ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 р. Справа № 909/1143/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Кобецької С. М.,
при секретарі судового засідання
Савчин Т.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу:

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Софіт-люкс",

юридична адреса: вул.Віскозна, б.17,
корп.93-А, м.Київ, 02094;

адреса для листування: вул.Сім"ї
Хохлових, 8"А", оф.304, м.Київ, 04119;

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця Лаврів Тетяни Василівни,

вул. Отця І.Блавацького,
б.12, кв.1, м.Івано-Франківськ,76018;

про: стягнення заборгованості в сумі 4
758,23грн., з яких: 4 452,00грн. - основний борг,
261,04грн. - пеня, 45,19грн. - інфляційні
втрати.

За участю представників сторін:

від позивача: Пельц В.В. - директор філії
ТОВ "Софіт-Люкс у м. Івано-Франківськ,
(довіреність №13 від 31.12.2013р.);

від відповідача: не з"явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ТОВ "Софіт-люкс", звернувся
до господарського суду
Івано-Франківської області з позовом,
про стягнення з відповідача - ФО-П
Лаврів Тетяни Василівни,
заборгованості в сумі 5 078,37грн., з яких:
4 452,00грн. - основний борг, 320,14грн. - 30%
річних, 261,04грн. - пеня, 45,19грн. -
інфляційні втрати.

Представник позивача, подав заяву
про зменшення позовних вимог б/н від
13.11.14р. (вх№14855/14 від 18.11.14р.), в якій
просить суд, стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 4 758,23грн., з яких: 4
452,00грн. - основний борг, 261,04грн. - пеня,
45,19грн. - інфляційні втрати.

Судом прийнято до розгляду заяву
позивача про зменшення позовних вимог,
а спір вирішується виходячи зі
зменшеної ціни позову, при цьому, судом
взято до уваги правила ст.22
Господарського процесуального кодексу
України, згідно яких позивач, до
прийняття рішення по справі, має право
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог та п.3.10. постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26.12.11р., відповідно до якого, в разі
зменшення позовних вимог, якщо його
прийнято господарським судом, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
вирішується спір. Будь-які підстави
припинення провадження у справі, в
частині зменшення позовних вимог, у
господарського суду відсутні.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги
(зменшені) вказуючи при цьому на:

- укладення між сторонами Договору
поставки №14-0606/52313 від 06.06.14р., на
виконання умов якого,
Постачальник/позивач передав у
власність Покупця/відповідача, по
видаткових накладних №942 від 06.06.14р.,
№959 від 11.06.14р., товар на загальну суму 4
452,00грн.;

- невиконання відповідачем взятих на
себе договірних зобов"язань, в частині
здійснення розрахунків за отриманий
товар, внаслідок чого, утворилась
заборгованість в сумі 4
452,00грн.;

- звернення до відповідача з вимогою №1
від 14.08.14р., про погашення
заборгованості, яка залишилась без
належного реагування з боку
відповідача;

- п.9.3. Договору, на підставі якого,
відповідачу нараховано 261,04грн. - пені;

- приписи ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, згідно яких, позивачу
нараховано 45,19грн. - інфляційних втрат;

- норми ст.ст. 526, 610, 625, 629 Цивільного
кодексу України, ст.193 Господарського
кодексу України.

Представник відповідача в судові
засідання жодного разу не з"явився, про
причини неявки суду не повідомив, хоча
про дату, час та місце розгляду справи
був належним чином повідомлений, про що
свідчать повідомлення про вручення
поштових відправлень від 23.10.14р., 07.11.14р.,
19.11.14р. Будь-яких заперечень в
спростування заявлених позовних вимог,
відповідач суду не подав.

За таких обставин, згідно ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, ст.6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
стосовно розгляду спору впродовж
розумного строку, враховуючи той факт,
що відповідач відповідно до вимог
законодавства, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, а у суду є всі
необхідні матеріали (докази) для
вирішення спору по суті, спір належить
вирішити у відсутності представника
відповідача за матеріалами справи,
запобігаючи, одночасно, безпідставному
затягуванню розгляду спору та сприяючи
своєчасному поновленню порушеного
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
всебічно та повно з'ясувавши обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши в сукупності всі
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
враховуючи вимоги чинного
законодавства, суд вважає позов таким,
що підлягає частковому задоволенню.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Софіт-люкс"
(Постачальник/позивач) та Фізичною
особою - підприємцем Лаврів Тетяною
Василівною (Покупець/відповідач)
укладено Договір поставки №14-0606/52313 від
06.06.14р.

Відповідно до п. 1.1. Договору,
Постачальник зобов"язується передати
(поставити) у зумовлені строки
Покупцеві товар, вказаний у замовленні,
а Покупець зобов"язується прийняти
вказаний товар на підставі
видатково-прибуткових накладних і
сплатити за нього певну грошову суму.

Загальна кількість товарів, що
поставляються на умовах даного
Договору, асортимент, ціна за одиницю
та загальна вартість товару
визначаються у замовленнях,
рахунках-фактурах та
видатково-прибуткових накладних (3.1.
Договору).

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що
право власності та ризики випадкової
загибелі на поставлені товари
переходить до Покупця в момент
отримання товару від Постачальника за
видатко-прибутковою накладною.

Згідно п.8.1. Договору, Покупець
повинен сплатити поставлений товар не
пізніше 30 календарних днів з дати
поставки товару Постачальником. Оплата
здійснюється у розмірі повної вартості
поставленої партії товару шляхом
безготівкового переказу на поточний
рахунок Постачальника.

Дослідженням матеріалів справи,
судом встановлено, що на виконання умов
договірних відносин,
Постачальник/позивач передав у
власність Покупця/відповідача по
видаткових накладних №942 від 06.06.14р.,
№959 від 11.06.14р., товар, на загальну суму 4
452,00грн.

При цьому, підписання відповідачем,
без жодних зауважень, видаткових
накладних (а.с.14-15), які є первинними
документами у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", відповідають
вимогам ст. 9 цього Закону та п. 2.4.
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, фіксують факт
здійснення господарської операції, в
даному випадку, поставку товару
Постачальником Покупцю та є підставою
для виникнення у відповідача обов"язку
щодо здійснення розрахунків за
отриманий товар.

Однак, відповідач неналежно виконав
взяті на себе договірні зобов"язання, в
частині здійснення розрахунків за
отриманий товар, і як наслідок виникла
заборгованість в сумі 4
452,00грн. Разом з тим, відповідач, в
судовому засіданні, повідомив суд про
часткову сплату боргу відповідачем, а
платіжним дорученням №119 від 28.11.14р.
(а.с.62), підтвердив факт перерахування
відповідачем на рахунок позивача 4
114,39грн. - за товар, що в свою чергу, в
силу п. 1-1ч.1 ст.80 Господарського
процесуального кодексу України
/господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору/ є підставою для
припинення провадження у справі в цій
частині. При цьому, як встановлено в
судовому засіданні, неоплаченим
залишився товар на суму 337,61грн.

Станом на 09.12.14р., в матеріалах справи
відсутні відомості, які підтвердили б
сплату відповідачем вище зазначеної
суми боргу.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу
України вбачається, що цивільні права
та обов"язки виникають зокрема, з
Договору.

Договір поставки №14-0606/52313 від 06.06.14р.,
укладений між сторонами в межах
чинного законодавства України - є
правомірним, оскільки його
недійсність прямо не встановлена
законом та він не визнаний судом
недійсним (ст.204 Цивільного кодексу
України).

В силу ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України).

В силу положень ст. 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України, ч. 7 ст. 193
Господарського кодексу України).

Нормою ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, встановлено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Більше того, як вказує ст.629
Цивільного кодексу України договір є
обов"язковим для виконання сторонами.

Оскільки, відповідач неналежно
виконав свої зобов"язання, які
випливають з Договору та закону, то,
вимога позивача про стягнення з
відповідача заборгованості за
поставлений товар в сумі 337,61грн.,
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 599 Цивільного
кодексу України зобов"язання
припиняється належним чином
проведеним виконанням.

Однак, якщо зобов"язання не виконано
належним чином, то на сторону, яка
допустила неналежне виконання,
покладаються додаткові юридичні
обов"язки в тому числі передбачені ч.2
ст.625 Цивільного кодексу України
/боржник, який прострочив виконання
грошового зобов"язання, на вимогу
кредитора зобов"язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом/.

Крім того, приписами п.3 ч.1 ст. 611
Цивільного кодексу України,
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 9.3. Договору, обумовлено, що
за порушення грошових зобов"язань за
цим Договором, винна сторона сплачує
постраждалій стороні пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла у період припущення порушення
винною стороною від суми невиконаного
грошового зобов"язання за кожний день
порушення виконання.

Враховуючи вище зазначені правові
норми та п.9.3. Договору, позивачем
правомірно нараховано відповідачу
261,04грн. - пені, 45,19грн. - інфляційних
втрат, які підлягають стягненню за
період та у сумі вказаній позивачем у
розрахунку (а.с.54-55), який перевірено
судом та визнано арифметично вірним.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

З огляду на вимоги ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Позивачем доведено та документально
підтверджено обставини, на які він
посилався, як на підставу своїх вимог.
Відповідач в судові засідання жодного
разу не з"явився, будь - яких заперечень
проти позову чи доказів належного
виконання своїх зобов"язань не надав,
доводи позивача не спростував.

Таким чином, на основі вище
вказаного, обґрунтованими є позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 337,61грн. - заборгованості,
261,04грн. - пені, 45,19грн. - інфляційних
втрат та наявність підстав для
задоволення позову в цій частині. В
частині стягнення основного боргу в
сумі 4 114,39грн.- провадження у справі
припинити.

Враховуючи приписи ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати слід покласти
на відповідача.

Керуючись ст.124 Конституції
України, ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 530, 599, 611, 625,
629, 712 Цивільного кодексу України,
ст.ст.173, 193, 232 Господарського кодексу
України, ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 80, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

позов ТОВ "Софіт-люкс" до
відповідача ФО-П Лаврів Т.В. про
стягнення боргу в сумі 4 758,23грн. -
задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи -
підприємця Лаврів Тетяни Василівни,
вул. Отця І.Блавацького, б.12, кв.1,
м.Івано-Франківськ,76018
(ідентифікаційний номер ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Софіт-люкс",
вул.Віскозна, б.17, корп. 93-А, м.Київ, 02094
(ідентифікаційний код 32591365) 337,61грн.
(триста тридцять сім грн. 61коп.) -
заборгованості, 261,04грн. (двісті
шістдесят одну грн. 04коп.) - пені, 45,19грн.
(сорок п"ять грн. 19коп.) - інфляційних
втрат, 1 827,00грн. (одну тисячу вісімсот
двадцять сім грн. 00коп.) - судового
збору.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

В частині стягнення з Фізичної
особи - підприємця Лаврів Тетяни
Василівни, вул. Отця І.Блавацького, б.12,
кв.1, м.Івано-Франківськ,76018
(ідентифікаційний номер )
заборгованості в сумі 4 114,39грн. (чотири
тисячі сто чотирнадцять грн. 39коп.) -
провадження у справі припинити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 10.12.2014р.

Суддя
С.Кобецька