ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 року Справа №
904/6481/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого: судді Дарміна М.О.
(доповідач)

суддів: Березкіної О.В., Чус О.В.

при секретарі судового засідання:
Литвин А.П.

Представники сторін:

від позивача: Букоємський Р.В.,
довіреність №14-138 від 13.05.14,
представник;

Представник відповідача у судове
засідання не з"явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 29.09.2014 року у справі №904/6481/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України",

до Комунального підприємства
"Теплосервіс" Вільногірської міської
ради Дніпропетровської області

про стягнення 18 892,00 грн. за договором
купівлі-продажу природного газу., -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого
господарського суду :

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 29.09.2014
року у справі №904/6481/14 (головуючий суддя
Назаренко Н.Г.) позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з
Комунального підприємства
"Теплосервіс" Вільногірської міської
ради Дніпропетровської області на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз Україна" пеню - 3 496,15
грн., інфляційні втрати - 10 261,64 грн, 3%
річних - 1 613,61 грн., витрати по сплаті
судового збору - 1 824,64 грн. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, господарський суд,
керуючись вимогами ч.1 ст. 233
Господарського кодексу, з урахуванням
того, що підприємство відповідача не є
прибутковою організацією , дійшов до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення пені підлягають частковому
задоволенню у сумі 3 496,15 грн.,
інфляційних втрат - 10 261,64 грн. та 3%
річних - 1 613,61 грн. В іншій частині
позовних вимог слід відмовити.

Підстави з яких порушено питання про
перегляд рішення:

Не погодившись з вказаним
рішенням, Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" звернулося
до Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій з посиланням на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 29.09.2014 року у справі №904/6481/14
в частині, якого відмовлено у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення 3496,15 грн. пені скасувати та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким стягнути з відповідача на користь
позивача 3496,15 грн. пені, у стягненні
якої відмовлено; в іншій частині
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 29.09.2014
року залишити без змін.

В апеляційній скарзі скаржник
зазначає, суд першої інстанції повинен
був дослідити не лише доводи
відповідача, а й надати належну оцінку
запереченням, наданих позивачем.
Вважає, що зменшення судом розміру
неустойки спричиняє позивачу збитки та
дозволяє відповідачу і у подальшому
безкарно порушувати договірні умови.

Доводи, викладені у відзиві на
апеляційну скаргу:

Комунальне підприємство "Теплосервіс"
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області надало
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить відмовити у задоволенні
апеляційної скарги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України".
У відзиві зазначає, що позивач не довів,
що внаслідок того, що відповідач
несвоєчасно розрахувався з ним за
отриманий природний газ, він поніс
збитки або був вимушений сплатити
неустойку третій особі, у якої він цей
природний газ закупив, тобто
російському ВАТ «Газпром», а тому така
сама сума сплаченої неустойки на
користь ВАТ «Газпром» підлягає
стягненню з відповідача. Вважає, що
заборгованість виникла у зв'язку з
скрутним фінансовим станом
підприємства, а прострочення
зобов'язання виникло внаслідок
неналежного виконання зобов'язань
бюджетом. Зазначає, що відповідач
самостійно до пред'явлення позову,
вчинив дії щодо відновлення порушених
прав позивача і добровільно сплатив
суму заборгованості у повному обсязі.

У судовому засіданні представник
позивач надали суду додаткові усні
пояснення по апеляційній скарзі.
Представник відповідача у судове
засідання не з"явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином.

У судовому засіданні була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Обставини справи, встановлені
апеляційною інстанцією:

Між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(Продавець, Позивач) та Комунальним
підприємством "Теплосервіс"
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області" (Покупець,
Відповідач) 01.10.2013 року укладено
договір №13/4104-ТЕ-3 купівлі-продажу
природного газу (а.с. 27-32), 31.12.2013р.
сторонами укладено додаткову угоду № 1
до договору купівлі-продажу природного
газу № 13/4104-ТЕ-3 від 01.10.2013р. (а.с. 33)

За умовами п.1.1 Договору в редакції
Додаткової угоди №1 Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у 2013 року та у І півріччі 2014р.
природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а
Покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ (далі - газ),
на умовах цього договору.

Згідно з п.1.2 Договору газ, що
продається за цим договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх регіональними
осередками (крім обсягів, що
використовуються для виробничо -
комерційної діяльності).

Продавець передає Покупцеві з 01.10.2013р.
по 31.12.2013р. газ обсягом до 207,660 тис.куб.м,
у тому числі по місяцях кварталів (тис.
куб. м):

Місяць Обсяг Жовтень 36,630Листопад
74,430Грудень 96,600IV кв.207,660Продавець
передає покупцеві у січні = червні 2014р.
газ, спожитий покупцем за цим договором
у листопаді - грудні 2013р. (п. 2.1. Договору
в редакції Додаткової угоди №1).

Допускається відхилення місячного
обсягу переданого газу в розмірі +/- 5%
(плюс/мінус п'ять відсотків) від
узгодженого Сторонами згідно п.2.1 цього
договору планового обсягу продажу
газу без коригування планового обсягу
(п.2.1.2 договору).

У п.3.1. Договору встановлено, що
Продавець передає Покупцю газ у
пунктах приймання-передачі газу на
вхідній запірній/відключаючій
арматурі Покупця.

Відповідно до п. 3.3. Договору
приймання-передача газу, переданого
Продавцем Покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу Покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що
кількість газу, яка продається
Покупцеві, визначається за показами
комерційних вузлів обліку газу
Покупця.

Згідно п.5.2. Договору ціна за 1000 куб. м.
природного газу становить 1 091,00 грн. з
урахування збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб.м
природного газу - 1 091,00 грн., крім того
ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ -
1 309,20 грн.

За приписами п.6.1. Договору оплата за
газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

У п. 9.3. Договору зазначено, що строк, у
межах якого Сторони можуть звернутися
до суду з вимогою про захист своїх прав
за цим договором (строк позовної
давності), у тому числі щодо стягнення
основної заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
у 5 років.

Договір набуває чинності з дати
підписання уповноваженими
представниками Сторін та скріплення їх
підписів печатками Сторін, діє в
частині реалізації газу до 30 червня 2014
року, а в частині проведення
розрахунків - до їх повного здійснення
(п.11.1 Договору в редакції Додаткової
угоди №1).

Мотиви з яких суд апеляційної
інстанції виходив при прийнятті
постанови:

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, обговоривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
правильність юридичної оцінки
встановлених фактичних обставин
справи, застосування господарським
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті ним рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

За умовами ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення , в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, ч.1 ст. 530
Цивільного кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України,
цивільні та господарські зобов'язання
мають бути виконанні належним чином і у
встановлений договором строк, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається крім
випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Згідно статті 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином

Як вказано вище, між сторонами укладено
договір №13/4104-ТЕ-3 купівлі - продажу
природного газу від 01.01.2013р.(а.с.27-32)

ПАТ "Національна акціонерна компанія
"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" передано у власність
покупцю протягом жовтня - грудня 2013р.
імпортований природний газ на загальну
суму 177383,51 грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи актами
приймання-передачі природного газу за
жовтень 2013р. на суму 122251,31 грн, за
листопад 2013р. на суму 65818,72 грн.,за
грудень 2013р. на суму 99339,48грн. (а.с. 34-36)

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п.6.1 договору,
встановлено, що оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Однак, вищевказані зобов'язання
відповідачем не були виконані належним
чином.

Так за отриманий в жовтні 2013р.
природний газ на суму 122251,31 грн.
відповідач розрахувався 22.11.2013р. у
розмірі 1990,08 грн. та 21.03.2014р. у розмірі
10235,23, відповідно за отриманий в
листопаді 2013р. природний газ на суму
65818,72 грн. відповідач розрахувався
21.03.2014 у розмірі 31870,80 грн. та 29.04.2014р. у
розмірі 33947,92 грн. та за отриманий в
грудні 2013р. природний газ на суму
99339,48грн. відповідач розрахувався 29.04.2014
у розмірі 99339,48грн. (а.с. 8-9)

У відповідності із ч.1 ст. 216
Господарського кодексу України,
учасники господарських відносин
несуть господарсько - правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

З огляду на положення ч.1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно вимог ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тобто наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації ( плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Доводи апелянта стосовно того, що
зменшення судом першої інстанції
розміру неустойки спричиняє позивачу
збитки та дозволяє відповідачу і у
подальшому безкарно порушувати
договірні умови спростовуються
наступним.

За умовами п. 3 ст. 83 ГПК господарський
суд, приймаючи рішення, має право у
виняткових випадках зменшувати розмір
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, яка порушила
зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у
разі, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

У частині 3 ст. 551 ЦК України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до положень підпункту
3.17.4. пункту 3.17 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18, вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає,
що при вирішенні питання про
можливість зменшення неустойки, суд
бере до уваги майновий стан сторін і
оцінює співвідношення розміру
заявлених штрафних санкцій, зокрема, із
розміром збитків кредитора, враховує
інтереси обох сторін.

Відмовляючи в задоволенні
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне, що позивачем не надано
обґрунтованих доказів отримання
будь-яких збитків в результаті
заборгованості відповідача. Оскільки
позивачем не надано належних у
розумінні статей 32,34,36 Господарського
процесуального кодексу України
доказів отримання збитків/понесених
ним втрат в результаті несвоєчасної
оплати відповідачем вартості
поставленого природного газу, а саме: з
наданого скаржником звіту про
фінансові результати за 2013 рік (т.1,
а.с.75-76) не вбачається, що збитки
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" - 12 521 324 тис. грн. - є
наслідком заборгованості саме
відповідача.

З дослідження майнового стану
відповідача та інших обставин
встановлено, що відповідач не є
фактичним споживачем газу, оскільки
відповідно до договору газ
використовується для виробництва
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами,
заборгованість виникла у зв'язку з
скрутним фінансовим станом
підприємства відповідача, а
прострочення виникло внаслідок
неналежного виконання зобов'язань
бюджетом.

В апеляційній скарзі позивач зазначає,
що в силу вимог п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
зменшення пені може застосовуватись
судом лише у виняткових випадках, якими
не можна вважати обставини викладені
відповідачем.

Зі змісту наведених вище норм
вбачається, що зменшення розміру
заявленої до стягнення пені є правом
суду, а за відсутності переліку таких
виняткових обставин, господарський суд
оцінивши надані сторонами докази та
обставини справи у їх сукупності на
власний розсуд вирішує питання про
наявність або відсутність у кожному
конкретному випадку обставин, за яких
можливе зменшення пені.

Беручи до уваги той факт, що
підприємство відповідача не є
прибутковою організацією, яка порушила
зобов'язання із своєчасної сплати
позивачу вартості отриманого
приватного газу з поважних причин, а
саме прострочення сплати
заборгованості третіми особами на
користь підприємства відповідача, а
також те, що заборгованість
відповідачем сплачена у повному
обсязі, суд першої інстанції
правомірно дійшов висновку про
зменшення розміру пені на 50 % та
стягнення з відповідача 50% пені в
розмірі - 3 496,15 грн.

Інші доводи апеляційної скарги
необґрунтовані і висновків суду першої
інстанції вони не спростовують.

Таким чином, місцевий господарський
суд всебічно, повно та об'єктивно
з'ясував всі обставини справи,
правильно застосував норми
процесуального та матеріального права,
що у відповідності до п.1 ч.1 ст.103 ГПК
України є підставою для залишення
рішення місцевого господарського суду
без змін, а скарги - без задоволення

Відповідно до статті 49 ГПК України
розподіл судових витрат, колегія
суддів залишає без змін.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
- залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 29.09.2014
року у справі №904/6481/14 - залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України
через Дніпропетровський апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено
08.12.2014р.

Головуючий суддя М.О.Дармін
Суддя О.В. Березкіна Суддя

О.В. Чус