КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2014 р. Справа№ 910/25286/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участі представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Жительний В.М. -
директор

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Сумиобленерго» в особі філії
«Шосткинського району електричних
мереж «ПАТ «Сумиобленерго»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 11.09.2014

у справі № 910/25286/13 (суддя
Пінчук В.І.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Сумиобленерго» в особі
філії «Шосткинського району
електричних мереж «ПАТ
«Сумиобленерго»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Моноброк»

про стягнення 92 355, 74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Сумиобленерго» в особі філії
«Шосткинського району
електричних мереж «ПАТ
«Сумиобленерго» (далі, позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Моноброк»
(далі, відповідач) про стягнення 92 355,74
грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
липні-серпні 2013 року позивачем було
виявлено перевищення відповідачем
встановлених Договором про постачання
електричної енергії від 22.02.2006 № 685
величин споживання електричної
енергії, а саме: у липні 2013 року було
здійснено коригування договірної
величини на місяць липень 2013 року до
максимального дозволеного до
використання обсягу електричної
енергії до 64800 кВт/год., а на серпень 2013
року здійснено коригування договірної
величини на вказаний місяць до
максимального дозволеного до
використання обсягу електричної
енергії до 66960 кВт/год.

Натомість, відповідачем фактично було
спожито електроенергії в липні 2013 року
- 161312 кВт/год. (перевищення договірної
величини споживання електроенергії
становить 96511 кВт/год). В серпні 2013 року
відповідачем фактично було спожито
електроенергії 86366 кВт/год (перевищення
договірної величини споживання
електроенергії становить 19406 кВт/год).

У зв'язку із зазначеним, ПАТ
«Сумиобленерго», керуючись пунктом 4.2.2.
Договору про постачання електричної
енергії від 22.02.2006 № 685, нарахувало ТОВ
«Моноброк» вартість двократного
перевищення договірної величини
споживання за липень-серпень 2013 року на
суму 92 355,74 грн., яка відповідачем
оплачена не була. Зазначене і стало
підставою для звернення позивача до
суду із вказаною позовною заявою.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.03.2013, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.2014, у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 14.07.2014 у справі № 910/25286/13
рішення Господарського суду міста
Києва від 17.03.2013 та постанова
Київського апеляційного
господарського суду від 27.05.2014
скасовані і справа направлена на новий
розгляд до Господарського суду міста
Києва.

Як зазначено у постанові Вищого
господарського суду України від 14.07.2014
у справі № 910/25286/13, судом першої та
апеляційної інстанцій, під час
вирішення справи не звернуто увагу на
пункти 6.14 та 6.15 Правил користування
електричною енергією, якими
закріплюється порядок дій при
перевищенні договірної величини
споживання електричної енергії, не
надано належної правової оцінки актам
про споживання електричної енергії
протягом розрахункового періоду від
19.06.2013 по 18.07.2013 та за період від 19.07.2013 по
18.08.2013 та не досліджено пункт 4.2.2.
Договору про постачання електричної
енергії № 685 від 22.02.2006 щодо оплати
споживачем постачальнику двократної
вартості різниці фактично спожитої та
договірної величин.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 11.09.2014 у справі №
910/25286/13 у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, у якій просить
рішення суду першої інстанції від
11.09.2014 у справі №
910/25286/13 скасувати та прийняти нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
позивача було передано на розгляд
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя
Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В.,
Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.10.2014
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Сумиобленерго» в особі філії
«Шосткинського району електричних
мереж «ПАТ «Сумиобленерго» прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 06.11.2014.

30.10.2014 відповідач подав через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду відзив на
апеляційну скаргу, у якому просив
залишити апеляційну скаргу позивача
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

Представник позивача у судовому
засіданні 06.11.2014 підтримав доводи,
викладені ним у апеляційній скарзі,
просив її задовольнити, рішення суду
першої інстанції скасувати, позов
задовольнити.

Представник відповідача проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

У судовому засіданні 06.11.2014 було
оголошено перерву до 27.11.2014.

Враховуючи те, що у матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення позивача про дату, час і
місце проведення судового засідання по
розгляду апеляційної скарги, а саме
розписка про дату і час судового
засідання, колегія суддів вважає
можливим здійснити перевірку рішення
суду першої інстанції в апеляційному
порядку за наявними матеріалами справи
та без участі представника позивача.

Розглянувши у судових засіданнях
апеляційну скаргу та відзив на неї,
дослідивши матеріали справи та зібрані
у ній докази, заслухавши пояснення
представників сторін, судова колегія
встановила наступне.

22.02.2006 між Відкритим акціонерним
товариством «Сумиобленерго» в особі
Шосткинського районного відділення
«Енергозбут», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Сумиобленерго» в особі філії
«Шосткинський район електричних
мереж», (постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Моноброк»
(споживач) укладено Договір № 685 про
постачання електричної енергії (далі,
Договір), згідно з умовами якого
постачальник постачає електричну
енергію споживачу, а споживач оплачує
постачальнику її вартість та здійснює
інші платежі згідно з умовами договору
та додатками до договору, що є його
невід'ємними частинами.

Відповідно до розділу 2 Договору під
час виконання умов цього Договору, а
також вирішення всіх питань, що не
обумовлені цим Договором, сторони
зобов'язуються керуватися чинним
законодавством України, зокрема,
Правилами користування електричною
енергією.

Споживач зобов'язується оплачувати
постачальнику вартість електричної
енергії та інші нарахування згідно з
умовами додатку № 4 «Порядок
розрахунків» (пункт 2.2.3. Договору).

Згідно з Додатком 12 до Договору
відповідач має об'єкти: житловий
будинок за адресою: м. Шостка, вул.
Кірова, 27, кіоск за адресою: м. Шостка,
вул. Кірова, 15 та виробничу площадку РП-5
яч. 7 за адресою: м. Шостка, вул. Шевченко,
27, на яких встановлені прилади обліку
потужностей та визначено кількість
годин роботи даних об'єктів.

Додатком № 13 до Договору передбачено,
що дозволена та приєднана потужності
вказаних об'єктів складає 65 кВт, 6 кВт та
90 кВт відповідно.

Додатком № 1 до Договору постачання
сторонами визначено, що загальні
договірні величини споживання
електричної енергії по об'єктах ТОВ
«Моноброк» на липень 2013 року
становлять - 11100 кВт/год., а на серпень 2013
року - 10400 кВт/год.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що для
призначення договірних величин
споживання електричної енергії та
потужності на наступний рік, споживач
не пізніше 15 листопада поточного року
надає постачальнику відомості про
розмір очікуваного споживання
електричної енергії (додаток № 1
«Обсяги постачання (договірні
величини) електричної енергії
споживачу та субспоживачу»).

Відповідно пункту 5 Додатку № 4 до
Договору, при потребі споживач має
право протягом розрахункового періоду
звернутися письмово до постачальника
за коригуванням договірної величини
споживання електричної енергії. У разі
коригування договірної величини
споживання електричної енергії
протягом поточного розрахункового
періоду здійснюється відповідне
коригування граничної величини
споживання електричної енергії.
Скоригована гранична величина
споживання електричної потужності
дійсна з дня проведення коригування.
Коригування договірної величини
споживання електричної енергії
здійснюється при умові відсутності на
момент звернення боргу за минулий
розрахунковий період, при наявності
попередньої оплати згідно пункту 2
Додатку № 4 договору та сплати
додатково заявленого обсягу, а також
дотримання узгоджених графіків
погашення заборгованості. При відмові
в коригуванні договірних величин
споживання електричної енергії та
граничних величин споживання
електричної потужності, постачальник
письмово доводить про це споживачу.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ
«Моноброк» звернулось з листом вих. №
35 від 08.07.2013 до позивача щодо
коригування договірної величини
споживання електричної енергії у липні
2013 року, у зв'язку зі збільшенням ліміту
обсягу споживання електричної енергії
до величини 250000 кВт/год.

Також, ТОВ «Моноброк» звернулось до
позивача з листом вих. № 51 від 07.08.2013
щодо коригування договірної величини
споживання електричної енергії у
серпні 2013 року, у зв'язку зі збільшенням
ліміту обсягу споживання електричної
енергії у серпні 2013 року до величини 75000
кВт/год.

Відповідями № 66-20/2023 від 22.07.2013 та №
66-20/2313 від 21.08.2013 ПАТ «Сумиобленерго»
частково задовольнило прохання
відповідача та повідомило, що
позивачем здійснено коригування
договірної величини споживання
електричної енергії у липні 2013 року - до
53800 кВт/год, що становить ліміт 64800
кВт/год., а у серпні 2013 року - до 56660
кВт/год., що становить ліміт 66960 кВт/год.

Із матеріалів справи вбачається, що у
подальшому, на підставі актів про
обсяги переданої споживачу (спожитої
споживачем) електричної енергії
№ 12-33/1480 від 22.07.2013 та № 12-33/1518 від 21.08.2013,
позивачем було виявлено, що у липні
місяці 2013 року відповідачем здійснено
перевищення договірної величини
споживання на 96 511 кВт/год., а у серпні 2013
року - на 19406 кВт/год.

Відповідно до пункту 4.2.2. Договору за
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії та
граничної величини, визначених згідно
із вимогами розділу 5 цього договору,
споживач сплачує постачальнику
двократну вартість різниці фактично
спожитої та договірної величин. При
цьому плата за перевищення граничної
величини споживання електричної
потужності стягується із споживачів з
приєднаною потужністю 150 кВт і більше
та середньомісячним (за підсумком
минулого року) обсягу фактичного
споживання електричної енергії 50 тис.
кВт/год. і більше.

Так, з огляду на перевищення договірної
величини споживання електроенергії,
керуючись пунктом 4.2.2. Договору
позивачем, для оплати вартості
двократного перевищення величини
споживання електричної енергії, було
виставлено ТОВ «Моноброк» рахунки №
12-33/1480 від 22.07.2013 на суму 76 745,55 грн. та №
12-33/1518 від 21.08.2013 на суму 15 610,19 грн., які,
як вбачається із матеріалів справи,
відповідачем оплачені не були.

Приймаючи рішення у справі, місцевий
господарський суд дійшов висновку, що
відповідачем дійсно було вчинене
правопорушення у сфері
електроенергетики, а саме - перевищення
договірної величини споживання
електроенергії у липні та серпні 2013
року, однак, позивачем було порушено
порядок притягнення ТОВ «Моноброк» до
відповідальності, передбачений
законом, а також договором, у зв'язку з
чим у задоволенні позову відмовлено.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на те, що судом
першої інстанції не була взята до уваги
та обставина, що факт перевищення
відповідачем договірної величини
споживання електроенергії за
липень-серпень 2013 року встановлений
під час підбиття підсумків
розрахункового періоду та на підставі
складених актів про обсяги переданої
споживачу (спожитої споживачем)
електричної енергії. Також, скаржник
зазначає, що Законом України «Про
електроенергетику» та Договором про
постачання електричної енергії від
22.02.2006 № 685 передбачена
відповідальність за перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії, встановлено
розмір, порядок та строки її оплати,
тобто повністю урегульовано питання
щодо визначення розміру
відповідальності та порядку її оплати
за перевищення договірних величин
споживання, а не за порушення правил
користування електричною енергією, як
про це зазначив суд першої інстанції з
посиланням на пункти 6.41., 6.42., 6.43. Правил
користування електричною енергією,
затверджених постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики України від 31.07.1996 №
28.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву на неї,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
не підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Згідно статті 275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду споживачеві (абоненту),
який зобов'язаний оплатити прийняту
енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Статтею 276 Господарського кодексу
України передбачено, що загальна
кількість енергії, що відпускається,
визначається за погодженням сторін. У
разі якщо енергія виділяється в
рахунок замовлення на пріоритетні
державні потреби (ліміту),
енергопостачальник не має права
зменшувати абоненту цей ліміт без його
згоди. Пропозиції абонента щодо
кількості та видів енергії, строків її
відпуску є пріоритетними за наявності
виробничих можливостей у
енергопостачальника.

Показники якості енергії узгоджуються
сторонами на підставі державних
стандартів або технічних умов шляхом
погодження переліку (величини)
показників, підтримання яких є
обов'язком для сторін договору.

Строки постачання енергії
встановлюються сторонами у договорі
виходячи, як правило, з необхідності
забезпечення її ритмічного та
безперебійного надходження абоненту.
Основним обліковим періодом
енергопостачання є декада, з
коригуванням обсягів протягом доби.
Сторони можуть погоджувати постачання
енергії протягом доби за годинами, а
також час і тривалість максимальних та
мінімальних навантажень.

Відповідно до статті 26 Закону України
«Про електроенергетику», споживання
енергії можливе на підставі договору з
енергопостачальником. Споживач
енергії зобов'язаний додержуватися
вимог нормативно технічних документів
та договору про постачання енергії.

Як зазначено у розділі 2 Договору під
час виконання умов цього Договору, а
також вирішення всіх питань, що не
обумовлені цим Договором, сторони
зобов'язуються керуватися чинним
законодавством України, зокрема,
Правилами користування електричною
енергією.

Пунктом 5.1. Правил користування
електричною енергією, затверджених
Постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 31.07.1996 № 28 (далі, ПКЕЕ),
договір на постачання електричної
енергії є основним документом, який
регулює відносини між постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, що здійснює свою діяльність на
закріпленій території, і споживачем та
визначає зміст правових відносин, прав
та обов'язків сторін.

Відповідно до пункту 4.1. ПКЕЕ
постачання електричної енергії всім
споживачам здійснюється відповідно до
режимів, передбачених договорами.

Пунктом 4.4. ПКЕЕ встановлено, що
споживач має право протягом
розрахункового періоду звернутися до
постачальника електричної енергії за
регульованим тарифом із заявою щодо
коригування договірної величини
споживання електричної енергії.

Споживач, який розраховується за
тарифами, диференційованими за
періодами часу, та/або споживач
постачальника за нерегульованим
тарифом, електроустановки якого
обладнані засобами диференційного
(погодинного) обліку електричної
енергії, має право протягом
розрахункового періоду звернутися до
постачальника електричної енергії за
регульованим тарифом із заявою щодо
коригування договірної граничної
величини споживання електричної
потужності.

Постачальник електричної енергії за
регульованим тарифом протягом п'яти
робочих днів від дня отримання
звернення розглядає заяву споживача,
приймає рішення за цим зверненням та не
пізніше шостого робочого дня від дня
отримання звернення письмово
повідомляє споживача про результати
розгляду заяви. Пропозиції споживача
щодо коригування договірних величин є
пріоритетними за умови попередньої
оплати додатково заявлених обсягів та
отримання постачальником за
регульованим тарифом заяви споживача
не пізніше ніж за п'ять робочих днів до
закінчення розрахункового періоду.
Постачальник електричної енергії за
регульованим тарифом має право
відмовити споживачу в коригуванні
(збільшенні) договірних величин у разі
невиконання споживачем своїх
зобов'язань щодо оплати електричної
енергії за договором про постачання
електричної енергії. У разі
коригування за заявою споживача
договірної величини споживання обсягу
електричної енергії здійснюється
відповідне коригування договірної
граничної величини споживання
електричної потужності.

Із системного аналізу вимог пункту 4.4.
ПКЕЕ та змісту пункту 5 Додатку № 4 до
Договору вбачається, що позивач мав
право відмовити споживачу у
коригуванні (збільшенні) договірних
величин у наступних випадках:

- невиконання споживачем своїх
зобов'язань щодо оплати електричної
енергії за договором про постачання
електричної енергії; наявності боргу
за минулий розрахунковий період на
момент звернення із заявою щодо
коригування договірної величини
споживання електричної енергії;

- відсутність попередньої оплати;

- недотримання узгоджених графіків
погашення заборгованості;

- подання заяви щодо коригування
договірної величини споживання
електричної енергії із пропуском
передбаченого Договором та ПКЕЕ
строку.

Інших підстав для відмови в
коригуванні ні чинний Договір, ні ПКЕЕ
не передбачають.

Так, як вбачається із матеріалів
справи, відповідачем були повністю
дотримані умови звернення, передбачені
пунктом 4.4. ПКЕЕ та Договору, а саме -
заяви були подані не пізніше ніж за
п'ять днів до закінчення
розрахункового періоду; додатково
замовлені обсяги були своєчасно
оплачені, а заборгованості по оплаті
спожитої електричної енергії не
існувало.

Більш того, відповідно до частини 2
статті 276 Господарського кодексу
України пропозиції абонента щодо
кількості та видів енергії, строків її
відпуску є пріоритетними за наявності
виробничих можливостей у
енергопостачальника.

Доказів відсутності у позивача власних
виробничих можливостей на збільшення
відповідачу договірних величин
споживання електричної енергії
скаржником суду не надано.

З іншого боку, наявність технічної
можливості споживання заявлених
обсягів електричної енергії зі сторони
відповідача без приведення
електромережі до ненормального режиму
експлуатації (перевантаження)
підтверджується тим, що фактичні
обсяги електричної енергії
споживались протягом двох місяців без
жодної загрози створення аварійної
ситуації, що підтверджується
відсутністю жодних приписів
контролюючих органів або позивача.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем був порушений порядок
коригування договірних величин
споживання електричної енергії на
підставі заяв відповідача, поданих
останнім у відповідності до Договору
та ПКЕЕ, та, як наслідок, безпідставно
відмовлено ТОВ «Моноброк» у збільшенні
договірної величини споживання обсягу
електричної енергії.

Посилання позивача на лист
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики (НКРЕ) від 18.08.2013 № 5645/26/47-13, у
якому зазначено, що коригування
договірної величини споживання
електричної енергії у випадку, коли
заявлений споживачем обсяг
очікуваного споживання на цьому
об'єкті більший, ніж максимально
можливий обсяг споживання електричної
енергії на цьому об'єкті, встановлений
договором, то енергопостачальник має
здійснити коригування договірної
величини споживання електричної
енергії до рівня максимально можливого
обсягу споживання електричної енергії
на цьому об'єктів у розрахунковому
періоді без перевищення величини
дозволеної потужності, зазначеної в
Договорі, не приймаються судом до
уваги, оскільки вказаний лист НКРЕ не є
нормативно-правовим актом та носить
лише рекомендаційний характер.

Водночас, будь-яких нормативних актів
щодо обмеження коригування договірної
величини споживання максимально
можливим обсягом споживання та
методики розрахунку таких обсягів НКРЕ
не приймалось.

Крім того, безпідставними є посилання
позивача на те, що здійснивши
коригування договірної величини
споживання електричної енергії, як
того вимагав споживач у своїх заявах,
були б порушені умови договору щодо
величини дозволеної потужності,
оскільки, як передбачено пунктом 4.4.
ПКЕЕ, у разі коригування за заявою
споживача договірної величини
споживання обсягу електричної енергії
здійснюється і відповідне коригування
договірної граничної величини
споживання електричної потужності.

Таким чином, відповідачем були
повністю дотримані умови звернення до
позивача із заявою про коригування
договірної величини споживання
електричної енергії.

Позивачем, з посиланням на пункт 4.2.2.
Договору, Порядок постачання
електричної енергії споживачам, статті
26, 27 Закону України «Про
електроенергетику» заявлена до
стягнення з відповідача грошова сума у
розмірі 92 355,74 грн.

Так, статтею 27 Закону України «Про
електроенергетику» встановлена
відповідальність за порушення
законодавства про електроенергетику.
Зокрема, правопорушенням в
електроенергетиці є порушення
відповідачем правил користування
енергією, на що посилається позивач у
своїй позовній заяві та апеляційній
скарзі.

За змістом пункту 13 Порядку постачання
електричної енергії споживачам,
споживачі у разі перевищення
встановлених граничних величин
споживання електричної енергії та
потужності несуть відповідальність
згідно з частинами п'ятою і шостою
статті 26 Закону України «Про
електроенергетику».

Згідно частини 6 статті 26 Закону
України «Про електроенергетику»
споживачі (крім населення та
навчальних закладів) у випадку
споживання електричної енергії понад
договірну величину за розрахунковий
період сплачують енергопостачальникам
двократну вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини.

Вказана норма права втілена у пункті
4.2.2. Договору, відповідно до якого за
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії та
граничної величини, визначених згідно
із вимогами розділу 5 цього договору,
споживач сплачує постачальнику
двократну вартість різниці фактично
спожитої та договірної величин.

Відповідно до частини 1 статті 216
Господарського кодексу України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Згідно частини 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 217
Господарського кодексу України,
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки.

Згідно з частиною 1 статті 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання, або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Так, визначена пунктом 4.2.2. Договору
санкція є господарсько-правовою
відповідальністю за порушення у сфері
господарювання і за правовою природою
є штрафною санкцією в розумінні статті
230 Господарського кодексу України.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України визначено, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

З огляду на встановлені судом
обставини, колегія суддів приходить до
висновку, що у позивача відсутні
підстави для стягнення з відповідача 92
355,74 грн. суми штрафних санкцій на
підставі пункту 4.2.2. Договору, оскільки
ТОВ «Моноброк» було вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення та направлено позивачу
у відповідності до ПКЕЕ та умов
Договору заяву про коригування
(збільшення) договірних величин
споживання електричної енергії, у
задоволенні якої йому було
безпідставно відмовлено, що і призвело
до перевищення відповідачем
договірних величин споживання
електричної енергії та граничної
величини, визначених згідно із
вимогами розділу 5 Договору.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги, оскільки останні
не спростовують висновків суду першої
інстанції. Апелянтом не надано суду
доказів, які б свідчили про
необґрунтованість позовних вимог, а
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не можуть бути підставою для
скасування рішення місцевого
господарського суду.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає рішення суду у даній
справі обґрунтованим та таким, що
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається. Апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
«Сумиобленерго» в особі філії
«Шосткинського району електричних
мереж «ПАТ «Сумиобленерго» є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Сумиобленерго» в особі філії
«Шосткинського району електричних
мереж «ПАТ «Сумиобленерго» на рішення
Господарського суду міста Києва від
11.09.2014 у справі № 910/25286/13 залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 11.09.2014 у справі №
910/25286/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/25286/13 повернути
Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх