м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/6927/14 06.11.14

За позовом публічного
акціонерного товариства «Запорізький
автомобілебудівний завод»

До товариства з обмеженою
відповідальністю «САП Україна»

про визнання недійсними в
частині договору та додатку до
договору

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Самсонова І.В.
(за дов.)

від відповідача Соколова О.В. (за
дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
«Запорізький автомобілебудівний
завод» звернулося до господарського
суду до товариства з обмеженою
відповідальністю «САП Україна» про
визнання недійсними:

- п. 4.2.1 договору № 19кп/1010 від 26.07.2010 в
частині «Крім того ПДВ у розмірі -920848,50
грн.. Разом ПДВ - 5525091 грн.»

- рядка додатку № 1 «ПДВ/VAT 920848,50 та
«Разом з ПДВ/Together with VAT - 5525091»/.

Позовні вимоги мотивовані наступними
обставинами.

26.07.2010 між товариством з обмеженою
відповідальністю «САП Україна»
(виконавцем) та закритим акціонерним
товариством з іноземною інвестицією
«Запорізький автомобілебудівний
завод» (замовником) укладено договір №
SАР 19кп/2010, за яким відповідач надає
позивачу невиключне право
користування програмним забезпеченням
SАР в обсязі та на умовах, передбачених
договором, а позивач зобов'язується
прийняти надані права та оплатити їх
згідно з умовами договору та додатків
до нього. Відповідно до статті 4
Договору ціна Договору становить
сукупність вартості за надання прав
користування та вартості за надання
послуг з підтримки, включаючи ПДВ, та
становить 5525091 грн.. 30.07.2010 сторонами
підписано акт приймання-передачі прав
користування програмним забезпеченням
та його інсталяції шляхом відповідної
передачі ліцензій вартістю 5525091 грн., у
тому числі ПДВ у розмірі 920848,50 грн.
Позивач сплатив відповідачу 5525091 грн. у
тому числі ПДВ.

Згідно з отриманою від відповідача
податковою накладною № 306 від 30.07.2010
позивач включив до складу податкового
кредиту вересня 2010 року суму ПДВ у
розмірі 920848,5 грн..

За результатами проведеної
позапланової документальної перевірки
позивача з питання правильності
обчислення від'ємного значення ПДВ за
серпень-вересень 2010 року
Спеціалізована державна податкова
інспекція по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжі
визнала неправомірним включення до
податкового кредиту сум ПДВ, у тому
числі й суму ПДВ, що нарахована на
підставі договору з відповідачем у
розмірі 920848,50 грн. Підставою для цього
став висновок податкового органу про
те, що платіж за договором за своєю
правовою суттю є «роялті» і тому така
операція не є об'єктом оподаткування
згідно з п.п. 3.2.7 п.3.2 ст. 3 Закону України
«Про податок на додану вартість».

На підставі акту перевірки СДПІ
прийняла відповідне податкове
повідомлення - рішення № 10 від
27.12.2010, яким зменшила бюджетне
відшкодування позивачеві на 4537957 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням
СДПІ, позивач оскаржив податкове
повідомлення - рішення (ППР) в судовому
порядку.

Постановою Запорізького
адміністративного суду від 10.02.2011
податкове повідомлення - рішення було
скасовано у повному обсязі. Але 24.09.2013
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд скасував
постанову першої інстанції та прийняв
нову, якою податкове повідомлення -
рішення № 10 від 27.12.2010 скасовано
частково на суму 3617108,5 грн., в решті
позову було відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду №
2а-0870/178/11 від 24.09.2013 відмовлено в
скасуванні ППР на суму 920848,5 грн. в
частині оподаткування операції з
придбання програмного забезпечення
згідно з договором з відповідачем.

На думку позивача, судом встановлено,
що перелічені вище платежі, здійснені
позивачем на користь відповідача
відповідно до договору за надане
програмне забезпечення, по суті є
«роялті» відповідно до п.1.30 ст.1 діючого
на той час Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».
Так, згідно з постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24.09.2013
платежі за вказаним договором за своєю
правовою суттю є роялті, внаслідок чого
вони не є об'єктом оподаткування
податком на додану вартість, і як
наслідок, сума податку на додану
вартість в складі вартості прав
користування програмним забезпеченням
- 920849 грн. не підлягає включенню до
складу податкового кредиту.

За таких обставин позивач вважає, що
умова договору, яка передбачає
нарахування податку на додану вартість
на вартість прав користування
програмним забезпеченням SAP є
незаконною та має бути визнана судом
недійсною, оскільки суперечить нормам
статті 3 Закону України «Про податок на
додану вартість», що діяв в момент
вчинення правочину.

Ухвалою суд від 18.04.2014 порушено
провадження у справі № 910/6927/14.

Відповідач у поданому суду відзиві
позовні вимоги відхилив у повному
обсязі, посилаючись на те, що
кваліфікація платежу за договором як
роялті та неоподаткування цієї
операції ПДВ не є встановленими
обставинами справи, які не потребують
доказування.

Відповідач заявив клопотання про
зупинення провадження у справі №
910/6927/14 до розгляду Вищим
адміністративним судом України
касаційної скарги товариства з
обмеженою відповідальністю «САП
Україна» на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24.09.2013 у
справі № 2а-0870/178/11 .

Частиною 1 ст. 79 ГПК України
передбачено, що господарський суд
зупиняє провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом, а
також у разі звернення господарського
суду із судовим дорученням про надання
правової допомоги до іноземного суду
або іншого компетентного органу
іноземної держави.

Дослідивши наявні матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
учасників процесу, суд дійшов висновку
про наявність підстав для зупинення
провадження у справі № 910/6927/14 до
розгляду Вищим адміністративним судом
України касаційної скарги товариства з
обмеженою відповідальністю «САП
Україна» на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24.09.2013 у
справі № 2а-0870/178/11 (справа № К/800/26660/14),
оскільки рішення у останній щодо
встановлених обставин може вплинути на
вирішення справи № 910/6927/14.

Ухвалою суду від 12.06.2014 зупинено
провадження у справі № 910/6927/14 до
розгляду Вищим адміністративним судом
України касаційної скарги товариства з
обмеженою відповідальністю «САП
Україна» на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24.09.2013 у
справі № 2а-0870/178/11 (справа № К/800/26660/14).

Позивач звернувся до суду з заявою про
поновлення провадження у справі,
оскільки усунено обставини, що стали
підставою для його зупинення. Так,
Вищий адміністративний суд ухвалою №
К/800/49909/13 від 30.09.2014 касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів залишив без задоволення;
касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Запорізький
автомобілебудівний завод» задовольнив
частково; касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю «САП
Україна» задовольнив частково;
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24.09.2013 скасував в частині відмови у
задоволенні позову щодо скасування
податкового повідомлення-рішення від
27.12.2010 № /0 повністю; в цій частині
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 10.02.2011
залишив в силі; в іншій частині
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24.09.2013 залишив без змін, а касаційні
скарги публічного акціонерного
товариства «Запорізький
автомобілебудівний завод» та
товариства з обмеженою
відповідальністю «САП Україна»
залишив без задоволення.

Розглянувши надані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно та
повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, суд встановив:

26.07.2010 між товариством з обмеженою
відповідальністю «САП Україна»
(виконавцем) та закритим акціонерним
товариством з іноземною інвестицією
«Запорізький автомобілебудівний
завод» (замовником) укладено договір
№SАР 19кп/2010 про надання прав
користування програмним забезпеченням
SАР та надання послуг з підтримки (далі -
Договір).

Предметом даного Договору є надання
виконавцем замовникові за плату
невиключного права користування
програмним забезпеченням SАР, в обсязі
та на умовах, передбачених Договором та
додатками до нього (п. 2.1 Договору).
Право користування програмним
забезпеченням SАР надається шляхом
доступу до системи, збереження такого
програмним забезпеченням SАР на
апаратних засобах замовника, шляхом
інсталяції, а також інші права,
передбачені Договором.

В розумінні Договору програмним
забезпеченням є програмне
забезпечення, яке зазначено в додатку
№ 1 до Договору і складається з
машинних програм та пов'язаних з ними
письмових документів, зокрема,
документації, що розроблена виконавцем
та/або SАР AG або для виконавця та/або SАР
AG, але на включаючи базу даних третіх
осіб, що надається замовнику
відповідно до цього Договору, будь-які
випуски, версії або коригуючи рівні
програмного забезпечення SАР, будь-які
повні чи часткові копії або заміни
чого-небудь з вищезазначеного (п. 1.2
Договору).

Обсяг прав, які за Договором включає в
себе користування, визначені розділом 8
Договору, і становить право доступу до
системи, право на відтворення
програмного забезпечення SАР шляхом
його збереження, право на здійснення
інсталяцій, право вилучати із
програмного забезпечення SАР всі
корисні якості, які воно може дати,
право здійснювати модифікацію та/чи
розширення до програмного
забезпечення SАР відповідно до цього
Договору, право проваджувати
інтегровані системи планування
ресурсів підприємства, а також
здійснювати всі види робіт, що
необхідні для впровадження цієї
системи.

При цьому сторони визначили, що
замовник визнає та погоджується, що
право власності на всі права
інтелектуальної власності, включаючи
патент, авторське право, комерційну
таємницю, торгову марку, а також право
абсолютного власника стосовно
програмного забезпечення SАР
знаходиться і залишається володінні
SАР та його ліцензіатів. Замовник
отримує тільки право користування
програмним забезпеченням SАР, що є
власністю SАР AG, але не отримує ніяких
прав власності на програмне
забезпечення SАР, що є власністю SАР AG
або його ліцензіатів (п. 12.1 Договору).

Вартість права користування
програмним забезпеченням SАР, згідно з
п. 4.2.1 Договору, становить 4604242,5 грн.,
крім того ПДВ у розмірі 920848,50 грн.. Разом
з ПДВ - 5525091 грн..

Станом на час укладення Договору
платників податку на додану вартість,
об'єкти, базу та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних та
звільнених від оподаткування операцій,
визначав Закон України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997, № 168/97-ВР,
статтею 3 якого операції з виплати
роялті у грошовій формі були віднесені
до операцій, що не є об'єктом
оподаткування.

Відповідно до п. 1.30 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств (в редакції Закону України
N 283/97-ВР від 22.05.97)», чинній станом на 2010
рік, роялті - платежі будь-якого виду,
одержані як винагорода за користування
або за надання права на користування
будь-яким авторським правом на
літературні твори, твори мистецтва або
науки, включаючи комп'ютерні програми,
інші записи на носіях інформації,
відео- або аудіокасети,
кінематографічні фільми або плівки для
радіо чи телевізійного мовлення; за
придбання будь-якого патенту,
зареєстрованого знака на товари і
послуги чи торгової марки, дизайну,
секретного креслення, моделі, формули,
процесу, права на інформацію щодо
промислового, комерційного або
наукового досвіду (ноу-хау). Не
вважаються роялті платежі за отримання
об'єктів власності, визначених у
частині першій цього пункту, у
володіння або розпорядження чи
власність особи або якщо умови
користування такими об'єктами
власності надають право користувачу
продати або відчужити іншим способом
такий об'єкт власності або оприлюднити
(розголосити) секретні креслення,
моделі, формули, процеси, права на
інформацію щодо промислового,
комерційного або наукового досвіду
(ноу-хау), за винятком випадків, коли
таке оприлюднення (розголошування) є
обов'язковим згідно із законодавством
України.

Закон України «Про авторське
право і суміжні права» від 23.12.1993, №
3792-XII розмежовує право користування
об'єктом авторського права та правом
автора.

Так, відповідно до ст. 15 Закону
України «Про авторське право і суміжні
права» виключне право на використання
твору та виключне право на дозвіл або
заборону використання твору іншими
особами належать до майнових прав
автора (чи іншої особи, яка має
авторське право), які можуть бути
передані (відчужені) іншій особі згідно
з положеннями статті 31 цього Закону,
після чого ця особа стає суб'єктом
авторського права. За приписами ст. 31
Закону України «Про авторське право і
суміжні права» передача майнових прав
автора (чи іншої особи, яка має
авторське право) оформляється
авторським договором.

Отже, роялті є платежі за
авторським договором, предметом якого
є користування виключним правом на
використання твору або виключним право
на дозвіл або заборону використання
твору іншими особами.

У той же час, авторське право і
право власності на матеріальний об'єкт,
в якому втілено твір, не залежать одне
від одного. Відчуження матеріального
об'єкта, в якому втілено твір, не
означає відчуження авторського права і
навпаки (стаття 12 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»).

Як зазначено вище, предметом
Договору є надання виконавцем
замовникові за плату невиключного
права користування програмним
забезпеченням SАР, тобто права
користування об'єктом авторського
права. Вказаний Договір не є авторським
договором, оскільки не регулює
відносини щодо користування
авторськими правами на програмне
забезпеченням SАР, а тому визначена ним
плата не є роялті в розумінні п. 1.30 ст. 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств (в редакції
Закону України N 283/97-ВР від 22.05.97)»,
чинній станом на 2010 рік.

З огляду на викладене, умови
Договору щодо порядку визначення
вартості плати за користування
програмним забезпеченням SАР не є
предметом регулювання приписами
статті 3 Закон України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997, № 168/97-ВР
щодо віднесення операції з виплати
роялті у грошовій формі до операцій, що
не є об'єктом оподаткування, та їм не
суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьої, п'ятою,
шостою ст. 203 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства, особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Доказами, наданими позивачем, не
доведено, що п. 4.2.1 Договору та додаток
№ 1 укладено з порушенням вимог
законодавства.

Інших доказів недійсності п. 4.2.1
Договору та додатку № 1, ніж ті, що
містяться в позовних вимогах,
позивачем не надано.

Враховуючи вищезазначене суд вважає,
що позовні вимоги належним чином
необґрунтовані, документально не
доведені та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити
повністю.

Рішення підписано 27.11.2014 .

Суддя
С. А. Ковтун