ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 р. Справа № 909/1121/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Матуляк П. Я. ,
при секретарі судового засідання Юрчак
С. Л., розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Державного підприємства
"Вигодське лісове господарство", вул.
Д.Галицького,40, смт. Вигода,Долинський
район, Івано-Франківська область,77552

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "Вектор-Долина"
вул.Д.Галицького,40А, смт.Вигода,
Долинський район, Івано-Франківська
область,77552

про стягнення заборгованості у сумі
6787,51 грн. та розірвання договору

за участю представників сторін:

від позивача: Созоник Т.Б. -
представник, (довіреність б/н від 10.10.14)

від відповідача: Богославець В.М.,
довіреність б/н від 17.11.14

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Вигодське
лісове господарство" звернулося до
господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Вектор-Долина" про
стягнення 6787,51грн. заборгованості та
розірвання договору про надання послуг
із розміщення транспортних засобів
№01/10 від 01.10.13.

Позовні вимоги мотивовано порушенням
відповідачем прийнятих на себе
договірних зобов"язань в частині
оплати наданих позивачем послуг згідно
договору про надання послуг із
розміщення транспортних засобів №01/10
від 01.10.13 та обґрунтовано приписами
статей 188, 193 Господарського та 509, 526, 530,
610, 612, 625, 651, 903, 907 Цивільного кодексів
України.

В судовому засіданні 27.11.14
оголошувалася перерва до 01.12.14.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача у відзиві на
позов б/н від 17.11.14 (вх.№18227/14 від 18.11.14) та
в судовому засіданні щодо позову
заперечив, вказав на те, що обумовлені
спірним договором послуги позивачем
відповідачу не надавалися, тому у
відповідача відсутні підстави щодо їх
оплати, та звернув увагу суду на той
факт, що позивачем не подано доказів
надання таких послуг, як це передбачено
п.3.2.5 договору №01/10 від 01.10.13. Наведене,
на думку представника відповідача,
свідчить про відсутність у сторін
господарського інтересу до виконання
зобов"язань за даним договором та не є
підставою для його розірвання.

Розглянувши матеріали справи із
врахуванням вимог Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку, всебічно і повно
з"ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються вимоги, давши оцінку
доказам, які мають значення для справи,
вислухавши представників сторін, суд
вважає за правильне взяти до уваги
наступне.

01.10.13 між позивачем (виконавець) та
відповідачем (замовник) укладено
договір про надання послуг із
розміщення транспортних засобів №01/10.
Строк, протягом якого здійснюється
організація і ведення виконавцем
розміщення транспортних засобів,
становить три роки(п.7.1 договору).

За умовами даного договору виконавець
зобов"язався за завданням замовника
здійснювати на своїй території
організацію надання послуг із
розміщення транспортних засобів
(всього 15 одиниць) замовника відповідно
до п.2.1 договору шляхом надання
останньому послуг, зазначених у п.2.2
договору, а замовник, у свою чергу, -
оплачувати виконавцеві надання таких
послуг.

Перелік осіб, які вільно можуть
користуватися транспортними засобами
замовника, які розташовані на
території виконавця, замовник
повідомляє виконавцю письмово (п.2.4
договору).

Статтею 3 спірного договору сторони
погодили порядок розміщення
транспортних засобів: послуги із
розміщення транспортних засобів
замовника, що зазначаються у статті 2
даного договору, а так само і інші
послуги, які в ній не зазначаються, але
надаються у межах цього договору,
виконавець надає виключно особисто, в
обсягах, необхідних для забезпечення
розміщення транспортних засобів
замовника; виконуючи свої зобов"язання
за цим договором, виконавець, зокрема,
здійснює від свого імені і за свій
рахунок оперативне управління
розміщенням транспортних засобів
замовника, вирішує всі поточні питання,
які виникають в процесі організації
послуг із розміщення транспортних
засобів замовника; щомісячно, до 15
числа місяця, наступного за звітним,
надає замовнику акт про надання послуг
із розміщення транспортних засобів
замовника.

Пунктами 5.1 - 5.3 даного договору сторони
погодили, що замовник щомісяця до 20
числа місяця, наступного за звітним,
виплачує виконавцю плату за послуги із
розміщення транспортних засобів
замовника в розмірі 600,00грн.

Як вбачається з позовної заяви та
пояснень представника позивача в
судовому засіданні, в період з 01.10.13 по
дату звернення з позовом до суду
позивачем надавалися послуги щодо
зберігання транспортних засобів. На
підтвердження даного факту позивачем
подано акти Державного підприємства
"Вигодське лісове господарство" б/н від
15.07.14 та 17.11.14, що засвідчують
знаходження транспортних засобів
відповідача на території
автотранспортного цеху Вигодського
лісгоспу. Проте, як вбачається з
позовної заяви та пояснень
представника позивача, відповідачем не
оплачено вартість наданих позивачем
послуг в розмірі 6000,00грн., тому 15.07.14,
03.09.14 та 24.11.14 позивачем на адресу
відповідача направлено
листи-повідомлення щодо припинення
договору №01/10 від 01.10.13, відповіді на
які позивачем не отримано.

У зв"язку з порушенням відповідачем
договірних зобов"язань, позивачем
нараховано 774,00грн. інфляційних втрат
та 13, 51грн. збитків.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договір.
Аналогічні приписи закріплено і в ст.174
Господарського кодексу України:
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов"язань.

Згідно ст.173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
відносин у сфері господарювання з
підстав, передбачених Господарським
кодексом України, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому
числі боржник) зобов'язаний вчинити
певну дію господарського характеру на
користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші
тощо), а інший суб'єкт (управнена
сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу
України зобов"язання виникають з
підстав, передбачених ст.11 цього
кодексу, зокрема, із договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Зміст договору становлять
умови, визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Оскільки договір про надання послуг
із розміщення транспортних засобів
№01/10 від 01.10.13 за своєю правовою
природою є договором про надання
послуг, до нього застосовуються
положення глави 63 ЦК України.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст.629 Цивільного кодексу
України).

За змістом ч.1ст.901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором. Якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч.1ст.903 ЦК України).

В силу статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов"язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом; зобов"язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Наведені правові
норми кореспондуються зі статтею 193
Господарського кодексу України:
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
розірвання договору (п.1 ч.1 ст.611 ЦК
України).

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ст.625 Цивільного
кодексу України).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 614 ЦК України визначено, що
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору (ст. 32 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст. 33 ГПК України).

Статтею 34 ГПК України обумовлено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Аналіз вищенаведених норм закону
свідчить про те, що суду необхідно
надати правову оцінку всім умовам
договору в сукупності та встановити,
окрім іншого, чи виконаний договір його
сторонами належним чином, наслідком
чого є наявність або відсутність
підстав для задоволення позову.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем надано акти Державного
підприємства "Вигодське лісове
господарство" б/н від 15.07.14 та 17.11.14, що
засвідчують знаходження 15-ти одиниць
транспортних засобів на території
автотранспортного цеху Вигодського
лісгоспу. Проте суд не вважає подані
акти належним та допустимим доказом у
справі, оскільки вони підписані
виключно представниками позивача та не
підтверджують факту надання позивачем
обумовлених спірним договором послуг,
а лише фіксують перебування на
території позивача транспортних
засобів у той день, коли ці акти були
складені. Крім того, позивачем не
доведено, а суд не має можливості
встановити, що ці транспортні засоби
належать відповідачу, оскільки у
зазначених актах не вказано
індивідуально-визначених ознак цих
транспортних засобів ( зокрема, не
вказано номерні знаки та марки
автомобілів).

Будь-яких інших доказів виконання
позивачем прийнятих на себе договірних
зобов"язань (як-от передбачених п.3.2.5
договору актів про надання послуг із
розміщення транспортних засобів
замовника) та понесених у зв"язку з цим
витрат, передбачених п.п.4.1.4, 4.1.5, 5.2
договору, позивачем суду не подано.
Водночас суд не приймає до уваги
твердження відповідача про те, що певні
транспортні засоби надані в оренду
позивачу, оскільки суд не має
можливості встановити відповідність
цих транспортних засобів з огляду на
відсутність в актах Державного
підприємства "Вигодське лісове
господарство" б/н від 15.07.14 та 17.11.14
індивідуально-визначених ознак цих
транспортних засобів ( як-от номерні
знаки та марки автомобілів).
Відхиляються судом і доводи
відповідача про те, що спірний договір
за своєю правовою природою є договором
зберігання, оскільки цей договір
містить всі необхідні індивідуальні
ознаки, що визначені чинним
законодавством для договору про
надання послуг.

В контексті наведеного суд констатує,
що позивачем не доведено суду факту
надання ним відповідачу послуг щодо
розміщення транспортних засобів,
відтак відсутні правові підстави для
задоволення позову щодо стягнення з
відповідача 6787, 51грн.

Статтею 907 ЦК України визначено, що
договір про надання послуг може бути
розірваний, у тому числі шляхом
односторонньої відмови від договору, в
порядку та на підставах, встановлених
цим кодексом, іншим законом або за
домовленістю сторін. Порядок і
наслідки розірвання договору про
надання послуг визначаються
домовленістю сторін або законом.

Пунктом 7.7 спірного договору сторони
погодили, що у випадку дострокового
розірвання цього договору за
ініціативою будь-якої із сторін
сторона, яка є ініціатором
дострокового розірвання договору,
зобов"язана письмово попередити іншу
сторону про таке розірвання у строк,
встановлений п.7.4 договору, (тобто не
пізніше ніж за один місяць до спливу
строку здійснення розміщення
транспортних засобів).

Матеріалами справи підтверджується
факт направлення позивачем на адресу
відповідача таких листів.

Водночас, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 651 ЦК
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Таким чином, чинне законодавство
визначає, що підставою для розірвання
договору у судовому порядку може бути
доведений належними та допустимими
доказами факт невиконання стороною
зобов'язань за договором або наявність
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору.

Як на підставу розірвання спірного
договору, позивач посилається на
невиконання відповідачем зобов"язання
щодо оплати наданих позивачем послуг,
однак в матеріалах справи відсутні
докази порушення відповідачем умов
спірного договору та понесення
позивачем у зв'язку з цим шкоди, які б
могли бути підставою для його
розірвання.

В контексті викладеного, в позові слід
відмовити.

Судові витрати у справі залишити за
позивачем.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод, ст.ст. 173, 174, 193
Господарського кодексу України,
ст.ст.11, 509, 525, 526, 610, 611, 612, 614, 626, 628, 901, 903, 907
Цивільного кодексу України, ст.32, 33, 43, 49,
ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити в позові Державного
підприємства "Вигодське лісове
господарство" до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Вектор-Долина" про стягнення 6787,51грн.
заборгованості та розірвання договору
про надання послуг із розміщення
транспортних засобів №01/10 від 01.10.13.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 03.12.14

Суддя
Матуляк П. Я.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Легінь О. В. 03.12.14