ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"30" жовтня 2014 р.
Справа № 911/4624/14

Суддя Карпечкін Т.П., розглянувши
позовну заяву і додані до неї документи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вест Ост Медікал»;

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ФАРМСЕРВІС-ПЛЮС
КРИМ»;

про стягнення 34 151,11 грн.

встановив:

28.10.2014 року до Господарського суду
Київської області надійшла позовна
заява Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вест Ост Медікал» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ФАРМСЕРВІС-ПЛЮС
КРИМ» про стягнення 34 151,11 грн.

Розглянувши подану позовну заяву,
господарський суд встановив, що вона не
відповідає вимогам розділу VIII
Господарського процесуального кодексу
України, та підлягає поверненню без
розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України
позовна заява повинна містити виклад
обставин, на яких ґрунтуються позовні
вимоги; зазначення доказів, що
підтверджують позов; обґрунтований
розрахунок сум, що стягуються чи
оспорюються; законодавство на підставі
якого подається позов.

Проте, позивач у позові не обґрунтував
на підставі якого законодавства
відповідач зобов'язаний відшкодувати
позивачу пеню та штраф за Договором
поставки № 103-2013 П від 20.05.2013 року.

Пунктом 3 статті 63 Господарського
процесуального кодексу України
частини 1 передбачено, що суд повертає
позовну заяву і додані до неї документи
без розгляду, якщо у позовній заяві не
вказано обставини, на яких ґрунтується
позовна вимога, доказів, що
підтверджують викладені в позовній
заяві обставини, обґрунтований
розрахунок стягуваної чи оспорюваної
суми.

Відповідно до ст. 56 ГПК України,
позивач, прокурор зобов'язані при
поданні позову надіслати сторонам
копії позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення.

Згідно п. 2 ст. 57 ГПК України, до позовної
заяви додаються документи, які
підтверджують відправлення
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви, позивачем на підтвердження
направлення відповідачеві копії
позовної заяви та доданих до неї
документів додано фіскальні чеки
№ 2383, № 2384, № 2385 від 10.07.2014 року та
опис вкладення в цінний лист від 22.10.2014
року, тоді як позовна заява датована
21.10.2014 року.

Правилами надання послуг поштового
зв'язку, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України № 270 від
05.03.2009 року встановлено, що про
прийняття для пересилання
реєстрованого поштового відправлення
(поштового переказу) відправникові з
додержанням вимог Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" видається розрахунковий
документ, що підтверджує надання такої
послуги (касовий чек, розрахункова
квитанція тощо).

Отже, зазначеною нормою передбачена
видача відправнику розрахункового
документа, який є доказом прийняття для
пересилання реєстрованого поштового
відправлення.

Відтак, фіскальні чеки № 2383, № 2384, № 2385
від 10.07.2014 року та опис вкладення в
цінний лист від 22.10.2014 року, не можуть
бути належним доказом надсилання
відповідачу копії позовної заяви № 122
від 22.10.2014 року та доданих до неї
документів.

Відповідно до п. 3.5 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», недодержання вимог
статті 56 та пунктів 2 і 3 частини першої
статті 57 ГПК щодо форми, змісту і
додатків до позовної заяви тягне за
собою наслідки, передбачені статтею 63
ГПК.

Таким чином, позивачем не подано
доказів надсилання відповідачеві
копії позовної заяви і доданих до неї
документів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України,
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо не
подано доказів надсилання
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Крім того, позивачем в п. 3 прохальної
частини позовної заяви заявлено вимогу
про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на майно та грошові
кошти, що належать відповідачу.

Господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду (стаття 66
Господарського процесуального кодексу
України).

З метою забезпечення правильного і
своєчасного вирішення господарського
спору суддя вчиняє в необхідних
випадках такі дії по підготовці справи
до розгляду в тому числі і вирішує
питання про вжиття заходів до
забезпечення позову (пункт 10 статті 65
Господарського процесуального кодексу
України).

Вищий господарський суд України у
пункті 10 інформаційного листа від 15
березня 2007 року № 01-8/123 «Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2006 році» на запитання, якщо
позовна заява містить клопотання щодо
вжиття заходів до забезпечення позову,
то чи повинен суддя розглянути таке
клопотання під час підготовки до
розгляду справи або може зробити це в
судовому засіданні з розгляду
відповідної справи, відповів таке. Якщо
клопотання про вжиття заходів до
забезпечення позову подано разом із
позовною заявою або викладено в цій
заяві, його може бути розглянуто під
час підготовки справи до розгляду в
порядку статті 65 Господарського
процесуального кодексу України.

Забезпечення позову є засобом, що
гарантує виконання майбутнього
рішення господарського суду.
Забезпечення позову полягає у вжитті
заходів, за допомогою яких у подальшому
гарантується виконання судових актів.

Умовою застосування заходів до
забезпечення позову за вимогами
майнового характеру є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення. Отже, найдоцільніше
вирішувати питання забезпечення
позову на стадії попередньої
підготовки справи до розгляду.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви. (Постанова Пленуму
Вищого господарського суду України №16
від 26.12.2011 року).

Проте, як вбачається з матеріалів
позовної заяви, в порушення
вищезазначених вимог, позивачем не
зазначено обставин, які можуть в
подальшому утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення та не
додано доказів, які б підтверджували
наявність фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного виду
забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись п. 3, 6
ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського
процесуального кодексу України, суд , -

ухвалив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вест Ост Медікал» з
доданими до неї матеріалами, всього на
18 аркушах (в т.ч. оригінал платіжного
доручення № 1667 від 16.10.2014 року,
опис вкладення у цінний лист від 22.10.14
року та фіскальні чеки № 2383,
№ 2384, № 2385 від 10.07.2014 року) повернути
заявнику без розгляду.

Повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущених
порушень.

Суддя
Т.П. Карпечкін