ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2014 р.Справа № 922/4251/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
"Савсервіс Карпати" до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 20445,96 грн. за участю
представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Савсервіс
Карпати" звернулось до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 про стягнення 30271,99 грн. Судові
витрати позивач просить суд покласти
на відповідача. Позовні вимоги
обґрунтовує неналежним виконанням
відповідачем умов договору поставки №
05/1701 від 17.01.2014 року щодо оплати товару.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 29 вересня 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 03 листопада 2014
року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 30.009.2014 року від
представника позивача надійшло
клопотання (вх. № 37894) про долучення до
матеріалів справи документів.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 03.11.2014 року від
представника позивача надійшла заява
про зменшення позовних вимог (вх. № 38208),
в якій позивач просить суд стягнути з
відповідача 29173,27 грн., з яких основний
борг складає 20445,96 грн., 3% річних в сумі
308,71 грн., штраф в сумі 6463,40 грн. та пеню в
сумі 1955,19 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03.11.2014 року
розгляд справи було відкладено на
12.11.2014 року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 12.11.2014 року
відповідач надав клопотання про
продовження строку розгляду справи №
922/4251/14 за межами двомісячного строку,
встановленого ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 12.11.2014 року
було задоволено клопотання
відповідача про продовження строку
розгляду справи № 922/4251/14 за межами
двомісячного строку, встановленого ст.
69 ГПК України; усне клопотання
відповідача задоволено; розгляд справи
відкладено на 01.12.2014 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 17 листопада 2014
року сторони попереджені про розгляд
справи за наявними в ній матеріалами у
разі неявки представників сторін у
судове засідання та ненадання
витребуваних судом документів.
Враховуючи це, враховуючи також
достатність часу, наданого сторонам
для підготовки до судового засідання
та підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи за
наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, судом
встановлено наступне.

17.01.2014 року між Дочірнім підприємством
"Савсервіс Карпати" (позивач) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(відповідач) було укладено договір
поставки № 05/1701, у відповідності до
умов якого позивач передає у власність,
а відповідач приймає та оплачує товар
на умовах, визначених у даному
договорі.

Відповідно до п. 2.1 договору ціни на
товар встановлюються позивачем в прайс
- листі, формуються у Національній
валюті України зазначаються в
накладних. Товар постачається та
оплачується за цінами, зазначеними в
накладних на товар.

Відповідно до п. 5.1 договору відповідач
здійснює розрахунки за товар протягом 7
календарних днів з дати прийому -
передачі товару, якщо інші умови не
передбачені сторонами у додатках до
договору, які стають невід`ємними
частинами даного договору з моменту їх
підписання.

Відповідно до п. 5.2 договору, моментом
виконання відповідачем своїх
зобов`язань по здійсненню розрахунків
за товар є дата надходження
відповідної суми на банківський
рахунок або до каси позивача.

Додатком до договору № 1Б (а.с. 11),
сторони визначили термін оплати
відповідачем товар після підписання
акту прийому - передачі товару, який
складає 35 днів.

На виконання умов вказаного договору
позивачем було поставлено відповідачу
товар на загальну суму 21544,68 грн., що
підтверджується видатковими
накладними: № 86663970 від 12.02.2014 року на
суму 7647,77 грн.; № 86856723 від 03.03.2014 року на
суму 12798,19 грн.; № 86914895 від 11.03.2014 року на
суму 1098,72 грн. (а.с. 12-15), які підписані
обома сторонами та скріплені
печатками.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю - продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач порушив умови договору та
не виконав свого обов`язку оплатити
поставлений позивачем товар, в строк,
вказаний в додатку № 1Б до договору.

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань, у нього
виникла заборгованість в сумі 21544,68 грн.
(основна заборгованість), що й стало
підставою для звернення позивача до
суду.

Як свідчать матеріли справи, після
порушення провадження у справі,
відповідачем було частково сплачено
суму заборгованості у розмірі 1098,72 грн.,
що підтверджується випискою по
рахунку.

У зв`язку з чим позивачем було подано до
суду заяву про зменшення позовних
вимог, яка була прийнята судом до
розгляду, а тому заборгованість
відповідача складає 20445,96 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов`язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526
ЦК України та ст. 193 ГК України
зобов`язання повинні виконуватись
сторонами у встановлених договором або
законом порядку і строках, приймаючи до
уваги викладені обставини; доведеність
з боку позивача факту порушення
відповідачем умов договору та діючого
законодавства, - суд визнає вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
заборгованості за договором поставки
№ 05/1701 від 17.01.2014 року у розмірі 20445,96
грн. обґрунтованими та такими що
підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача,
нарахованих позивачем 308,71 грн. 3%
річних, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
основного грошового зобов'язання,
вимога про стягнення 3% річних в сумі
308,71 грн. заявлена позивачем
обґрунтовано, доведена матеріалами
справи, вірно нарахована та підлягає
задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача,
нарахованих позивачем 1955,19 грн. пені та
6463,40 грн. штрафу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.1 договору, у разі
несвоєчасної оплати вартості товару
відповідач зобов`язаний сплатити
позивачу пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожний день
прострочки виконання зобов`язань.

Відповідно до п. 7.4 договору у випадку
прострочки відповідачем оплати товару
більше ніж на 30 календарних днів
вважається, що відповідач
необґрунтовано відмовився від оплати
товару та зобов`язаний сплатити на
користь позивача, крім установленої
договором пені /п. 7.1/, штраф за ухилення
від оплати у розмірі 30% від вартості
отримання та не оплаченого в строк
товару.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з
наслідків порушення зобов'язань є
сплата неустойки, розмір якої
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем
обґрунтовано нараховано відповідачу
штраф на суму заборгованості у розмірі
6463,40 грн., розрахунок штрафу перевірено
судом з урахуванням вимог діючого
законодавства, тому суд приходить до
висновку щодо його задоволення.

Судом здійснено перевірку
правильності нарахування позивачем
відповідачу пені в сумі 1955,19 грн. та
встановлено, що позивачем невірно
визначено період нарахування пені за
видатковою накладною від 12.02.2014 року.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконане.

Зважаючи на норму вказаної статті, а
також враховуючи додаток № 1Б до
договору, у відповідності до якого
оплата товару здійснюється протягом 35
днів з моменту підписання акту
приймання - передачі товару, а тому
період нарахування пені за порушення
відповідачем умов договору за
видатковою накладною № 86663970 від 12.02.2014
року складає (з 19.03.2014 року по 16.09.2014
року) 182 дні, замість нарахованих
позивачем 187 днів (у період з 19.03.2014 року
по 21.09.2014 року).

Судом здійснено перевірку нарахування
пені у відповідності до вимог діючого
законодавства та встановлено, що
невірно визначений період нарахування
позивачем пені не перевищив суму пені
за період з 19.03.2014 року по 16.09.2014 року (182
дні) у відповідності до ч. 6 статті 232
Господарського кодексу України, а тому
суд дійшов висновку щодо її
задоволення в сумі 1955,19 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у даній справі
покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України;
ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного
кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193
Господарського кодексу України; ст.ст.
1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичною особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Дочірнього
підприємства "Савсервіс Карпати" (79055, м.
Львів ,вул. Роксоляни, буд. 59, ) 20445,96 грн. суми основної
заборгованості, 308,71 грн. суми 3% річних,
6463,40 грн. суми штрафу, 1955,19 грн. суми пені
та 1827,00 грн. витрат зі сплати судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 03.12.2014 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/4251/14