доларів США.

20.02.2013 р. між ТОВ "Петрохолдинг-Інвест"
(орендодавець) та ТОВ "Торгівельний
будинок "Амстор" (орендар) укладено
договір оренди нерухомого майна в
простій письмовій формі, за яким
орендодавець передав, а орендар
прийняв у тимчасове оплатне
користування нерухоме майно -
нежитлове приміщення загальною площею
4098,2 кв.м., що розташоване на відмітці
-3.800, 5.100 будівлі громадського центру з
гостьовою автостоянкою
(Торгівельно-розважального центру
"Мармелад"), за адресою: м. Київ, вул.
Борщагівська, буд. 154.

Розділом І договору передбачено, що
дата відкриття ТРЦ - дата, з якої ТРЦ
починає свою роботу у відповідності до
концепції, визначеної його власниками
при рівні заповнення орендарями не
менше ніж 50 % від загальної площі ТРЦ, та
вільного доступу для відвідувачів, та
про яку орендодавець письмово
повідомляє орендаря. Дата відкриття
ТРЦ має настати не пізніше 15 червня 2013
року.

Згідно п. 3.3. договору сторони
встановили, що за цим договором
орендодавець надає приміщення у
користування орендаря на строк 35
календарних місяців. Строк оренди
починає свій перебіг з моменту
передачі приміщення, що
підтверджується актом
приймання-передачі приміщення в оренду
згідно положень п. 4.1. даного договору.
Строк оренди завершується у момент
оформлення сторонами акту
приймання-передачі (повернення)
приміщення з оренди згідно положень п.
4.6. - п. 4.7. даного договору.

Пунктом 4.1.1. договору сторони погодили,
що у день укладення цього договору
сторони складають акт
приймання-передачі приміщення для
підготовки до орендного користування
(встановлення обладнання, ввезення
товару). Акт приймання-передачі
приміщення для підготовки до орендного
користування не є підставою для
нарахування та сплати орендної плати.

Відповідно до п. 4.4. договору орендар
передає (повертає) орендодавцю
приміщення не пізніше останнього дня
його оренди. Повернення приміщення
орендарем орендодавцю оформлюється
письмовим актом прийому-передачі
(повернення) приміщення, який є
невід'ємною частиною цього договору.
Приміщення вважається повернутим
орендодавцю з моменту підписання
сторонами акту прийому-передачі
(повернення) приміщення.

У пункті 5.5. договору сторони визначили,
що орендар зобов'язаний сплатити
орендодавцю другий та третій транші
гарантійного платежу у наступному
порядку та строки:

- протягом 5 банківських днів з дати
відкриття ТРЦ орендар перераховує на
банківський рахунок орендодавця
другий транш у розмірі 458596,78 грн., що
еквівалентно 57374,80 доларів США за
офіційним курсом НБУ на день
підписання цього договору;

- протягом 10 банківських днів з дати
відкриття ТРЦ орендар перераховує на
банківський рахунок орендодавця
третій транш у розмірі 524110,60 грн., що
еквівалентно 65571,20 доларів США за
офіційним курсом НБУ на день
підписання цього договору.

Сторони підтвердили, що перший транш
Гарантійного платежу в розмірі 447283,48
грн., що еквівалентно 55959,40 доларів США,
сплачений орендарем орендодавцю на
підставі попереднього договору №28-12-АМ
від 28.12.2012 р.

Сторони дійшли взаємної згоди, що у
разі зміни офіційного курсу НБУ на день
сплати кожного траншу Орендар
зобов'язаний самостійно змінити його
вищезазначений розмір в українських
гривнях згідно коефіцієнту, який
визначається як співвідношення
офіційного курсу НБУ, встановленого на
день здійснення перерахування кожного
з траншів, до офіційного курсу НБУ на
день укладення цього Договору. Платежі,
що були вже здійснені, корегуванню не
підлягають.

За цим Договором Орендна плата за
перший і другий з Дати відкриття ТРЦ та
останній календарні місяці оренди
зараховується із суми Гарантійного
платежу, сплаченого Орендарем згідно з
Попереднім договором та цим Договором.

У випадку, якщо Дата відкриття ТРЦ
відбудеться не першого числа
календарного місяця, у зв'язку з чим у
першому з Дати відкриття ТРЦ місяці
оренди період фактичної оренди
виявиться меншим від календарної
кількості днів у такому місяці
(неповний місяць), то гарантійний
платіж зараховується наступним чином:
частина Гарантійного платежу, що
підлягає зарахуванню в якості Орендної
плати за перший з Дати відкриття ТРЦ
місяць оренди, заховується як Орендна
плата за фактичну кількість днів
оренди в такому неповному першому з
Дати відкриття ТРЦ місяці, а залишок
частини Гарантійного платежу, що
підлягає зарахуванню в якості Орендної
плати за перший з Дати відкриття ТРЦ
місяць оренди, зараховується як
пропорційна частина Орендної плати за
третій з Дати відкриття ТРЦ місяць
оренди.

Частина Гарантійного платежу, яка
призначена для сплати за останній
місяць оренди, утримується
Орендодавцем також у якості
забезпечення виконання будь-яких інших
зобов'язань за цим Договором (у тому
числі - оплати штрафних санкцій).

Відповідно до п. 5.6. договору, орендна
плата нараховується Орендареві з дати
підписання Сторонами Акту
приймання-передачі (Додаток №2) за
умови відкриття ТРЦ.

Щомісячна орендна плата за 1 (один)
календарний місяць розраховується,
виходячи з розміру орендної ставки за 1
кв.м., помноженої на загальну площу
Приміщення, визначену сторонами в
Додатку № 1.

Пунктом 5.7. договору визначено, що
ставки за 1 кв.м. на період з дати
відкриття ТВК "Амстор" до Дати
відкриття ТРЦ становить 31 гривня, 98 коп.
без ПДВ, крім того ПДВ - 6 гривень, 39 коп.,
разом 38,37 грн., що еквівалентно 4,8
доларів США за офіційним курсом НБУ
станом на дату підписання цього
Договору.

Розмір орендної ставки за 1 кв.м. в
період з Дати відкриття ТРЦ до 31 грудня
2013 року включно становить 76 гривень, 87
коп. без ПДВ, крім того ПДВ - 15 гривень, 37
коп., разом 92,24 грн., що еквівалентно 11,54
доларів США за офіційним курсом НБУ
станом на дату підписання цього
Договору.

Розмір орендної ставки за 1 кв.м. в
період, починаючи з 01 січня 2014 року,
становить: 106,57 грн., крім того ПДВ - 21
гривень, 32 коп., разом 127,89 грн., що
еквівалентно 16 доларам США за
офіційним курсом НБУ станом на дату
підписання цього Договору.

Щомісячна орендна плата в національній
валюті гривні підлягає автоматичному
коригуванню відповідно до зміни
офіційного курсу НБУ гривні до долару
США (у порівнянні показника станом на
день укладення цього Договору до
показника станом на день виставлення
рахунку на оплату).

Згідно п. 5.9. договору, орендар
зобов'язується сплачувати орендну
плату щомісяця в національній валюті
України шляхом перерахування коштів у
безготівковому порядку на поточний
банківський рахунок орендодавця не
пізніше 10 (десятого) числа кожного
місяця за поточний місяць.

Пунктом 10.2.1. договору передбачено, що
за неналежне виконання грошових
зобов'язань, якщо період прострочення
перевищує 30 (тридцять) календарних
днів, то Орендар зобов'язаний сплатити
Орендодавцю штраф у розмірі 20% від
простроченої суми грошового
зобов'язання.

Пунктом 10.2.2. договору визначено, що за
неналежне виконання грошових
зобов'язань, якщо період прострочення
перевищує 60 (шістдесят) календарних
днів, то крім штрафу, передбаченого у п.
10.2.1, Орендар додатково зобов'язаний
сплатити Орендодавцю штраф у розмірі 20%
від простроченої суми грошового
зобов'язання.

Згідно п. 10.2.7. договору, за прострочення
поповнення гарантійного платежу,
Орендар сплачує Орендодавцю штраф в
розмірі 5% орендної плати за кожний день
прострочення - з дати виникнення даного
зобов'язання.

20.02.2013 р. між ТОВ "Петрохолдинг-Інвест"
(орендодавець) та ТОВ "Торгівельний
будинок "Амстор" (орендар) складено та
підписано акт приймання-передачі
приміщення для підготовки до орендного
користування, за яким орендарю
передано приміщення (нежитлове
приміщення загальною площею 4098,2 кв.м.),
що розташоване на відмітці - 3.800, - 5.100
будівлі громадського центру з
гостьовою стоянкою, який знаходиться
за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська,
буд. 154, для підготовки до використання
за цільовим призначенням.

07.03.2013 р. між ТОВ "Петрохолдинг-Інвест"
(орендодавець) та ТОВ "Торгівельний
будинок "Амстор" (орендар) складено та
підписано акт приймання-передачі
приміщення в оренду, за яким орендарю
передано приміщення (нежитлове
приміщення загальною площею 4 098,2 кв.м.),
що розташоване на відмітці - 3.800, - 5.100
будівлі громадського центру з
гостьовою стоянкою, який знаходиться
за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська,
буд. 154) для здійснення господарської
діяльності з розміщення
торговельно-виробничого комплексу у
складі магазину, закладів громадського
харчування, виробничих цехів різного
профілю, складських та
адміністративних приміщень, надання
супутніх послуг, тощо.

Так, рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 15.05.2013 р. у справі
№760/2637/13-ц за позовом ТОВ
"Петрохолдинг-Інвест" до ПП ВКФ "МАВА",
Левтуна І.В., треті особи: ТОВ "С.Т.К.", ТОВ
"Грівлад" про зобов'язання вчинити дії,
визнання права власності, визнано
право власності за ТОВ
"Петрохолдинг-Інвест":

- на групу приміщень 72 площею 5771,4
квадратних метрів, групу приміщень SIV
площею 15,6 квадратних метрів, групу
приміщень SV площею 15,7 квадратних
метрів, групу приміщень SVI площею 15,3
квадратних метрів, групу приміщень SVII
площею 44,8 квадратних метрів в підвалі
громадського центру з гостьовою
автостоянкою, розташованого за
адресою: м. Київ, вул. Борщагівська, буд.
154;

- на групу приміщень 11 площею 845,4
квадратних метрів, групу приміщень V
площею 42,4 квадратних метрів, групу
приміщень VI площею 34,5 квадратних
метрів на І поверсі громадського
центру з гостьовою автостоянкою,
розташованого за адресою: м. Київ, вул.
Борщагівська 154;

- на групу приміщень 32 площею 1691,7
квадратних метрів, групу приміщень ХLIV
площею 48,1 квадратних метрів, групу
приміщень ХLV площею 48,1 квадратних
метрів, групу приміщень ХLVI площею 48,3
квадратних метрів, групу приміщень ХLVIІ
площею 6,3 квадратних метрів, групу
приміщень ХLVIІІ площею 12,5 квадратних
метрів на III поверсі громадського
центру з гостьовою автостоянкою,
розташованого за адресою: м. Київ, вул.
Борщагівська, буд. 154;

- на групу приміщень 52 площею 610,4
квадратних метрів, групу приміщень LVIIІ
площею 48,0 квадратних метрів, групу
приміщень LIХ площею 48,2 квадратних
метрів, на IV поверсі громадського
центру з гостьовою автостоянкою,
розташованого за адресою: м. Київ, вул.
Борщагівська, буд. 154;

- на групу приміщень 60 площею 2920,7
квадратних метрів, групу приміщень
LХХVІ площею 47,8 квадратних метрів, групу
приміщень LХХVІІ площею 48,1 квадратних
метрів, групу приміщень LХХХІІІ площею
26,7 квадратних метрів, групу приміщень
LХХХIV площею 26,8 квадратних метрів на V
поверсі громадського центру з
гостьовою автостоянкою, розташованого
за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська,
буд. 154.

- на групу приміщень 61 площею 4593,2
квадратних метрів, групу приміщень ХSІ
площею 22,1 квадратних метрів, групу
приміщень ХSІІ площею 8,8 квадратних
метрів, групу приміщень ХSІІІ площею 48,1
квадратних метрів, групу приміщень ХSIV
площею 48,2 квадратних метрів, групу
приміщень ХSV площею 6,3 квадратних
метрів, групу приміщень ХSVI площею 25,6
квадратних метрів, групу приміщень ХSVII
площею 8,8 квадратних метрів, групу
приміщень ХSVIIІ площею 26,8 квадратних
метрів, групу приміщень ХSIХ площею 26,6
квадратних метрів, групу приміщень S
площею 8,8 квадратних метрів, групу
приміщень SI площею 8,9 квадратних метрів
на VI поверсі громадського центру з
гостьовою автостоянкою, розташованого
за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська,
буд. 154, а всього загальним розміром 17 249
метрів квадратних.

Зобов'язано Приватне підприємство
"Виробничо-комерційна фірма "МАВА"
передати ТОВ "Петрохолдинг-Інвест" за
актом приймання-передачі нежитлові
приміщення загальною площею 17 249 метрів
квадратних.

30.07.2013 р. ТОВ "Петрохолдинг-Інвест" було
зареєстровано право власності на
нежитлові приміщення, що були об'єктом
інвестування за Інвестиційним
договором від 04.12.2009 р., згідно витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно за номером 7272416 від
30.07.2013 р.

31.07.2013 р. між ТОВ "Петрохолдинг-Інвест"
(продавець) та Компанією "VARNIATE LIMITED"
укладено в нотаріальній формі договір
купівлі-продажу, за яким продавець
зобов'язався передати у власність
покупця нерухоме майно - 44/100 частини
нежитлових приміщень, що складає 6990,10
кв.м., в які також входить приміщення, що
є предметом оренди за договором оренди
нерухомого майна від 20.02.2013 р.

10.09.2013 р. між ТОВ "Петрохолдинг-Інвест"
(продавець) та Компанією "VARNIATE LIMITED"
укладено в нотаріальній формі договір
поділу нерухомого майна, за яким
сторони розподілили нерухоме майно, що
є предметом права спільної часткової
власності та за Компанією "VARNIATE LIMITED"
зареєстровано право власності на 44/100
частини нежитлових приміщень за
адресою м. Київ, вул. Борщагівська, буд.
154, що підтверджується Витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності №9200904.

Листом від 30.09.2013 р. та повідомленням
від 14.02.2014 р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор" було повідомлене про
зміну власника Приміщення, що передано
в оренду, та було вказано нові
реквізити для проведення сплати
орендних платежів.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги
за первісним позовом, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний будинок "Амстор" зазначає
підставою для задоволення позову та
визнання недійсним договору оренди
нерухомого майна від 20.02.2013 р.,
укладеного між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Петрохолдинг-Інвест", саме відсутність
у ТОВ "Петрохолдинг-Інвест" права
власності на об'єкт оренди, та як
наслідок, права передавати нерухоме
майно в оренду позивачу, що суперечить
положенню статті 761 ЦК України.

Вказана стаття передбачає, що право
передання майна у найм має власник речі
або особа, якій належать майнові права.
Наймодавцем може бути також особа,
уповноважена на укладення договору
найму.

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з 10.09.2013 р. по 31.07.2014 р. позивачем
нараховано відповідачеві орендної
плати на суму 5067498,07 грн.

При цьому, відповідач не оплатив
нараховану суму за оренду, на день
прийняття рішення по справі об'єкт
оренди орендодавцю не повернув, актів
прийому-передачі (повернення)
приміщення між сторонами не
складалися, а Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор" продовжує займати
орендоване приміщення та
користуватися ним, доказів зворотного
суду не надано.

Обґрунтовуючи свій позов, Компанія
"VARNIATE LIMITED" підставами для задоволення
позовних вимог зазначає:

1) з моменту укладення спірного
договору оренди, Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний будинок "Амстор"
використовує приміщення та здійснює у
ньому господарську діяльність, орендна
плата сплачувалась на користь ТОВ
"Петрохолдинг-Інвест" до моменту
набуття третьою особою з самостійними
вимогами права власності на
приміщення, тобто сторони визнали
договір та почали виконувати;

2) 30 вересня 2013 року ТОВ
"Петрохолдинг-Інвест" повідомило ТОВ
"Торгівельний будинок "Амстор" про
зміну власника приміщення та надало
банківські реквізити для
перерахування орендної плати, проте
останній так і не розпочав сплату
заборгованості з орендної плати.

3) Підставою для розірвання
спірного договору є грубе порушення
ТОВ "Торгівельний будинок "Амстор"
істотних умов договору оренди
нерухомого майна від 20.02.2013 р. в частині
своєчасного внесення орендної плати в
повному обсязі зі період з 10.09.2013 р. по
31.07.2014 р. та траншів гарантійного
платежу та укладенні договору
страхування власної відповідальності
за шкоду заподіяну тертім особам.

4) Підставою для виселення є
порушення ТОВ "Торгівельний будинок
"Амстор" частини 1 ст. 785 ЦК України.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор" не підлягають
задоволенню, а позовні вимоги третьої
особи з самостійними вимогами -
Компанії "VARNIATE LIMITED" підлягають
задоволенню частково.

Згідно з ч. 1 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Проаналізувавши зміст укладеного між
сторонами договору оренди нерухомого
майна від 20.02.2013 р., можливо дійти до
висновку, що за своєю правовою природою
він і є договором оренди.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу
України, за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Як передбачено статтею 761 ЦК України
право передання майна у найм має
власник речі або особа, якій належать
майнові права. Наймодавцем може бути
також особа, уповноважена на укладення
договору найму.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
на момент укладення спірного договору
оренди нерухомого майна від 20.02.2013 р.
ТОВ "Петрохолдинг-Інвест" (орендодавцю
за договором) належали майнові права на
нежитлові приміщення загальною площею
17266,00 кв.м. за адресою м. Київ, вул.
Борщагівська, буд. 154, які ним були
проінвестовані за Інвестиційним
договором б/н від 04.12.2009 р.

При цьому, твердження позивача про те,
що ТОВ "Петрохолдинг-Інвест" не мало
права передавати нежитлові приміщення
в оренду, оскільки не мало права
власності на них, є хибними, з огляду на
те, що останньому належали майнові
права на такий об'єкт оренди.

З огляду на відсутність об'єкту
нерухомості (його незбудованість)
Верховний суд України в своїй
постанові від 30.01.2013 року №6-168цс12
зазначає, що «майнове право», яке можна
визначити як «право очікування», є
складовою майна як об'єкта цивільних
прав.

На момент укладання спірного договору
оренди об'єкт нерухомості був повністю
оплачений інвестором та був
збудований.

З моменту закінчення будівництва
«право очікування» інвестора
будівництва (ТОВ "Петрохолдинг-Інвест")
та першого власника об'єкта
нерухомості припинили своє існування
шляхом трансформації в права пов'язані
з майном, відмінні від права власності,
у тому числі права, які є складовими
частинами права власності та були
достатніми для укладення договору.

Положення ч.1 ст.761 ЦК України, надають
право передавати майно у найм не тільки
власнику речі, але й особі, якій
належать майнові права, у даному
випадку суб'єкту господарювання.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу.

Згідно ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Тож, відповідно до положень чинного
законодавства України, визнання
правочину недійсним ставиться в
залежність від його відповідності
вимогам чинного законодавства та актам
органів державної влади.

За таких обставин, оскільки ТОВ
"Петрохолдинг-Інвест" належали майнові
права на об'єкт оренди, а саме нежитлове
приміщення загальною площею 4098,2 кв.м.,
що розташоване на відмітці - 3.800, - 5.100
будівлі громадського центру з
гостьовою стоянкою, який знаходиться
за адресою: м. Київ, вул. Борщагівська,
буд. 154, та відповідно останнє мало
право передавати таке приміщення в
оренду, а спірний договір відповідає
всім вимогам законодавства, суд визнає
необґрунтованими вимоги позивача про
визнання недійсним договору оренди
нерухомого майна від 20.02.2013 р. із
заявлених підстав.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК
України, якщо сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу
України, правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Зі змісту частини 3 статті 640 цього
Кодексу вбачається, що договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Отже, згідно з частиною 1 статті 210
Кодексу такі правочини є вчиненими з
моменту їх державної реєстрації.

Згідно зі ст. 793 Цивільного кодексу
України, договір найму будівлі або
іншої капітальної споруди (їх окремої
частини) укладається у письмовій формі.
Договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) строком на три роки і більше
підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір найму будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини), укладений на строк не менше
ніж на три роки, підлягає державній
реєстрації (ст. 794 ЦК України).

З огляду на наведене, приймаючи до
уваги, що в силу вимог ст.ст. 793, 794 ЦК
України договір оренди нерухомого
майна від 20.02.2013 р. укладений на 35
місяців, тобто менше 3 років, він не
підлягає обов'язковому нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації, а
тому, суд дійшов висновку, що вказаний
договір є укладеним, тобто таким, що
відбувся, а отже, не може бути визнаний
дійсним на підставах, встановлених ч. 2
ст. 220 ЦК України.

Тому суд першої інстанції вірно визнав
необґрунтованою вимогу третьої особи з
самостійними вимогами про визнання
договору оренди нерухомого майна від
20.02.2013 р. дійсним, та відмовив у її
задоволенні.

Щодо права Компанії "VARNIATE LIMITED" (третьої
особи з самостійними вимогами) на
стягнення заборгованості та штрафних
санкцій з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор", а також розірвання
договору оренди, то останнє набуло таке
право з моменту реєстрації та переходу
права власності на підставі статті 770
ЦК України, яка визначає, що у разі
зміни власника речі, переданої у найм,
до нового власника переходять права та
обов'язки наймодавця.

Таким чином, з 10.09.2013 року до Компанії
"VARNIATE LIMITED" перейшли права та обов'язки
орендодавця за договором оренди
нерухомого майна від 20.02.2013 р., зокрема,
і право на отримання орендної плати з
орендаря - ТОВ "Торгівельний будинок
"Амстор" та розірвання договору оренди.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу
України, за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, що
за надані третьою особою з
самостійними вимогами в орендну
приміщення за період з 10.09.2013 р. по 31.07.2014
р. позивачем було нараховано
відповідачеві орендної плати на суму
5067498,07 грн., про що було складено акти
здачі-приймання наданих послуг, та
направлені 12.06.2014 р. позивачеві (за
первісним позовом) разом із
супровідним листом №1/05-А від 12.05.2014 р.

При цьому, визначена орендна плата
позивачем (за первісним позовом) так і
не була сплачена.

Крім того, третьою особою з
самостійними вимогами проведено
коригування орендної плати, що
підлягає оплаті, відповідно до зміни
офіційного курсу НБУ на день оплати в
порядку частини 4 пункту 5.7. договору
оренди, за яким орендна плата, з
урахуванням коригування за період з
10.09.2013 р. по 31.07.2014 р. становить 7050 490,72
грн.

Судом першої інстанції перевірено
розрахунок коригування орендної плати
третьої особи з самостійними вимогами,
та вірно встановлено, що в ньому
допущено помилку у визначенні суми
збільшення, та встановлено, що
обґрунтованою сумою заборгованості по
орендній платі з урахуванням
коригування до офіційного курсу НБУ є у
розмірі 7048495,76 грн.

Як встановлено ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор" було порушено умови
договору оренди нерухомого майна від
20.02.2013 р., а також положення ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України, тому
вимога третьої особи з самостійними
вимогами про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний будинок "Амстор"
заборгованості з орендної плати з
урахуванням коригування в частині
7048495,76 грн., визнаються судом
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу
України, зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор" було порушено умови
договору оренди нерухомого майна від
20.02.2013 р. в частині сплати орендної
плати за користуванням приміщення,
тобто в тій частині, на яку
розраховував орендодавець, надавши у
користування приміщення.

За таким обставин, враховуючи
порушення Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор" істотних умов договору
оренди нерухомого майна від 20.02.2013 р.,
суд першої інстанції правомірно визнав
обґрунтованою та задоволив вимогу
третьої особи з самостійними вимогами
про розірвання оренди нерухомого майна
від 20.02.2013 р.

Щодо вимоги третьої особи з
самостійними вимогами про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Петрохолдинг-Інвест"
першого траншу Гарантійного платежу у
розмірі 447283,48 грн., то слід відмовити у
задоволенні останньої через
необґрунтованість, оскільки як
встановлено п. 5.5 договору плата за
перший з Дати відкриття ТРЦ
календарний місяць оренди
зараховується із суми Гарантійного
платежу, та відповідно належить ТОВ
"Петрохолдинг-Інвест", як оренда плата,
сплачена орендодавцеві за договором з
моменту передачі приміщення (07.03.2013 р.)
до дня набуття третьою особою з
самостійними вимогами права власності
на об'єкт оренди (10.09.2013 р.).

Стосовно вимоги третьої особи з
самостійними вимогами про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор" заборгованості зі
сплати другого та третього
Гарантійного платежу з урахуванням їх
коригування у розмірі 1653014,67 грн., слід
зазначити наступне.

Згідно п. 5.5. договору плата за другий з
Дати відкриття ТРЦ календарний місяць
оренди зараховується із суми
Гарантійного платежу, а плата за
останній місяць зараховується в
рахунок оплати орендної плати за
останній місяць орендокористування.

Таким чином, другий платіж із
Гарантійного платежу належить також
ТОВ "Петрохолдинг-Інвест", як оренда
плата за другий місяць користування
ТОВ "Торгівельний будинок "Амстор"
орендованим приміщенням, та не може
бути стягнутий третьої особою з
самостійними вимогами через
відсутність права вимоги за такою
сумою.

Щодо третього Гарантійного платежу з
урахуванням його коригування, який за
вірним перерахунком суду першої
інстанції складає 881276,93 грн., то такий
мав би належати третій особі з
самостійними вимогами, як орендодавцю
до моменту розірвання договору оренди,
та мав би бути сплачений орендарем
протягом 10 банківських днів з дати
відкриття ТРЦ і відповідно зарахованим
в якості оплати оренди за останній
місяць орендокористування.

Проте, враховуючи, що договір оренди
нерухомого майна від 20.02.2013 р. є
розірваним з моменту прийняття рішення
по справі, а за весь час користування
ТОВ "Торгівельний будинок "Амстор"
приміщенням стягнута з останнього
орендодавцем орендна плата, обов'язок
сплати третього Гарантійного платежу
для гарантії оплати оренди у орендаря
відпав із прийняттям рішення по справі,
та задоволеннях вищевказаних вимог,
відтак, - суд першої інстанції
правомірно та цілком законно визнав
необґрунтованими вимоги третьої
особою з самостійними вимогами в
частині стягнення другого та третього
Гарантійного платежу з урахуванням їх
коригування у розмірі 1653014,67 грн.

Крім того, третя особа з самостійними
вимогами просила стягнути з ТОВ
"Торгівельний будинок "Амстор" штраф за
прострочення виконання грошового
зобов'язання понад 30 днів у розмірі
1410098,14 грн., штраф за прострочення
виконання грошового зобов'язання понад
60 днів у розмірі 1410098,14 грн., штраф за
прострочення поповнення гарантійного
платежу у розмірі 19470488,64 грн.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216
Господарського кодексу України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинення ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведено, що ним вжито усіх
належних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230
ГК України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 ст. 231 ГК України встановлено,
що штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано. Діючим господарським
законодавством не передбачена
можливість нарахування пені більше ніж
за півроку і цей строк є присікальним.

Як роз'яснено у пункті 2.1. Постанови
Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року N 14
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", пеня, за
визначенням частини третьої статті 549
ЦК України, - це вид неустойки, що
забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки -
штрафу до грошового зобов'язання
законом не передбачено, що, втім, не
виключає можливості його встановлення
в укладеному сторонами договорі
(наприклад, за необґрунтовану відмову
від переказу коштів за розрахунковими
документами отримувача коштів),
притому і як самостійний захід
відповідальності, і як такий, що
застосовується поряд з пенею. В
останньому випадку не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати.

Пунктом 2.9 вказаної Постанови
роз'яснено, що за приписом статті 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" та частини другої статті 343
ГК України розмір пені за прострочку
платежу не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня. Якщо в укладеному
сторонами договорі зазначено вищий
розмір пені, ніж передбачений у цій
нормі, застосуванню підлягає пеня в
розмірі згаданої подвійної облікової
ставки.

Слід зазначити, що нарахування третьою
особою штрафних санкцій у вигляді
подвійного штрафу за порушення
виконання грошового зобов'язання понад
30 і 60 днів є застосуванням одного і того
ж виду неустойки за одне
правопорушення, що є неправомірним.

Крім того, третьою особою нараховано
штраф у вигляді 5% орендної плати за
прострочення поповнення гарантійного
платежу, і за кожний день прострочення,
викладеного у пункті 10.2.7 договору, що є
неможливим з огляду на те, що штраф
являється разовою санкцією та не може
нараховуватися за кожний день
прострочення, а відтак, - суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
вказаним пунктом сторони фактично
погодили пеню, яка вираховується у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання та
не може перевищувати подвійну облікову
ставку НБУ.

За таких обставин, правомірним буде
нарахування третьою особою з
самостійними вимогами штрафу у вигляді
20% від простроченої суми грошового
зобов'язання понад 60 днів та
нарахування пені.

Суд першої інстанції перевіривши
наданий третьою особою з самостійними
вимогами розрахунок штрафу та пені,
вірно встановив, що в останньому
допущено помилки, зокрема у визначенні
суми, з якої вираховуються санкції, а
пеня нарахована за період більше 6
місяців та понад подвійну облікову
ставку НБУ.

Отже, обґрунтованими визнаються вимоги
в частині стягнення з ТОВ "Торгівельний
будинок "Амстор" штрафу за прострочення
виконання грошового зобов'язання понад
60 днів у сумі 1409699,15 грн. та пені у
розмірі 57126,06 грн. за період з 10.09.2013 р. по
10.03.2014 р.

Також третя особа з самостійними
вимогами просить суд стягнути з ТОВ
"Торгівельний будинок "Амстор" 3% річних
у розмірі 253236,24 грн. за період з 10.09.2013 р.
по 29.08.2014 р.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Наданий третьою особою з самостійними
вимогами розрахунок 3 % річних, є
невірним, в останньому допущено
помилку, зокрема у визначенні суми, з
якої вираховуються річні.

За вірним розрахунком суду першої
інстанції, який перевірено колегією
суддів, обґрунтованими визнаються
вимоги про стягнення з ТОВ
"Торгівельний будинок "Амстор" 3% річних
у розмірі 230723,80 грн. за період з 10.09.2013 р.
по 29.08.2014 р.

Щодо вимоги третьої особи з
самостійними вимогами про виселення
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор" з нежитлового
приміщення загальною площею 4098,2 кв.м.,
що розташоване на відмітці - 3.800, -5.100
будівлі за адресою: м. Київ, вул.
Борщагівська, 154, та передати дане
приміщення Компанії "VARNIATE LIMITED", слід
відзначити наступне.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу
України визначено, що у разі припинення
договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у
стані, в якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За таких обставин, оскільки договір
оренди нерухомого майна від 20.02.2013 р. є
розірваним, а орендні правовідносини
припинено, відповідачем не звільнено
орендоване приміщення на те повернуто
його власникові, суд першої інстанції
цілком правомірно визнав
обґрунтованими вимоги третьої особи з
самостійними вимогами, в частині
виселення Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний
будинок "Амстор" з нежитлового
приміщення загальною площею 4098,2 кв.м.,
що розташоване на відмітці - 3.800, -5.100
будівлі за адресою: м. Київ, вул.
Борщагівська, 154, та передати дане
приміщення Компанії "VARNIATE LIMITED".

Тож, оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції є цілком
обгрутнованим та законним, тому
відсутні підстави для скасування чи
зміни останнього.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва
від 04.09.2014 року у справі №
910/14259/14 залишити без змін, а апеляційні
скарги без задоволення.

2. Справу № 910/14259/14 повернути до
господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови направити сторонам
та третій особі.

Головуючий суддя
О.М. Баранець

Судді
О.Ф. Синиця

Н.Ф. Калатай

Повний текст постанови складено 02.12.2014
року.