КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2014 р. Справа№ 910/14700/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: представник Гнидка М.В. -
за довіреністю.

Від відповідача: представник
Тертичний О.М. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Діпробудмашина",

на рішення Господарського суду міста
Києва від 01.10.2014 року

у справі №910/14700/14 (суддя Смирнова
Ю.М.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Діпробудмашина"

до Департаменту економіки та
інвестиції виконавчого органу

Київської міської ради
(Київської міської державної

адміністрації)

про внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог
позивач, посилаючись на припис ч. 4
статті 188 Господарського кодексу
України, ст. 27 Закону України "Про
місцеве самоврядування", ст. 27 Закону
України "Про планування і забудову
територій" від 20.04.2000, ст. 40 Закону
України "Про регулюванні містобудівної
діяльності" від 17.02.2011 року вважає, що
відомості щодо закінчення позивачем І
черги будівництва та отримання
сертифікату відповідності закінченого
будівництвом адміністративного
будинку по вул. Лейпцизькій,15 у
Печерському районі міста Києва, площа
якого склала 15 383,5 кв.м, та паркінгу
площею 7 922,9 кв.м, і та відомості щодо
кошторисної вартості будівництва (127
080,198 тис. грн..), мають бути внесені до
укладеного між сторонами договору № 858
від 29.09.2006 року. Крім того, позивач
зазначає, що нормативи для визначення
розмірів пайової участі (внесків) на
створення соціальної та інженерно -
транспортної інфраструктури м. Києва,
затверджені рішенням Київської
міської ради № 271/431 від 27.02.2003 року,
втратили чинність з 01.09.2008 року, а 12.03.2011
року набрав чинності Закон України "Про
регулювання містобудівної діяльності",
який встановив нові обсяги сплати
пайової участі, у зв'язку з чим позивач
вважає, що умови договору № 858 від 29.09.2006
року підлягають приведенню у
відповідність до вимог названого
Закону, зокрема і в частині визначення
розміру пайового внеску позивача в
розмірі 14 662 714,97 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 01.10.2014 року у справі № 910/14700/14 у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове,
яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на ті самі
підстави, що й позовній заяві.

Відповідачем надано відзив на
апеляційну скаргу, в якому він проти її
вимог заперечує та просить суд
залишити її без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги
та відзиву, дослідивши зібрані у справі
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, судова колегія
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
29.09.2006 року між Головним управлінням
економіки та інвестицій Київської
міської державної адміністрації
(правонаступником якого є відповідач)
та Відкритим акціонерним товариством
"Діпробудмашина" (яке змінило назву на
Публічне акціонерне товариство
"Діпробудмашина") (забудовник) укладено
Договір № 858 відповідно до Нормативів
для визначення розмірів пайової участі
(внесків) на створення соціальної та
інженерно - транспортної
інфраструктури м. Києва, затвердженого
рішенням Київської міської ради № 271/431
від 27.02.2003 (зі змінами і доповненнями).

Відповідно до умов договору № 858 від
29.09.2006 року сторони узгодили, що
предметом даного договору є сплата
забудовником пайової участі (внесків)
на створення соціальної та інженерно -
транспортної інфраструктури м. Києва
(далі - пайовий внесок) у зв'язку з
будівництвом адміністративного
будинку загальною площею 12298,00 кв.м та
їдальні загальною площею 1149,60 кв.м по
вул. Лейпцизькій,15 у Печерськом районі
міста Києва (п.п. 1.1), розмір пайового
внеску згідно розрахунками 1,2 та 3
становить 13958,68 тис.грн. (п. 1.2),
забудовник зобов'язаний перерахувати
Головному управлінню економіки та
інвестицій пайовий внесок в сумі 13 958,68
тис. в термін з жовтня 2006 року по
листопад 2008 року включно, рівними
частками , щомісячно, але не пізніше 28
числа на рахунок цільового фонду
спеціального фонду міського бюджету (п.
2.1.1), у разі збільшення вказаної площі
споруди забудовник повинен укласти
договір з Головним управлінням
економіки та інвестицій Київської
міської державної адміністрації та
перерахувати на бюджетний рахунок
цільового фонду спеціального фонду
міського бюджету пайові кошти на
створення інженерно - транспортної
інфраструктури м. Києва за додатково
створені площі (п. 4.1), умови договору
можуть змінюватися тільки за письмовою
згодою обох сторін (п. 4.3), строк дії
договору: початок - з дати реєстрації,
закінчення - після виконання умов
договору в повному обсязі (розділ 5
договору).

Крім цього, між сторонами узгоджено
розрахунки обсягів пайової участі
(внесків ) на створення соціальної та
інженерно - транспортної
інфраструктури м. Києва, а саме:

- за розрахунком № 1: в сумі 12 214,48 тис.
грн.;

- за розрахунком № 2: в сумі 797,27 тис. грн.;

- за розрахунком № 3: в сумі 946,93 тис. грн.
(а.с. 19-21).

З матеріалів справи вбачається, що
станом на 12.11.2013 року позивачем
закінчено І чергу будівництва та
отримано сертифікат відповідності
закінченого будівництвом
адміністративного будинку по вул.
Лейпцизькій,15 у Печерськом районі
міста Києва, площа якого склала 15 383,5
кв.м, та паркінгу площею 7 922,9 кв.м, а
також оформлено акт готовності об'єкта
до експлуатації від 28.08.2013 року, що не
заперечується сторонами.

Позивач, посилаючись на те, що
Нормативи для визначення розмірів
пайової участі (внесків) на створення
соціальної та інженерно - транспортної
інфраструктури м. Києва, затвердженого
рішенням Київської міської ради № 271/431
від 27.02.2003 року (зі змінами і
доповненнями) втратили чинність з
01.09.2008, а 12.03.2011 року набрав чинності
Закон України "Про регулювання
містобудівної діяльності", який
встановив нові обсяги сплати пайової
участі, позивач вважає, що умови
договору № 858 від 29.09.2006 року підлягають
приведенню у відповідність до вимог
названого Закону, зокрема і в частині
визначення розміру пайового внеску
позивача в розмірі 14 662 714,97 грн.

Матеріали справи свідчать про те, що
24.06.2014 року позивачем направлено
відповідачу лист з пропозицією укласти
договір про внесення змін до договору
№ 858 від 29.09.2006 року, до якого додано
проект відповідної угоди, що
підтверджується підтверджується
фіскальним чеком Укрпошти № 7007 від
24.06.2014 року та описом вкладеного у лист
на адресу відповідача.

Однак, запропонований позивачем проект
угоди про внесення змін до договору №
858 від 29.09.2006 року відповідачем не
підписано.

Натомість, відповідач у листах №
050/08-4078 від 10.07.2014 року та № 050/08-9684 від
29.11.2013 року "Про пайову участь у
створенні інфраструктури міста Києва"
зазначав про те, що у отриманому
проекті угоди про внесення змін до
договору № 858 від 29.09.2006 року розрахунки
пайового внеску у створенні соціальної
та інженерно - транспортної
інфраструктур проведені із
застосуванням абз. 2 ч. 5 ст. 40 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", а саме з 1 кв.м загальної
площі об'єкту, що суперечить абз. 1 ч. 5
ст. 40 наведеного Закону.

Крім цього, відповідач зазначив те, що
обов'язок по виготовленню проектів
договорів про зміну розмірів пайових
внесків покладено саме на відповідача,
а також, те, що позивачем подано не
увесь обсяг документів, які необхідні
для укладення угоди про внесення змін
до договору № 858 від 29.09.2006 року, а саме:
роз'яснення стосовно площ та
функціонального призначення об'єктів,
які враховані загальною кошторисною
вартістю будівництва, затвердженою
експертною оцінкою ДП
"Укрдержбудескпертиза" щодо розгляду
кошторисної частини проектної
документації від 16.06.2014 № 00-0516-14/ЕО/КД;
містобудівні умови та обмеження
забудови земельної ділянки за №
1447/0/18-1/009-12; додаток до експертного
звіту ДП "Укрдержбудекспертиза" за №
22-2292-13/ЦБ; календарний графік
будівництва об'єкта (окрім І черги);
дані технічної інвентаризації
фактично збудованих об'єктів І черги;
інформацію щодо кількості м/місць або
загальної площі фактично влаштованої
автостоянки І черги та кількості
м/місць або загальної площі
запроектованої автостоянки ІІ черги;
статут; фото фіксація об'єкта.

Встановлено, що відповідач
запропонував позивачу свій проект
додаткової угоди до договору № 858 від
29.09.2006 року, а також відповідні
розрахунки обсягів пайової участі
(внесків) на створення соціальної та
інженерно - транспортної
інфраструктури м. Києва.

Проте, позивач запропонований
відповідачем проект угоди про
внесення змін до договору № 858 від
29.09.2006 року не підписав, що не
заперечується сторонами.

За приписами ст. 5 ЦК України, акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи. Якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

У п. 14 Закону України "Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України
щодо сприяння будівництву" 16.09.2008 № 509-VI
було доповнено Закон України "Про
планування і забудову територій"
статтею 27-1, частиною восьмою якої
зокрема було визначено, що органам
місцевого самоврядування
забороняється вимагати від замовника
будівництва надання будь-яких послуг, у
тому числі здійснення будівництва
об'єктів та передачі матеріальних або
нематеріальних активів, крім пайової
участі (внеску) замовника, встановленої
цією статтею.

14.01.2009 року в газеті "Урядовий кур'єр" № 4
було офіційно опубліковано Закон
України "Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва" від 25.12.2008 № 800-VI, згідно
якого частина восьма статті 27-1 Закону
України "Про планування і забудову
територій" викладена в редакції,
згідно якої органам місцевого
самоврядування забороняється вимагати
від замовника будівництва надання
будь-яких послуг, у тому числі
здійснення будівництва об'єктів та
передачі матеріальних або
нематеріальних активів (зокрема,
житлових та нежитлових приміщень, у
тому числі шляхом їх викупу), крім
пайової участі (внеску) замовника,
встановленої цією статтею.

Законом України "Про регулювання
містобудівної діяльності" від 17.02.2011
року, який набрав чинності 12.03.2011 року,
також закріплена зазначена заборона,
відповідно до якої органам місцевого
самоврядування забороняється вимагати
від замовника будівництва надання
будь-яких послуг, у тому числі
здійснення будівництва об'єктів та
передачі матеріальних або
нематеріальних активів (зокрема
житлових та нежитлових приміщень, у
тому числі шляхом їх викупу), крім
пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту,
передбаченої цією статтею, а також крім
випадків, визначених частиною п'ятою
статті 30 цього Закону (ч. 7 ст. 40 Закону).

Як передбачено, ч. 3 ст. 40 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності", пайова участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту
полягає у перерахуванні замовником до
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію до відповідного
місцевого бюджету коштів для створення
і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" величина пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту визначається у договорі,
укладеному з органом місцевого
самоврядування (відповідно до
встановленого органом місцевого
самоврядування розміру пайової участі
у розвитку інфраструктури), з
урахуванням загальної кошторисної
вартості будівництва об'єкта,
визначеної згідно з будівельними
нормами, державними стандартами і
правилами. При цьому не враховуються
витрати на придбання та виділення
земельної ділянки, звільнення
будівельного майданчика від будівель,
споруд та інженерних мереж,
влаштування внутрішніх і
позамайданчикових інженерних мереж і
споруд та транспортних комунікацій.

У разі якщо загальна кошторисна
вартість будівництва об'єкта не
визначена згідно з будівельними
нормами, державними стандартами і
правилами, вона визначається на основі
встановлених органом місцевого
самоврядування нормативів для одиниці
створеної потужності.

Згідно з п. 6 ст. 40 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
встановлений органом місцевого
самоврядування для замовника розмір
пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту не
може перевищувати граничний розмір
пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту.
Граничний розмір пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту з урахуванням інших
передбачених законом відрахувань не
може перевищувати:

1) 10 відсотків загальної кошторисної
вартості будівництва об'єкта - для
нежитлових будівель та споруд;

2) 4 відсотки загальної кошторисної
вартості будівництва об'єкта - для
житлових будинків.

Пунктом 7 Розділу V "Прикінцеві
положення" Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
встановлено, що у разі, якщо договором
про пайову участь, який укладений до
набрання чинності цим Законом,
передбачена сплата пайової участі
замовником будівництва (повністю або
частково) в обсягах інших, ніж
визначено цим Законом, такий договір
підлягає приведенню у відповідність із
цим Законом. Будь-які рішення органів
місцевого самоврядування про надання
замовником будівництва будь-яких
послуг, передачу активів у будь-якій
формі (матеріальній чи нематеріальній),
передачу частини (відсоткової частки)
площ прийнятих в експлуатацію об'єктів
містобудування, крім пайової участі
відповідно до цього Закону, прийняті до
набрання чинності цим Законом,
підлягають приведенню у відповідність
із цим Законом.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
договір є підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків. Цивільні
права і обов'язки виникають як з
передбачених законом договорів, так і з
договорів, не передбачених законом, але
таких, що йому не суперечать.

Статтею 628 ЦК України зміст договору
становлять умови, визначені на розсуд
сторін і погодженні ними, та умови, які
є обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України
договір набирає чинності з моменту
його укладення.

Як вбачається з договору № 858 від 29.09.2006
року, а саме з п. 5, сторони погодили
строк дії договору: початок - з дати
реєстрації, закінчення - після
виконання умов договору в повному
обсязі.

Як встановлено вище, позивачем на
виконання умов договору було
перераховано узгоджений сторонами
загальний розмір пайового внеску,
вказані кошти зараховані до місцевого
бюджету.

Таким чином, договір № 858 від 29.09.2006
року, в частині перерахування
позивачем узгодженого сторонами
розміру пайового внеску, та його
зарахування до місцевого бюджету
виконаний сторонами у повному обсязі, у
зв'язку з чим у сторін не залишилось
невиконаних зобов'язань в цій частині.

Враховуючи встановлені вище обставини,
судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що підстави застосування до виконаних
зобов'язань сторін за договором № 8585
від 29.09.2006 року вимог Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" від 17.02.2011 року, який набрав
чинності 12.03.2011, як нового акту
цивільного законодавства, у суду
відсутні.

Крім цього, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивачем не було
доведено належними та допустимими
доказами, що відповідач ухиляється від
укладення договору саме в редакції
позивача, оскільки відповідач листами
№ 050/08-4078 від 10.07.2014 року та № 050/08-9684 від
29.11.2013 року "Про пайову участь у
створенні інфраструктури міста Києва"
повідомляв позивача про підстави
неможливості підписання відповідної
угоди в редакції позивача, а також,
згідно покладених на нього законом
обов'язків щодо виготовлення проектів
відповідних угод, надіслав позивачу
власний проект угоди про внесення змін
до договору № 858 від 29.09.2006 р., який
позивачем також не було підписано.

Отже, судова колегія вважає
обґрунтованим висновок місцевого
господарського суду про те, що позов
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Апелянтом належними та допустимими
доказами не спростовані встановлені
вище обставини, тому судова колегія
приходить до висновку про залишення
його апеляційної скарги без
задоволення.

Враховуючи зазначене вище, судова
колегія вважає, що місцевим
господарським судом повно і всебічно
з'ясовані всі обставини справи та
надано їм належну правову оцінку,
рішення місцевого господарського суду,
яким у позові відмовлено, відповідає
чинному законодавству та матеріалам
справи; колегія не вбачає підстав для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Діпробудмашина" на рішення
Господарського суду м. Києва від 01.10.2014
року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва
від 01.10.2014 року у справі № 910/14700/14 - без
змін.

3. Матеріали справи № 910/14700/14 повернути
до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
Н.М. Коршун

Судді
С.О. Алданова

С.Я. Дикунська