ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.
Справа № 917/995/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя
Медуниця О.Є., суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Катрич Н.В. (довіреність
від 13.11.2014 року),

розглянувши апеляційну скаргу
позивача (вх.№3670П/1-38) на рішення
господарського суду Полтавської
області від 07.08.2014 року

за позовом Виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради
Полтавської області, м.Кременчук

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нова-Холдинг",
м.Кременчук

про визнання договору укладеним,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Виконавчий комітет
Кременчуцької міської ради
Полтавської області, звернувся до
господарського суду Полтавської
області з позовом до ТОВ "Нова-Холдинг"
з позовом, в якому просив суд визнати
укладеним договір №40/13 від 17.06.2013 року
про залучення коштів замовника на
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури
м.Кременчука при будівництві торгового
комплексу по пр.50-річчя Жовтня, 96 в
м.Кремнчуці.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 07.08.2014 року по
справі №917/995/14 (суддя Сірош Д.М.) в
позові відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням місцевого
господарського суду не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
вказане рішення скасувати та прийняти
нове, яким позов задовольнити.В
обґрунтування своїх апеляційних
доводів посилається на неповне
з»ясування судом першої інстанції всіх
обставин справи , порушення норм
матеріального і процесуального
права.Зокрема місцевий суд , на думку
апелянта не врахував положення ст.27-1
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності.

Позивач в судове засідання 25.11.2014 року
не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, хоча належним чином
повідомлявся про час та місце судового
засідання, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення.

Відповідач в судовому засіданні,
посилаючись на необґрунтованість
апеляційної скарги, просив рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги, посилаючись на статтю 40 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», зазначає,
що замовник, який має намір щодо
забудови земельної ділянки у
відповідному населеному пункті,
зобов'язаний взяти участь у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту.

З метою створення умов для розвитку
соціальної та інженерно-транспортної
інфраструктури, рішенням
Кременчуцької міської ради від 01.11.2011
року затверджено Положення про порядок
залучення коштів замовників на
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури, яким
передбачено перерахування замовником
до прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію до відповідного
місцевого бюджету коштів для створення
та розвитку зазначеної інфраструктури.

Однак, як вказує позивач, в порушення
вищевказаних норм Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
та Положення, ТОВ «Нова Холдінг»
прийняла в експлуатацію новий об'єкт
будівництва - торговий комплекс по
проспекту 50-річчя Жовтня, 96 в
м.Кременчуці, але кошти до місцевого
бюджету для створення і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури не перерахувало.

Оскільки відповідач не звернувся до
виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради із заявою про укладення
договору пайової участі, як це
передбачено п.2.6 Положення, позивач
направив на його адресу лист №01-17/747 від
27.06.2013 року з пропозицією укласти
договір про залучення коштів
замовників на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста Кременчука разом
із проектом відповідного договору
(а.с.10). Відповідно до проекту договору,
відповідача зобов'язано до 30.09.2013 року
перерахувати на спеціальний рахунок
міського бюджету кошти в сумі 2474829 грн.
пайового внеску.

05.02.2014 року позивач повторно направив
на адресу відповідача лист №01-17/747 з
пропозицією укласти відповідний
договір.

Однак, як далі вказує позивач,
відповідач договір не підписав,
протокол розбіжностей до проекту
договору або заперечень щодо редакції
договору в установлені строки не надав.

Невиконання відповідачем обов'язку
щодо укладення договору призвело до
недоотримання коштів місцевим
бюджетом, що стало підставою для
звернення позивача до господарського
суду з позовом про визнання укладеним
договору №40/13 від 17.06.2013 року про
залучення коштів замовників на
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури
м.Кременчука в редакції, наданій
позивачем.

Відповідач проти позову заперечує та
зазначає, що Кременчуцькою міською
інспекцією ДАБК 07.03.2006 року
зареєстровано акт за №41 державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта від 03.03.2006 року - торгового
комплексу по проспекту 50-річчя Жовтня,
96 в м.Кременчуці. Оскільки стаття 40
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» набрала
чинності 12.03.2011 року, тобто більше ніж
через п'ять років після введення
спірного об'єкту нерухомого майна в
експлуатацію, відповідач не вбачає
підстав для застосування вказаної
норми права та задоволення позову.

Колегія суддів приймає до уваги
наступне.

За приписами статті 179 Господарського
кодексу України укладення
господарського договору є обов'язковим
для сторін, якщо він заснований на
державному замовленні, виконання якого
є обов'язком для суб'єкта
господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 187 Господарського
кодексу України визначено, що спори,
які виникають при укладенні
господарських договорів за державним
замовленням, або договорів, укладення
яких є обов'язковим на підставі закону
або в інших випадках, встановлених
законом, розглядаються судом.

12.03.2011 року набрав чинності Закон
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», на який
посилається позивач у позовній заяві.

Згідно з нормами пункту 1 розділу V
Прикінцевих положень Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" стаття 40 цього Закону,
набрала чинності одночасно з набранням
чинності цим Законом (з 12.03.2011 р.), за
виключенням норми, встановленої
частиною третьою та абзацом сьомим
частини дев'ятої статті 40, яка набрала
чинності з 01.01.2013 р.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 40 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" замовник, який має намір
щодо забудови земельної ділянки у
відповідному населеному пункті,
зобов'язаний взяти участь у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті. Пайова
участь у розвитку інфраструктури
населеного пункту полягає у
перерахуванні замовником до прийняття
об'єкта будівництва в експлуатацію до
відповідного місцевого бюджету коштів
для створення і розвитку зазначеної
інфраструктури.

Згідно ст.1 зазначеного закону
замовником є фізична або юридична
особа,яка має намір щодо забудови
території.

Рішенням XII сесії Кременчуцької
міської ради VI скликання від 01.11.2011 року
затверджено Положення про порядок
залучення коштів замовників на
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури
м.Кременчука (далі Положення).

Згідно п. 1.2. Положення - замовник, який
має намір здійснити будівництво
об'єкта будівництва у населеному
пункті, зобов'язаний взяти участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м.Кременчука.

Пунктом 2.6 Положення встановлено, що
пайовий внесок сплачується на підставі
договору між містом (виконкомом
міської ради) та замовником.

Кінцевий термін сплати пайового внеску
може встановлюватися договором, але
повинен бути до введення об'єкта в
експлуатацію.

Таким чином, наведені вище норми
регулюють правовідносини між органами
місцевого самоврядування та
замовниками, тобто особами які мають
намір здійснити будівництво
нерухомого майна.

Як свідчать матеріали справи та
визнають обидві сторони - об'єкт
будівництва на дату звернення із даним
позовом вже був введений в
експлуатацію.

З часу прийняття об'єкта нерухомого
майна в експлуатацію не можливо
вважати особу, що збудувала нерухоме
майно, "замовником" в розумінні Закону
„Про регулювання містобудівної
діяльності".

Отже, у зв'язку із вказаними вище
обставинами відповідач на час
порушення даної справи також не є
суб'єктом правовідносин, врегульованих
Законом України "Про регулювання
містобудівної діяльності", оскільки
Закон та Положення регулюють
правовідносини між замовником і
міською радою на стадії будівництва
об'єкту.

Частиною 9 статті 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
визначено, що кошти пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту сплачуються в повному обсязі до
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію єдиним платежем або
частинами за графіком, що визначається
договором.

01.01.2013 року набрав чинності абзац
сьомий частини дев'ятої статті 40
Закону, в якому визначено, що кошти
пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту
сплачуються в повному обсязі до
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію…

Відповідно до п. 2.7.2 Положення про
порядок залучення коштів замовників на
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури м.
Кременчука - договір про пайову участь
у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту
укладається після визначення розміру
пайової участі не пізніше п'ятнадцяти
робочих днів з дня реєстрації
звернення замовника про його
укладення, але до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію.

Листом №23-11/6294/6-11 від 22.07.2011 року "Про
пайову участь забудовників у
створенні та розвитку інфраструктури
населених пунктів" Міністерство
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України надало роз'яснення, відповідно
до яких нормами абзацу першого
частини дев'ятої статті 40 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності також роз'яснено, що договір
по пайову участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту має
укладатися до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію.

Отже, на даний час діючим
законодавством чітко встановлено що
договір про пайову участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту
повинен укладатись із замовником
будівництва до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію.

Відповідно до акту державної
приймальної комісії, зареєстрованої
Кременчуцькою міською Інспекцією ДАБК
07.03.2006 року за №41, торговий комплекс по
проспекту 50-річя Жовтня, 96 в
м.Кременчуці прийнято в експлуатацію
03.03.2006 року.

На підставі викладеного слід прийти до
висновку, що укладення договору на
даний час, тобто після введення об'єкта
будівництва в експлуатацію, є не-
можливим.

Враховуючи, що матеріалами справи
підтверджено факт прийняття спірного
об'єкту нерухомого майна в
експлуатацію, колегія суддів приходить
до висновку, що правові підстави для
задоволення позову про укладення
договору №40/13 від 17.06.2013 року про
залучення коштів замовників на
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури
м.Кременчука між виконавчим комітетом
Кременчуцької міської ради
Полтавської області та ТОВ
«Нова-Холдинг» відсутні.

Отже, укладення договору пайової
участі у розвитку інфраструктури після
прийняття об'єкту будівництва в
експлуатацію не передбачено ні діючим
законодавством, ні законодавством, що
діяло на момент виникнення спірних
правовідносин.

Аналогічна правова думка міститься в
постанові Вищого господарського суду
України від 28.11.2012 року у справі №
5017/1672/2012.

Колегія суддів, при розгляді даної
справи, дійшла висновку, що позивачем
невірно визначено спосіб захисту
права, оскільки укласти договір про
пайову участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту
можливо лише до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту
права шляхом визнання укладеним з часу
набрання чинності рішенням суду
договору між сторонами по даній справі,
у запропонованій ним редакції, не
відповідає правовідносинам, які
виникли між сторонами на даний час.

Апелянт в апеляційній скарзі
посилається на те, що суд першої
інстанції не врахував його позицію, яка
міститься в поясненнях від 23.07.2014 р №
06-19/601 (а.с.82).

У вказаному листі , як і в апеляційній
скарзі відповідач змінив нормативне
обґрунтування своїх вимог і вважає, що
правовою підставою його позовних вимог
є ст. 27-1 Закону України «Про планування
та забудову територій» (втратив
чинність 17.02.2011 року).

В листі без номеру і дати ( а.с. 97)
представник відповідача просив суд при
винесенні рішення врахувати його
пояснення про відсутність законодавчо
визначених строків укладення спірного
договору.

В апеляційній скарзі позивач зазначає,
що рішенням Кременчуцької міської ради
Полтавської області від 10.04.2003 року
відповідача, зокрема, було зобов'язано
ввести об'єкт в експлуатацію та
перерахувати до завершення
будівництва об'єкту на спеціальний
рахунок виконавчого комітету кошти на
розвиток інфраструктури міста в сумі,
визначеній договором про пайову
участь. При цьому, позивач посилається
на статтю 27-1 Закону України «Про
планування і забудову територій», який
був чинний на момент прийняття
вказаного рішення.

Судова колегія приймає до уваги
наступне.

Відповідно до статті 27-1 Закону України
«Про планування та забудову територій»
(втратив чинність 17.02.2011 року), замовник,
який має намір здійснити
будівництво об'єкта містобудування у
населеному пункті, зобов'язаний взяти
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту.

Договір про пайову участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту
укладається не пізніше п'ятнадцяти
робочих днів з дня реєстрації
звернення замовника про його
укладення, але до одержання дозволу на
виконання будівельних робіт.

До одержання дозволу на виконання
будівельних робіт відповідач не
звертався до уповноваженого органу з
питанням про укладення договору
пайової участі у розвитку
інфраструктури. Кошти, які повинні були
бути визначені в договорі про пайову
участь, міській раді відповідно не
перерахував.

Позивач також не звертався до суду про
спонукання відповідача на укладення
такого договору.

В матеріалах справи міститься лист
відповідача на адресу позивача № 151
від 03.09.2013. , в якому він зазначає, що
Кременчуцькою міською радою в лютому
2006 року при прийнятті в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта
торгового комплексу не вимагалися від
товариства внесення додаткових коштів
для пайової участі розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста Кременчука,
оскільки товариством в процесі
будівництва торгівельного комплексу
за власні кошти був виконаний великий
обсяг робіт по створенню на території
мікрорайону нових об'єктів
інженерно-транспортної інфраструктури
, на які було витрачено понад 3000000грн.(
водопровід, каналізація, пішохідна
доріжка, ливнева каналізація, тощо).
Вимогу на сплату внеску ще й 2474829 грн.
вважає необґрунтованою і
несправедливою, оскільки всі елементи
інфраструктури, збудовані
відповідачем, були передані до
комунальної власності ( а.с.88).

Отже, до прийняття об'єкта в
експлуатацію договір про пайову участь
між сторонами укладений не був. На
момент звернення позивача до
господарського суду об'єкт вже
прийнятий в експлуатацію.

Таким чином, передбачений
законодавством граничний термін (не
пізніше 15 робочих днів з дня реєстрації
звернення замовника про його
укладення, але до одержання дозволу на
виконання будівельних робіт ) для
укладення такого виду договору сплив.

Отже, твердження апелянта про
відсутність нормативно встановленого
терміну для укладення договору не
відповідає дійсності.

Також сплинув строк дії рішення
Кременчуцької міської ради від 10.04.2003
року.

Судова колегія також звертає увагу, що
Закон України «Про планування і
забудову територій», доповнено
статтею 27-1 , на яку посилається апелянт
в апеляційній скарзі , згідно із
Законом N 509-VI( 509-17 ) від 16.09.2008 р .

Таким чином, вказаної норми також не
існувало на час прийняття в
експлуатацію об'єкта відповідача.

Таким чином, укладення договору про
пайову участь на даний час, тобто після
введення об'єкта будівництва в
експлуатацію не передбачено законом.

Крім того, втратив чинність закон, на
який посилається позивач.

Статтею 58 Конституції України
встановлено, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність. Ніхто не може
відповідати за діяння, які на час їх
вчинення не визнавалися законом як
правопорушення.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Якщо цивільні відносини
виникли раніше і регулювалися актом
цивільного законодавства, який втратив
чинність, новий акт цивільного
законодавства застосовується до прав
та обов'язків, що виникли з моменту
набрання ним чинності.

Таким чином, укладення договору
пайової участі у розвитку
інфраструктури після прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію не
передбачено ні діючим законодавством,
ні законодавством, що діяло на момент
виникнення спірних правовідносин, в
зв'язку з чим доводи позивача є
необґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків господарського
суду Полтавської області.

Приймаючи до уваги всі наведені
обставини в їх сукупності, судова
колегія дійшла висновку, що під час
розгляду справи господарським судом
першої інстанції фактичні обставини
справи встановлені на основі
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження поданих доказів, висновки
суду відповідають обставинам справи та
їм надана правильна юридична оцінка,
прийняте рішення відповідає нормам
чинного законодавства та підстав для
його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 99, 101, п.1 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 07.08.2014 року по
справі №917/995/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили
з дня її підписання і може бути
оскаржена протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови по справі
№917/995/14 підписано 01.12.2014 року.

Головуючий суддя
Сіверін В.І.

Суддя
Медуниця О.Є.

Суддя
Терещенко О.І.