ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року Справа № 917/2090/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Божок В.С.- головуючого, Костенко Т.Ф.,
Сибіги О.М.перевіривши матеріали
касаційної скаргипублічного
акціонерного товариства
"Комсомольське автотранспортне
підприємство 15347"на постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 24.09.2014у
справігосподарського суду Полтавської
областіза позовомвідкритого
акціонерного товариства "Полтавський
гірничо-збагачувальний
комбінат"допублічного акціонерного
товариства "Комсомольське
автотранспортне підприємство
15347"простягнення 561 989, 58 грн. в судовому
засіданні взяли участь
представники:від
позивача:Самоходський Є.О. - дов. №59/180
від 02.01.2012;від відповідача:Білокінь О.О.
- дов. б/н від 27.11.2013;

ВСТАНОВИВ:

Справа розглядалась неодноразово.

При новому розгляді справи рішенням
від 07.07.2014 господарського суду
Полтавської області (суддя: Гетя Н.Г.)
позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ "Комсомольське
автотранспортне підприємство 15347" на
користь ВАТ "Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат" 561 989,
58 грн. боргу за отримане дизельне
пальне, судовий збір у розмірі 1 1239, 79
грн.

Постановою від 24.09.2014 Харківського
апеляційного господарського суду
(судді: Могилевкін Ю.О. - головуючий,
Пушай В.І., Горбачова Л.П.) рішення від
07.07.2014 господарського суду Полтавської
області залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що ПАТ
"Комсомольське автотранспортне
підприємство 15347" порушило своє
зобов'язання з оплати послуг. Згідно
ст.526 Цивільного кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином згідно умов договору та
вимогами цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Не погоджуючись з судовими рішеннями
ПАТ "Комсомольське автотранспортне
підприємство 15347" звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
судові рішення скасувати та прийняти
нове рішення, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, зокрема, ст.ст.612, 613 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 43, 33, 43, 84, 101
Господарського процесуального кодексу
України. Скаржник вказує, що матеріали
справи не містять належних доказів,
щодо конкретного обсягу відпущеного
позивачем відповідачу дизельного
пального у кількісному виразі та
направлення відповідачу рахунків на
оплату відпущеного дизельного
пального. В клопотанні щодо
призначення судової почеркознавчої
експертизи господарськими судами
попередніх інстанцій відмовлено.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оспорюваних судових актів, знаходить
необхідним касаційну скаргу
задовольнити.

Господарськими судами встановлено, що
26.12.2012 ВАТ "Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат"
(замовник) та ПАТ "Комсомольське
автотранспортне підприємство 15347"
(перевізник) уклали договір №3944 на
перевезення працівників ВАТ
"Полтавський гірничо-збагачувальний
комбінат".

Предметом даного договору є
перевезення робітників промислових
підрозділів ВАТ "Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат" по
території підприємства до місця роботи
і назад в напрямках, які не
обслуговуються пасажирським
транспортом загального користування
маршрутами за спільно з погодженими
графіками руху автобусів, тому дані
правовідносини повинні регулюватися
главою 64 Цивільного кодексу України
"перевезення".

За приписами статей 509, 526 Цивільного
кодексу України та статей 173, 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або відстрочка з мотиву,
що зобов'язання другої сторони за
іншим договором не було виконано
належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Пунктами 3.3 та 3.4 договору сторони
передбачили, що вартість дизельного
палива відпущеного замовником зі свого
складу для виконання перевізником
послуг за даним договором не збільшує
загальну суму за договором та підлягає
додатковій оплаті. Оплата за отримане
перевізником дизельне паливо від
замовника виконується перевізником у
порядку: перший платіж у розмірі 35 000, 00
грн. перевізник перераховує замовнику
до 10 числа місяця, в якому будуть надані
послуги, на підставі відпускних
накладних на відпуск та рахунків
замовника; остаточний платіж за
дизельне паливо замовника перевізник
здійснює щомісячно до 20 числа місяця, в
якому будуть надані послуги.

Господарські суди дійшли висновку, що
на виконання вищевказаного договору
відповідач отримав дизельного
пального на загальну суму 977 285, 16 грн.,
що підтверджується наданими позивачем
накладними на відпуск
товарно-матеріальних цінностей,
підписаними сторонами без будь-яких
зауважень та довіреностями, виданими
відповідачем на отримання пального.

Господарські суди також встановили, що
відповідач частково оплатив послуги за
надане дизельне пальне, що
підтверджується рахунками-фактурами,
які містять посилання на договір №3944
від 26.12.2012, та платіжні доручення, в яких
зазначено призначення платежу: - за
дизельне пальне, згідно виставлених
позивачем відповідних рахунків.

Однак господарські суди при розгляді
справи не встановили конкретний обсяг
відпущеного позивачем відповідачу
дизельного пального у кількісному
виразі, в необхідних одиницях виміру та
достеменно не встановили суму
заборгованості за договором, а
стягнули суму вказану позивачем.

Також господарські суди при новому
розгляді справи повторно залишили поза
увагою те, що відповідно до Інструкції
про порядок реєстрації виданих,
повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
при виписуванні довіреності перелік
цінностей, які належить отримати по ній
(графа "Найменування цінностей" у
бланку довіреності), наводиться
обов'язково із зазначенням назви і
кількості цінностей для одержання,
незалежно від того, чи є такі відомості
у документах на відпуск (наряді,
рахунку, договорі, замовленні, угоді
тощо) цінностей.

Забороняється видавати довіреності,
які повністю або частково не заповнені,
не мають зразків підпису осіб, на ім'я
яких вони виписані.

Тому при прийняті судового рішення
господарські суди повинні були надати
правову оцінку первинним документам на
підставі яких виписувалися накладні на
відпуск товарно-матеріальних
цінностей ВАТ "Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат",
однак господарськими судами цьому не
надано належної правової оцінки.

Відповідно Інструкції про порядок
приймання, транспортування,
зберігання, відпуску та обліку нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України затвердженої
спільним наказом Міністерства
транспорту та зв'язку, Міністерства
палива та енергетики, Державний
комітет з питань технічного
регулювання та споживчої політики від
20.05.2008 за №281/171/578/155, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України від 02.09.2008
за №805/15496, яка встановлює єдиний
порядок організації та виконання
робіт, пов'язаних з прийманням,
транспортуванням, зберіганням,
відпуском та обліком товарної нафти і
нафтопродуктів, відпуск
нафтопродуктів споживачам
здійснюється на підставі договорів або
за готівку.

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими
для всіх суб'єктів господарювання
(підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб - підприємців), що
займаються хоча б одним з таких видів
економічної діяльності, як закупівля,
транспортування, зберігання і
реалізація нафти і нафтопродуктів на
території України (далі - підприємства).

Пунктом 10.3.2.1 вказаної Інструкції
передбачено, що відпуск нафтопродуктів
за безготівковим розрахунком за
відомостями здійснюється АЗС на
підставі договорів, укладених між
підприємством та споживачем. Відпуск
нафтопродуктів відображається у
відомості на відпуск нафтопродуктів за
формою N 16-НП (додаток 16), в матеріалах
справи відсутні відомості за формою
N16-НП, однак господарські суди при
новому розгляді справи цьому знову не
надали належної правової оцінки.

За твердженням відповідача дизельне
пальне отримували не особи зазначені у
довіреності, не за довіреностями на
отримання товарно-матеріальних
цінностей, а водії автобусів
безпосередньо при заправленні
автобусів перевізника на АЗС позивача,
у підтвердження чого водіям при
кожному заправленні автобуса, оператор
АЗС позивача видавав чек реєстратора
розрахункових операцій із зазначенням
у ньому обсягу пального, прізвища
оператора АЗС позивача, марки та номера
автобуса відповідача, прізвища водія,
який отримав дизельне пальне.

Про вказані вище порушення вказувалось
у постанові Вищого господарського суду
України від 19.03.2014, якою дана справа
направлялась на новий розгляд.

Відповідно ч. 1 ст. 11112 Господарського
процесуального кодексу України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи. Однак,
господарські суди при повторному
розгляді справи не дотримались вимог
вказаної вище статті.

За твердженням відповідача фіскальні
чеки на загальну кількість пального 390
л, а саме: чек від 22.04.2013 на 65 л
дизельного пального, від 29.03.2013 на 65 л
дизельного пального, від 28.03.2013 на 30 л
дизельного пального, від 31.05.2013 на 50 л
дизельного пального, від 09.01.2013 на 90 л
дизельного пального, від 17.03.2013 на 90 л
дизельного пального, не містять
підписів водіїв автобусів, що само по
собі свідчить про їх доказову
неспроможність, оскільки відповідно ч.2
ст.9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
первинні документи повинні мати,
зокрема, такий обов'язків реквізит як
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції. Однак, господарські суди це
залишили поза увагою.

Крім того, відповідач вказує, що у
зазначеній частині наявних у справі
чеків, підписи виконано не водіями ПАТ
"Комсомольське автотранспортне
підприємство 15347", а іншими особами.
Також відповідач вказує, що з метою
доведення цієї обставини він
неодноразово звертався до
господарського суду з клопотанням щодо
призначення почеркознавчої судової
експертизи. Однак ці клопотання
господарські суди не задовольнили.

Відповідно ч.1 ст. 41 Господарського
процесуального кодексу України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

Необхідність судової експертизи в
господарському судочинстві викликана
тим, що в процесі здійснення правосуддя
суд стикається з необхідністю
встановлення таких фактів (обставин),
дані про які вимагають спеціальних
досліджень. Основним завданням
почеркознавчої експертизи є
ідентифікація виконавця рукописних
тексту, цифрових записів і підпису.

Відповідно до вимог ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, аналіз та оцінка викладених в
позовній заяві обставин та доданих
доказів здійснюється виключно при
розгляді справи по суті.

Однак, господарські суди при вирішенні
спору не виконали вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України щодо повного, об'єктивного та
всебічного розгляду справи, - не дали
оцінки всім наданим доказам, не
встановили як і в якому обсязі
здійснювався відпуск дизельного
пального, також як вже вказував
відповідач позивач надав не всі
рахунки за договором №3944.

За ст. 11110 Господарського
процесуального кодексу України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого чи апеляційного
господарського суду або постанови
апеляційного господарського суду є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права. Порушення норм
процесуального права є в будь-якому
випадку підставою для скасування
рішення місцевого або постанови
апеляційного господарського суду.

Неповне з'ясування всіх обставин
справи, які мають значення для справи,
дає підстави для скасування ухвалених
у справі судових рішень та передачі
справи на новий розгляд.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки господарського суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими у
судовому засіданні.

При вирішенні спору господарський суд
зобов'язаний прийняти рішення, зокрема,
щодо: наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні
господарського суду обов'язково
повинні бути зазначені встановлені
судом факти і відповідні їм
правовідносини.

Зважаючи на те, що відповідно зі ст. 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України звертає увагу на те, що
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
всі обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, які підлягають застосуванню до
даних правовідносин.

При новому розгляді справи принагідно
повно та всебічно вияснити всі
обставини справи, дати їм належну
правову оцінку та постановити законне
та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
1115, п.3 ст. 1119, ст.11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Постанову від 24.09.2014 Харківського
апеляційного господарського суду та
рішення від 07.07.2014 господарського суду
Полтавської області зі справи №917/2090/13
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
господарського суду Полтавської
області.

Головуючий
В.С. Божок

Судді
Т.Ф. Костенко

О.М. Сибіга