м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"
до Фізичної
особи-підприємця Бологіної Юлії
про захист виключного права
на самостійну частину
аудіовізуального твору, стягнення
компенсації в розмірі 48 720,00 грн.
Суддя Гумега О.В.
від позивача: не з'явився
від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"
(позивач) звернулося до Господарського
суду міста Києва з позовом до Фізичної
особи-підприємця Бологіної Юлії
Олександрівни (відповідач) про
поновлення порушених відповідачем
виключних прав позивача на персонажі
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу «Маша і
Мєдвєдь», які є самостійною частиною
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу «Маша і
Мєдвєдь» за окремим фактом
розповсюдження без дозволу Товариства
з обмеженою відповідальністю "Маша і
Мєдвєдь" за товарним чеком від 01.09.2014
року - папки для зошитів «Маша і
Мєдвєдь» та за окремим фактом
розповсюдження без дозволу Товариства
з обмеженою відповідальністю "Маша і
Мєдвєдь" за товарним чеком від 11.09.2014
року - пеналу «Маша і Мєдвєдь», шляхом
стягнення з відповідача на користь
позивача компенсації в розмірі 48 720,00
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем, в належному їй
магазині «Канцтовари», що
знаходиться за адресою: м. Київ, на
території ринку «Колібріс»
(перехрестя вул. Г. Юри та просп. Л.
Курбаса) проводився продаж
(реалізація, розповсюдження) папки
для зошитів «Маша і Мєдвєдь» (надалі -
Товар-1) та пеналу «Маша і Мєдвєдь»
(надалі - Товар-2), на яких без дозволу
позивача, як власника виключного
права на аудіовізуальний твір «Маша
і Мєдвєдь», зображені персонажі з
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу «Маша і
Мєдвєдь», а саме персонажі «Маша»,
«Мєдвєдь» та «Панда».
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.10.2014 р. було порушено
призначено розгляд справи на 27.10.2014 р.
27.10.2014 р. через відділ діловодства суду
від представника позивача надійшла
заява про здійснення фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
27.10.2014 р. через відділ діловодства суду
від представника позивача надійшло
власне письмове підтвердження про
відсутність аналогічного спору.
В судове засідання, призначене на 27.10.2014
р., представник позивача з'явився.
Представник відповідача в судове
засідання, призначене на 27.10.2014 р., не
з'явився, про поважні причини неявки
суд не повідомив, вимоги ухвали суду
від 03.10.2014 р. не виконав, про час та місце
судового розгляду був повідомлений
В судовому засіданні, призначеному на
27.10.2014 р., клопотання позивача, подане
27.10.2014 р. через відділ діловодства суду,
про фіксування судового процесу судом
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.10.2014 року розгляд справи
відкладено на 10.11.2014 об 11:10 год.
07.11.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва
відповідач надав відзив на позовну
В судове засідання, призначене на
10.11.2014 року, з'явилися представники
В судовому засіданні, призначеному на
10.11.2014 року, представник позивача
звернувся до суду з клопотанням про
долучення доказів до матеріалів
справи, а саме компакт-диску, на якому
міститься запис, що підтверджує факт
реалізації товару. Клопотання
позивача судом задоволено та
передано до відділу діловодства суду
В судовому засідання, призначеному
на 10.11.2017 року, позивач позовні
вимоги підтримав повністю.
В судовому засіданні, призначеному
на 10.11.2017 року, представник
відповідача проти задоволення
позовних вимог заперечував з підстав
викладених у відзиві, поданому 07.11.14
року через відділ діловодства суду.
Зокрема, представник відповідача
вказав, що відповідач здійснює
підприємницьку діяльність за адресою:
м. Київ, транспортна розв'язка
проспект Леся Курбаса та вул. Гната
Юри, Торговий центр «Колібріс» на
дев'яти м. кв. павільйону 12-А.
Орендарем дев'яти м. кв. в даному
торговому центрі є також ПП Козирєва
Руслана Володимирівна, яка також
займається продажем канцелярських
товарів і використовує найману працю,
в той час коли у відповідача
наймані працівники відсутні.
Представник відповідача вказує, що
товарні чеки, надані позивачем в
якості доказів, виписані з
порушенням чинного законодавства та
містять підпис, який автентичний
підпису найманого працівника ПП
Козирєва Руслана Володимирівна -
Прокопенко Н. Я. Представник
відповідача також вказала, що
відповідач (фізична особа-підприємець
Бологіна Б. О.) особисто не
здійснювала продаж спірного товару.
Крім того, представник відповідача
зазначив, що позивачем не доведено
наявність у нього виключних прав на
аудіовізуальний твір «Маша і
В судовому засіданні, призначеному
на 10.11.2017 року, оголошено перерву до
17.11.14 року о 13.45 год.
В судове засідання, призначене на
17.11.2014 року, з'явилися представники
позивача та відповідача.
В судовому засіданні, призначеному
на 17.11.2017 року, представник позивача
звернувся до суду з клопотанням про
долучення доказів до матеріалів
справи, а саме компакт-диску, на якому
міститься запис аудіовізуального
твору «Маша і Мєдвєдь», а саме серії
«Дальний родственник». Клопотання
позивача судом задоволено та
передано до відділу діловодства суду
В судовому засіданні, призначеному
на 17.11.2017 року, представник позивача
позовні вимоги підтримав повністю,
представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
В судовому засіданні, призначеному
на 17.11.2017 року, судом досліджувалися
докази, а саме записи що містяться
на компакт-дисках, наданих
представником позивача для долучення
до матеріалів справи.
В судовому засіданні, призначеному
на 17.11.2017 року, оголошено перерву до
01.12.14 року об 11.10 год.
В судове засідання, призначене на
01.12.2014 року, представники позивача та
відповідача не з'явилися. Про час та
місце розгляду справи представники
сторін повідомлені в судовому
засіданні, призначеному на 17.11.2017
року, що додатково підтверджується
розпискою про оголошення перерви в
судовому засіданні, наявною в
матеріалах справи.
01.12.2014 року через відділ діловодства
суду представник відповідача
звернувся до суду з клопотанням про
відкладення розгляду справи не
раніше 04.12.2014 року.
В судовому засіданні, призначеному
на 01.12.2014 року, здійснювався розгляд
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи,
поданого 01.12.2014 року через відділ
діловодства суду. Клопотання
представника відповідача судом
Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.
Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному судовому засіданні.
При цьому відкладення розгляду справи
є правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" (далі -
Постанова Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р.) визначено, що у випадку
нез'явлення в засідання представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Обставини, які б перешкоджали чи не
дозволяли розглянути спір в даному
судовому засіданні, судом не були
встановлені.

Враховуючи наведене, суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи по суті в судовому засіданні
01.12.2014 р. без участі представників
сторін, запобігаючи одночасно
безпідставному затягуванню розгляду
спору.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у
судовому засіданні 01.12.2014 р. було
проголошено вступну та резолютивну
частину рішення та повідомлено, що
повне рішення буде складено у термін,
передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача, дослідивши
наявні у матеріалах справи докази,
оглянувши в судових засіданнях
оригінали та нотаріально засвідчені
копії документів, копії яких
знаходяться в матеріалах справи,
Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

У пункті 28 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
№ 12 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом прав інтелектуальної
власності" зазначено, що з огляду на
приписи статті 33 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) щодо обов'язку доказування
і подання доказів господарському суду
у вирішенні питання про те, якій
стороні належить доводити обставини,
що мають значення для справи про захист
авторського права чи суміжних прав,
слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність
йому авторського права та/або суміжних
прав чи права на їх захист, а також факт
використання об'єктів даних прав
відповідачем, а в разі заявлення вимог
про відшкодування шкоди - розмір шкоди
і причинно-наслідковий зв'язок між
завданою шкодою та діями відповідача. У
випадках коли права автора засвідчено
свідоцтвом, виданим в установленому
порядку уповноваженим органом, власник
майнових прав інтелектуальної
власності на твір, які було передано на
зазначений у свідоцтві твір,
звільняється від доведення належності
йому відповідних прав; у таких випадках
обов'язок доведення належності цих
прав іншій особі, ніж та, що зазначена у
свідоцтві, покладається на
відповідача;

2) відповідач має довести додержання
ним вимог Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) і Закону України "Про
авторське право і суміжні права" (далі -
Закон) при використанні ним твору
та/або об'єкту суміжних прав; в іншому
разі фізична або юридична особа
визнається порушником авторського
права та/або суміжних прав, і для неї
настають наслідки, передбачені цими
законодавчими актами. Крім того,
відповідач повинен спростувати
визначену цивільним законодавством
презумпцію винного заподіяння шкоди
(статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору,
пов'язаного з порушенням авторського
права та/або суміжних прав, не є
достатнім загальне посилання суду на
використання твору та/або об'єкта
суміжних прав позивачем: мають бути
з'ясовані конкретні форма і спосіб
використання кожного об'єкта такого
права.

Статтею 435 ЦК України передбачено, що
первинним суб'єктом авторського права
є автор твору. За відсутності доказів
іншого автором твору вважається
фізична особа, зазначена звичайним
способом як автор на оригіналі або
примірнику твору (презумпція
авторства). Суб'єктами авторського
права є також інші фізичні та юридичні
особи, які набули прав на твори
відповідно до договору або закону.

Відповідно до частини першої статті 15
Закону майнові права автора (чи іншої
особи, яка має авторське право) можуть
бути передані (відчужені) іншій особі
згідно з положеннями Закону, після
чого ця особа стає суб'єктом
авторського права.

За приписами частини першої статті 31
Закону автор (чи інша особа, яка має
авторське право) може передати свої
майнові права, зазначені у статті 15
цього Закону, будь-якій іншій особі
повністю чи частково. Передача
майнових прав автора (чи іншої особи,
яка має авторське право) оформляється
авторським договором. Майнові права, що
передаються за авторським договором,
мають бути у ньому визначені. Майнові
права, не зазначені в авторському
договорі як відчужувані, вважаються
такими, що не передані.

Згідно ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
"Маша і Мєдвєдь" є юридичною особою за
законодавством Російської Федерації,
місцезнаходженням якої є: м. Москва,
вул. Годовікова, б. 9, будова 3, і якій
присвоєно основний державний
реєстраційний номер 536, що
підтверджується випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб від
21.05.2014 р. № 8935797 УД.

Відповідно до Договору № 010601-МиМ про
відчуження виключного права на
аудіовізуальний твір (серіал «Маша і
Мєдвєдь») від 08.06.2010 року (далі -
договір-1), укладеному між
Товариством з обмеженою
відповідальністю Студія «АНИМАККОРД»
(далі- правовласник) і Товариством з
обмеженою відповідальністю "Маша і
Мєдвєдь" (далі - позивач), правовласник
передав позивачу виключне право на
аудіовізуальний твір - серіал «Маша і
Мєдвєдь» (вісім серій, визначених в
ст. 1.1. договору-1). Договір-1 діє
протягом всього терміну дії
виключного права на аудіовізуальний
твір (ст. 6.1. договору-1).

Відповідно до Договору № 1007/19 про
відчуження виключного права на
аудіовізуальний твір (серіал «Маша і
Мєдвєдь») від 12.11.2010 року (далі -
договір-2), укладеному між
Товариством з обмеженою
відповідальністю Студія «АНИМАККОРД»
(далі- правовласник) і Товариством з
обмеженою відповідальністю "Маша і
Мєдвєдь" (далі - позивач), правовласник
передав позивачу виключне право на
аудіовізуальний твір - серіал «Маша і
Мєдвєдь» (чотири серії, визначені в
ст. 1.1. договору-2). Договір-2 діє
протягом всього терміну дії
виключного права на аудіовізуальний
твір (ст. 6.1. договору-1).

Відповідно до ст. 1.3. договору-1 та
договору-2, правовласник гарантував,
що він є власником виключного
права на аудіовізуальний твір.
Виключне право на аудіовізуальний
твір передається правовласником
набувачу в повному об'ємі для
використання його будь-яким способом
і в будь-якій формі (ст. 1.4. договору-1,
договору-2).

Матеріали справи також містять
докази що свідчать про створення
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу «Маша і
Мєдвєдь» (12 серій) Товариством з
обмеженою відповідальністю Студія
«АНИМАККОРД».

Відповідно до п. 28 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України
від 17.10.12 року № 12 «Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних
із захистом прав інтелектуальної
власності» із змінами і доповненнями,
визначено, що у розгляді господарським
судом справи про захист авторських
прав потрібно виходити з того, що, поки
не доведено інше, автором твору
вважається особа, зазначена як автор на
оригіналі або примірнику твору. Інші
докази, пов'язані з авторством твору,
досліджуються лише в разі, якщо
авторство даної особи на твір
оспорюється або заперечується.

В статті 11 Закону України «Про
авторське право і суміжні права»
передбачено, що особа, яка має
авторське право, для сповіщення про
свої права може використовувати
знак охорони авторського права, який
складається з таких елементів:
латинська літера «С» обведена колом;
ім'я особи, яка має авторське право;
рік першої публікації твору.

Дослідивши в судовому засіданні
наданий позивачем компакт-диск з
мультиплікаційним серіалом "Маша и
Мєдвєдь", серія «Дальний родственник»,
судом встановлено, що саме позивач
зазначений в якості особи, якій
належать виключні майнові авторські
права на серію «Дальний родственник».

Отже, позивач є власником виключних
майнових авторських прав на
аудіовізуальний твір -
мультиплікаційний серіал "Маша и
Мєдвєдь" (серії 1-12), а саме: 1. «Раз, два,
три! Елочка гори!»; 2. «Первая встреча»;
3. «До весны не будить!»; 4. «Весна
пришла!»; 5. «Ловись рыбка!»; 6. «Следы
невиданных зверей!»; 7. «С волками
жить…»; 8. «Позвони мне, позвони!»; 9.
«День варенья»; 10 «Праздник на льду»;
11. «Первый раз в первый класс»; 12.
«Граница на замке»), а також серію
«Дальний родственник» та його
складові частини і має право захищати
свої права, у тому числі шляхом
звернення до господарського суду з
даним позовом.

За визначенням, наведеним у статті 1
Закону України «Про авторське право і
суміжні права», аудіовізуальний твір
- це твір, що фіксується на певному
матеріальному носії (кіноплівці,
магнітній плівці чи магнітному диску,
компакт-диску тощо) у вигляді серії
послідовних кадрів (зображень) чи
аналогових або дискретних сигналів,
які відображають (закодовують) рухомі
зображення (як із звуковим супроводом,
так і без нього), і сприйняття якого є
можливим виключно за допомогою того чи
іншого виду екрана (кіноекрана,
телевізійного екрана тощо), на якому
рухомі зображення візуально
відображаються за допомогою певних
технічних засобів. Видами
аудіовізуального твору є кінофільми,
телефільми, відеофільми, діафільми,
слайдофільми тощо, які можуть бути
ігровими, анімаційними
(мультиплікаційними), неігровими чи
іншими.

Стаття 8 Закону України «Про авторське
право і суміжні права», встановлює,
що об'єктами авторського права є
твори у галузі науки, літератури і
мистецтва, в тому числі
аудіовізуальні твори.

Статтею 9 Закону передбачено, що
частина твору, яка може
використовуватись самостійно, у тому
числі й оригінальна назва твору,
розглядається як твір і охороняється
відповідно до цього закону.

Судом встановлено, що персонажі
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу «Маша і
Мєдвєдь» - «Маша», «Мєдвєдь», «Панда» є
частинами вказаного аудіовізуального
твору, які можуть використовуватися
самостійно, а тому розглядаються судом
як твір.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що
використання твору здійснюється лише
за згодою автора, крім випадків
правомірного використання твору без
такої згоди, встановлених цим Кодексом
та іншим законом.

Відповідно до статті 440 ЦК України та
частини третьої статті 15 Закону
майновими правами інтелектуальної
власності на твір є: право на
використання твору; виключне право
дозволяти використання твору; право
перешкоджати неправомірному
використанню твору, в тому числі
забороняти таке використання; інші
майнові права інтелектуальної
власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону
передбачено, що використання твору
будь-якою особою допускається виключно
на основі авторського договору, за
винятком випадків правомірного
використання, передбачених статтями 21 -
25 цього Закону.

В п. 26 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.12
року № 12 «Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом прав інтелектуальної
власності» із змінами і доповненнями,
також зазначено, що використання
творів та/або об'єктів суміжних прав, -
якщо інше не встановлено законом, -
допускається лише на підставі
передбаченого статтею 1107 ЦК України
договору щодо розпоряджання майновими
правами інтелектуальної власності. При
цьому господарським судам слід мати на
увазі таке: майнові права, не зазначені
в договорі як передані чи дозволені до
використання, вважаються непереданими
та недозволеними; предметом договору
не можуть бути права на використання
творів, які не були чинними; невиключні
права, одержані за ліцензійним
договором, можуть у подальшому
передаватися іншим особам, якщо це
прямо передбачено у первісному
договорі; якщо в ліцензійному договорі
на видання, опублікування чи інше
відтворення твору або об'єкта суміжних
прав винагорода визначається у вигляді
фіксованої суми, то в договорі має бути
зазначено як його істотну умову
максимальний тираж твору або об'єкта
суміжних прав. Примірники творів або
об'єктів суміжних прав, відтворені
понад установлений тираж, є
контрафактними. Будь-які пробні чи
технологічні тиражі повинні входити до
встановленого договором розміру
тиражу.

Отже, зібрані у справі докази
свідчать про наявність у позивача
прав інтелектуальної власності на
аудіовізуальний твір -
мультиплікаційний серіал «Маша і
Мєдвєдь» та частини вказаного
аудіовізуального твору, які можуть
використовуватися самостійно, тобто і
права на захист таких прав у разі їх
порушення.

З огляду на встановлені обставини
справи, суд відхиляє та вважає
необґрунтованими твердження
відповідача з приводу того, що
позивач не довів, що має виключне
право на аудіовізуальний твір, з
огляду на відсутність в поданих
позивачем доказах повного переліку
серій та доказів отримання
виключних прав саме на зображення, що
створені автором-художником, що не
виключає існування інших суб'єктів,
яким можуть належати права на
аудіовізуальний твір серіал «Маша і
Мєдвєдь» .

Суд також вважає за необхідне
вказати, що створення
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу «Маша і
Мєдвєдь» та передача прав на цей
твір позивачу не могли бути
врегульованими законодавчими актами
України, оскільки і створення цього
твору, і передача прав на цей твір,
відбувалися на території Російської
Федерації між суб'єктами права
Російської Федерації.

Звертаючись до суду з позовом про
відновлення порушених авторських
прав шляхом стягнення з відповідача
компенсації, позивач вказує, що
відповідач здійснював продаж товару,
який має статус контрафактного, так
як має в своїй структурі належні
виключно позивачу об'єкти авторського
права. Позивач також вказує, що факт
продажу (реалізації, розповсюдження)
відповідачем контрафактної
продукції є порушенням прав позивача
в рамках п. б. ч. 1 ст. 50 Закону, згідно
якого піратство у сфері авторського
права і або суміжних прав це -
опублікування, відтворення, ввезення
на митну територію України,
вивезення з митної території України
і розповсюдження контрафактних
примірників творів.

У пункті "г" частини першої статті 52
Закону встановлено, що за захистом
свого авторського права і (або)
суміжних прав суб'єкти авторського
права та суміжних прав мають право
звертатися в установленому порядку до
суду та інших органів відповідно до їх
компетенції.

При порушеннях будь-якою особою
авторського права і (або) суміжних прав,
передбачених статтею 50 цього Закону,
недотриманні передбачених договором
умов використання творів і (або)
об'єктів суміжних прав, використанні
творів і об'єктів суміжних прав з
обходом технічних засобів захисту чи з
підробленням інформації і (або)
документів про управління правами чи
створенні загрози неправомірного
використання об'єктів авторського
права і (або) суміжних прав та інших
порушеннях особистих немайнових прав і
майнових прав суб'єктів авторського
права і (або) суміжних прав суб'єкти
авторського права і (або) суміжних прав
мають право: подавати позови про
відшкодування збитків (матеріальної
шкоди), включаючи упущену вигоду, або
стягнення доходу, отриманого
порушником внаслідок порушення ним
авторського права і (або) суміжних прав,
або виплату компенсацій.

Пунктом "г" частини другої вказаної
статті передбачено, що суд має право
постановити рішення чи ухвалу про
виплату компенсації, що визначається
судом, у розмірі від 10 до 50000
мінімальних заробітних плат, замість
відшкодування збитків або стягнення
доходу.

Позивачем визначено суму компенсації в
розмірі 40 мінімальних заробітних плат,
що складає 48 720,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Частиною другою цієї
статті визначено способи захисту
цивільних прав та інтересів. Суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

З огляду на положення зазначеної норми
та принцип диспозитивності у
господарському судочинстві, позивач
має право вільно обирати способи
захисту порушеного права чи інтересу.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу
України, право на захист особа здійснює
на свій розсуд.

В п. 2 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.12
року № 12 «Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом прав інтелектуальної
власності» із змінами і доповненнями,
визначено, що у вирішенні питань,
пов'язаних із способами захисту прав
інтелектуальної власності,
господарським судам потрібно мати на
увазі що загальні способи захисту
права інтелектуальної власності
визначені частиною другою статті 16 ЦК
України і частиною другою статті 20 ГК
України. Наведені у відповідних нормах
переліки способів захисту не є
вичерпними з огляду на вміщений у
статті 16 ЦК України припис про те, що
суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом, а у
статті 20 ГК України - положення щодо
можливості захисту права і законного
інтересу іншими способами,
передбаченими законом.

Частиною першою статті 432 ЦК України
передбачено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
права інтелектуальної власності
відповідно до статті 16 цього Кодексу.

У частині другій згаданої статті 432 ЦК
України визначено способи захисту
права інтелектуальної власності.

Законами України про набуття та
здійснення права на конкретні об'єкти
інтелектуальної власності, зокрема,
статтею 52 Закону України "Про авторське
право і суміжні права" також
передбачено способи захисту
відповідного права, в тому числі і
право на стягнення компенсації.

В п. 51 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.12
року № 12 «Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних із
захистом прав інтелектуальної
власності» із змінами і доповненнями,
зазначено, що за змістом статті 52
Закону України "Про авторське право і
суміжні права" у зв'язку з порушенням
авторського права і (або) суміжних прав
є можливим одночасне застосування
кількох передбачених зазначеною
статтею способів цивільно-правового
захисту таких прав, у тому числі й у
розгляді різних судових справ. Крім
відшкодування збитків як загального
способу захисту порушених прав,
відповідно до пункту "г" частини першої
статті 52 Закону України "Про авторське
право і суміжні права" суб'єкт
авторського права і (або) суміжних прав
може вимагати виплати компенсації
замість відшкодування збитків або
стягнення доходу.

У вирішенні відповідних спорів
господарським судам слід мати на увазі
таке.

Компенсація підлягає виплаті у разі
доведення факту порушення майнових
прав суб'єкта авторського права та/або
суміжних прав, а не розміру заподіяних
збитків. Таким чином, для задоволення
вимоги про виплату компенсації
достатньо наявності доказів вчинення
особою дій, які визнаються порушенням
авторського права та/або суміжних прав,
а розмір збитків суб'єкт такого права
доводити не зобов'язаний. Водночас
розмір доведених збитків має
враховуватися господарським судом у
визначенні розміру компенсації (п. 51.2.
Постанови).

В п.п. 51.3. цієї Постанови вказується,
що у визначенні розміру такої
компенсації господарським судам
необхідно виходити з конкретних
обставин справи і загальних засад
цивільного законодавства,
встановлених статтею 3 ЦК України,
зокрема, справедливості,
добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом
у межах заявлених вимог у залежності
від характеру порушення, ступеню вини
відповідача та інших обставин. Зокрема,
враховується: тривалість порушення та
його обсяг (одно- або багаторазове
використання об'єкта авторського
права); передбачуваний розмір збитків
потерпілої особи; розмір доходу,
отриманого внаслідок правопорушення;
кількість потерпілих осіб; наміри
відповідача; наявність раніше вчинених
відповідачем порушень виключного
права даного позивача; можливість
відновлення попереднього стану та
необхідні для цього зусилля тощо.
Відповідні мотиви визначення розміру
компенсації мають бути наведені в
судовому рішенні.

У визначенні суми компенсації
господарський суд має виходити з того
розміру мінімальної заробітної плати,
який установлено на час прийняття
судом відповідного рішення.

Визначаючи розмір компенсації, яка,
на думку позивача, має бути стягнута
з відповідача в сумі 48720,00 грн.,
позивач виходить з того, що
відповідач реалізовував товар в
якому чотири рази використав об'єкти
авторського права, що можуть
використовуватися самостійно, а тому
на думку позивача, справедливим буде
стягнути з відповідача мінімальну
компенсацію за наступним
розрахунком: 4 (використано зображень
персонажів) х 10 (мінімальних
заробітних плат) х 1218,00 грн. (розмір
однієї мінімальної заробітної плати)
= 48720,00 грн.

Позивач також вказує, що компенсація
має нести в собі присічну функцію,
тобто розмір компенсації має бути
значним для правопорушника.

Інших обґрунтувань та доказів, які б
свідчили про справедливість,
добросовісність та розумність
визначення такого розміру
компенсації позивач суду не надав.

Відповідач проти задоволення
позовних вимог заперечував, зокрема,
з огляду на те, що ним не вчинялися
будь-які дії, які можуть розглядатися
в якості порушення прав позивача на
аудіовізуальний твір -
мультиплікаційний серіал «Маша і
Мєдвєдь».

Судом встановлено, що 22.11.2013 року між
відповідачем (наймач) та Приватним
підприємством «Колібріс» (наймодавець)
укладено договір найму № 39,
відповідно до умов якого наймодавець
передає, а наймач приймає в
тимчасове платне користування
частину павільйону № 12-а (9 кв. м.),
розташованого за адресою: м. Київ,
транспортна розв'язка проспект Леся
Курбаса (50-річчя Жовтня) та вул. Гната
Юри, торговельний центр «Колібріс»
для здійснення роздрібної торгівлі
канцтоварами, культтоварами,
сувенірами.

Судом також встановлено, що 22.11.2013
року між Приватним підприємцем
Козирєвою Р. В. (наймач) та Приватним
підприємством «Колібріс» (наймодавець)
укладено договір найму № 40,
відповідно до умов якого наймодавець
передає, а наймач приймає в
тимчасове платне користування
частину павільйону № 12-а (9 кв. м.),
розташованого за адресою: м. Київ,
транспортна розв'язка проспект Леся
Курбаса (50-річчя Жовтня) та вул. Гната
Юри, торговельний центр «Колібріс»
для здійснення роздрібної торгівлі
канцтоварами, культтоварами,
сувенірами. Наявні в матеріалах
справи докази також свідчать, що
24.03.2014 року між Приватним підприємцем
Козирєвою Р. В. та Прокопенко Н. Я.
укладено трудовий договір між
працівником і фізичною особою, яка
використовує найману працю.

За твердженням позивача, 01.09.2014 року
та 11.09.2014 року його представником
було придбано у відповідача, в
належному відповідачу магазині
«Канцтовари», що знаходиться за
адресою: м. Київ, на території ринку
«Колібріс» (перехрестя вул. Г. Юри та
просп. Л. Курбаса) папку для зошитів
«Маша і Мєдвєдь» (надалі - Товар-1) та
пенал «Маша і Мєдвєдь» (надалі -
Товар-2), на яких без дозволу
позивача, як власника виключного
права на аудіовізуальний твір «Маша
і Мєдвєдь», зображені персонажі з
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу «Маша і
Мєдвєдь», а саме персонажі «Маша»,
«Мєдвєдь» та «Панда».

В якості доказів на підтвердження
наведеного, позивач надав два
товарні чеки, фотокопії папки для
зошитів і пеналу та компакт-диск, на
якому, на думку позивача, міститься
запис, що підтверджує факт реалізації
(продажу) спірного товару.

Оцінивши всі надані докази в
сукупності, суд прийшов до висновків,
що позивач належними засобами не
довів ті обставини, на які він
посилається як на підставу своїх
вимог.

В судовому засіданні оглядався
спірний товар (папка для зошитів і
пенал), які, за твердженням позивача,
придбані у відповідача, фотокопії
цього товару залучені судом до
матеріалів справи. Судом
встановлено, що на зазначених папці
та пеналі зображені персонажі
«Маша», «Мєдвєдь», і «Панда» з
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу «Маша і
Мєдвєдь», будь-яких написів зазначені
товари не містять.

Суд прийшов до висновку, що для
об'єктивного розгляду справи по суті
позивач має довести, що вказані
папка для зошитів і пенал були
придбані позивачем саме у
відповідача.

Судом також досліджено речовий
доказ, а саме компакт-диск з
аудіовізуальною інформацією, який, за
твердженням позивача, доводить факт
реалізації відповідачем представнику
позивача спірного товару, а саме папки
для зошитів і пеналу на яких
розміщено персонажі «Маша»,
«Мєдвєдь», і «Панда» з
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу «Маша і
Мєдвєдь».

Судом встановлено, що зазначений
запис не містить відомостей, які б
могли свідчити, що представник
позивача мав наміри купувати або
купував спірний товар саме у
відповідача. Зокрема, судом
встановлено наступне:

- на записі відсутні будь-які
відомості, що торгівля здійснювалася
саме відповідачем (вивіска, куточок
споживача, тощо):

- зафіксований на запису продавець
товару не є безпосередньо
відповідачем (зазначене не
заперечується сторонами). Доказів
того, що ця особа (продавець)
представляє відповідача, діє від його
імені суду не надано;

- наданий запис не містить інформації
про те, хто і яким чином виписував
товарні чеки та проставляв на них
підписи і печатки;

- наданий запис не містить відомостей
про те, що представник позивача
сплачував (передавав грошові кошти) за
товар, який, за твердженням
представника позивача було придбано у
відповідача. При цьому суд вважає за
необхідне звернути увагу на ту
обставину, що відповідно до ст. 655 ЦК
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні
(покупцеві), а покупець приймає або
зобов'язується прийняти майно (товар)
і сплатити за нього певну грошову
суму.

Судом також досліджені товарні чеки,
надані позивачем в якості доказів
придбання спірного товару у
відповідача.

Закон України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» визначає
правові засади застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг. Дія його
поширюється на усіх суб'єктів
господарювання, їх господарські
одиниці та представників
(уповноважених осіб) суб'єктів
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції у готівковій
та/або безготівковій формі.

Відповідно до преамбули цього
закону, розрахунковий документ -
документ встановленої форми та
змісту (касовий чек, товарний чек,
розрахункова квитанція, проїзний
документ тощо), що підтверджує факт
продажу (повернення) товарів, надання
послуг, отримання (повернення)
коштів, купівлі-продажу іноземної
валюти, надрукований у випадках,
передбачених цим Законом, і
зареєстрований у встановленому
порядку реєстратором розрахункових
операцій або заповнений вручну;

Відповідно до ст. 3 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суб'єкти господарювання,
які здійснюють розрахункові операції
в готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні
послуг) у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг
зобов'язані, зокрема, надавати
покупцю товарів (послуг) за його
вимогою чек, накладну або інший
письмовий документ, що засвідчує
передання права власності на них від
продавця до покупця з метою виконання
вимог Закону України "Про захист прав
споживачів".

Наказом Державної податкової
адміністрації України N 614 від 01.12.2000 р.
«Про затвердження нормативно-правових
актів до Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», зареєстрованому в
Міністерстві юстиції України 5 лютого
2001 р. за N 105/5296, затверджено положення
про форму та зміст розрахункових
документів (далі - Положення).

Судом встановлено, що надані
позивачем товарні чеки не
відповідають зазначеному Положенню,
зокрема, не містять даних про
місцезнаходження (місце проживання)
суб'єкта господарювання, назву
суб'єкта господарювання, а також даних
про найменування товару (послуги) - у
вигляді слова, поєднання слів або
слова та цифрового коду, які
відображають споживчі ознаки товару
(послуги) та однозначно
ідентифікують товар чи послугу в
документообігу суб'єкта
господарювання.

Судом також встановлено, що лише за
реквізитами наданих позивачем суду
товарних чеків неможливо однозначно
ідентифікувати товар, який було
реалізовано.

Із наданих позивачем суду товарних
чеків неможливо ідентифікувати, що
вони стосуються продажу саме товарів,
які містять частини аудіовізуального
твору - мультиплікаційного серіалу
«Маша і Мєдвєдь».

З огляду на встановлене, суд
приходить до висновку, що із наданих
товарних чеків не вбачається
порушення відповідачем прав позивача
на аудіовізуальний твір -
мультиплікаційний серіал «Маша і
Мєдвєдь», зокрема, на його частини -
персонажі «Маша», «Мєдвєдь», і
«Панда». При цьому суд наголошує, що
спірні товари (папка для зошитів та
пенал) не містять будь-яких написів,
в тому числі і написів «Маша і
Мєдвєдь», що було встановлено судом
в ході розгляду справи по суті.

Оцінивши всі наявні докази в
сукупності суд приходить до
висновку, що позивач не довів факт
порушення відповідачем належних
позивачу авторських прав, а тому у
позивача відсутні підстави для
стягнення в відповідача 48 720,00 грн.
компенсації.

З огляду на встановлене, позовні
вимоги є необґрунтованими та такими
що не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України судовий збір покладається на
позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК
України, Господарський суд міста Києва

В И Р І
Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93
ГПК України), якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 05.12.2014 р.

Суддя
Гумега О.В.