м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
товариства «ДЕЛЬТА БАНК»
до Приватного акціонерного товариства
про визнання недійсним пункту договору
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: не з'явились
від відповідача: Діхтяренко О.М., Снєгін
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Публічне акціонерне товариство
«ДЕЛЬТА БАНК» (далі-позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Меблісам»
(далі-відповідач) про визнання
недійсним п. 8.1 договору банківського
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.10.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 20.11.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
19.11.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду представник позивача
подав заяву про залишення позову без
У судовому засіданні 20.11.2014 р.
представники відповідача подали заяву
про підтримання позову та просили
позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.11.2014 р. відкладено розгляд
справи та призначено судове засідання
на 08.12.2014 р. за участю представників
У дане судове засідання представник
позивача не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, проте був належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (в
матеріалах справи).
Представники відповідача у судовому
засіданні у вирішенні спору поклалися
на розсуд суду.
Приймаючи до уваги, що представник
позивача був належним чином
повідомлений про дату та час судового
засідання, враховуючи, що матеріали
справи містять достатньо документів
для розгляду справи по суті, суд вважає,
що неявка у судове засідання
представників позивача не є перешкодою
для прийняття рішення у даній справі.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 08.12.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
відповідача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2012 р. між Публічним акціонерним
товариством «Дельта Банк» та Приватним
акціонерним товариством «Меблісам»
укладено договір банківського рахунку
№ 01/26, умовами якого передбачено,
що позивач відкриває відповідачу
поточний рахунок у гривнях, доларах США
№6025 та отримує плату за
обслуговування рахунку згідно з
тарифами банку на банківські послуги,
які доведені відповідачу в момент
підписання даного договору. Підписання
даного договору відповідачем
підтверджує, що ознайомлений з
тарифами та немає жодних заперечень
щодо них.

Даний договір набуває чинності з
моменту підписання та діє протягом
одного року. У випадку відсутності
заяви позивача/відповідача про
розірвання даного договору термін за 30
календарних днів до дати його
припинення, термін дії даного договору
вважається продовженим на кожний
наступний календарний рік та таких
самих умовах, якщо сторони не
передбачать іншого (п. 7.1. договору).

Відповідно до п. 8.1 договору, всі спори,
розбіжності та вимоги, які виникають
при виконанні даного договору чи у
зв'язку з ним або випливають з нього
(включаючи, але не обмежуючись -
визнання даного договору недійсним або
дійсним, укладеним або неукладеним)
вирішуються Постійно діючим
Третейським судом при Асоціації
українських банків у наступному
порядку. Справа розглядається
одноособово Кисельовим Максимом
Євгеновичем - третейським суддею
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків, що
знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул.
М. Раскової, буд. 15. У випадку
неможливості розгляду спору вказаним
третейським суддею спір розглядається
третейським суддею Ярошовцем Василем
Миколайовичем або Твердохлібом Олегом
Станіславовичем у порядку черговості,
вказаному у даному пункті договору. У
разі якщо спір не може бути розглянутий
визначеним у даному пункті суддями,
суддя призначається Головою Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків
відповідно до чинного Регламенту
Постійно діючим Третейським судом при
Асоціації українських банків.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги
Публічне акціонерне товариство
«ДЕЛЬТА БАНК» зазначає, що відповідач
є споживачем банківських послуг
відповідно до Закону України «Про
захист прав споживачів», отже
Третейський суд не може розглядати
спори за участю відповідача, що
витікають з надання останньому
банківських послуг, а тому просить суд
визнати недійсним п. 8.1. договору.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України,
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів (ч.
7 ст. 179 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України, правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1
ст. 638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в
статті 180 Господарського кодексу
України.

Зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, які
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181
Господарського кодексу України,
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Підставою для визнання спірних пунктів
правочину недійсними позивач вбачає в
положеннях ч. 1 ст. 215 ЦК України, згідно
якої підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимоги,
яка встановлена частиною першою статті
203 цього Кодексу.

Так, у п. 8.1. договору сторони погодили,
що всі спори, розбіжності та вимоги, які
виникають при виконанні даного
договору чи у зв'язку з ним або
випливають з нього (включаючи, але не
обмежуючись - визнання даного договору
недійсним або дійсним, укладеним або
неукладеним) вирішуються Постійно
діючим Третейським судом при Асоціації
українських банків у наступному
порядку. Справа розглядається
одноособово Кисельовим Максимом
Євгеновичем - третейським суддею
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків, що
знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул.
М. Раскової, буд. 15. У випадку
неможливості розгляду спору вказаним
третейським суддею спір розглядається
третейським суддею Ярошовцем Василем
Миколайовичем або Твердохлібом Олегом
Станіславовичем у порядку черговості,
вказаному у даному пункті договору. У
разі якщо спір не може бути розглянутий
визначеним у даному пункті суддями,
суддя призначається Головою Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків
відповідно до чинного Регламенту
Постійно діючим Третейським судом при
Асоціації українських банків.

Статтею 5 Закону України "Про
третейські суди" передбачено, що
юридичні та/або фізичні особи мають
право передати на розгляд третейського
суду будь-який спір, який виникає з
цивільних чи господарських
правовідносин, крім випадків,
передбачених законом. Спір може бути
переданий на розгляд третейського суду
за наявності між сторонами третейської
угоди, яка відповідає вимогам цього
Закону.

Згідно з частиною першою статті 12
Закону України "Про третейські суди",
третейська угода може бути укладена у
вигляді третейського застереження в
договорі, контракті або у вигляді
окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України "Про
третейські суди" визначено
підвідомчість справ третейським судам.
Третейські суди в порядку,
передбаченому цим Законом, можуть
розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком:

1) справ у спорах про визнання
недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при
укладенні, зміні, розірванні та
виконанні господарських договорів,
пов'язаних із задоволенням державних
потреб;

3) справ, пов'язаних з державною
таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із
сімейних правовідносин, крім справ у
спорах, що виникають із шлюбних
контрактів (договорів);

5) справ про відновлення
платоспроможності боржника чи
визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт під час
здійснення ним владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень, державна установа чи
організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна,
включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що
мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з
трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між господарським
товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, пов'язаних із
створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону
підлягають вирішенню виключно судами
загальної юрисдикції або
Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін
спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких
виконання рішення третейського суду
потребуватиме вчинення відповідних
дій органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими чи службовими особами та
іншими суб'єктами під час здійснення
ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав
споживачів, у тому числі споживачів
послуг банку (кредитної спілки).

Щодо твердження позивача, про, те що
відповідач є споживачем банківських
послуг відповідно до Закону України
«Про захист прав споживачів», суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів», споживач
- фізична особа, яка придбаває,
замовляє, використовує або має намір
придбати чи замовити продукцію для
особистих потреб, безпосередньо не
пов'язаних з підприємницькою
діяльністю або виконанням обов'язків
найманого працівника.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу
України, за договором банківського
рахунка банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Отже, враховуючи наведене вище, суд
зазначає, що відповідач не є споживачем
за договором банківського рахунку №
01/26 від 04.12.2012 р. та даній спір не
стосується захисту прав споживачів.

В абзаці 4 п. 2.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 11
від 29.05.2013 р. «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними» зазначено,
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, відповідно до положень чинного
законодавства України, визнання
правочину недійсним ставиться в
залежність від його відповідності
вимогам чинного законодавства та актам
органів державної влади.

Оскільки положення п. 8.1. договору
банківського рахунку № 01/26 від
04.12.2012 р. відповідає нормам
законодавства України, суд приходить
до висновку про необґрунтованість та
безпідставність вимог позивача, які не
підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 10.12.2014 р.

Суддя
Бондарчук В.В.