ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2014 р.Справа № 922/3859/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Укртрансінвест-Сервіс", м. Харків до
Дочірнього підприємства "Харківський
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "ДАК "Автомобільні дороги
України", м. Харків про стягнення
543774,25 грн. за участю :

позивача - Карчевський Ю.М., довіреність
від 16.09.2014 року;

відповідача - Перевєрзєва К.М.,
довіреність № 1164 від 31.07.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Укртрансінвест-Сервіс" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
Дочірнього підприємства "Харківський
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "ДАК"Автомобільні дороги
України" про стягнення 543774,25 коп., з
яких: 498210,59 грн. заборгованості за
Договором субпідряду № УТС-09 від 02.09.2013
року, 45563,66 грн. інфляційних втрат.
Витрати по сплаті судового збору
позивач просить покласти на
відповідача.

Представник позивача у судовому
засіданні 24 листопада 2014 року
підтримує позовні в повному обсязі та
просить суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечує, з
підстав викладених у відзиві на позов,
а саме, відповідач вважає, що його вина
щодо неповної оплати наданих послуг
відсутня, оскільки ним не було отримано
державного фінансування від замовника
для розрахунку з позивачем, що було
передбачено п. 5.1. Договору субпідряду
№ УТС - 09 від 02.09.2013 року. також
представник відповідача надав до суду
письмові пояснення за вх. № 41763, які
долучені судом до матеріалів справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та документами
у відповідності до статті 75
Господарського процесуального кодексу
України..

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши матеріали справи в
їх сукупності, надаючи правову оцінку
позовним вимогам, заслухавши
представників сторін, суд встановив
наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Укртрансінвест-Сервіс» (далі -
позивач) та Дочірнім підприємством
«Харківській облавтодор» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» (далі-відповідач), був
укладений договір субпідряду №УТС-09
від 02.09.2013 року (далі - Договір) по
виконанню робіт з експлуатаційного
утримання автомобільних доріг
загального користування державного та
місцевого значення Харківської
області.

Відповідно до п.2.2. Договору позивач
зобов'язався в межах договірної ціни,
виконувати на свій ризик власними
силами і засобами всі передбачені цим
Договором роботи і передати їх в
обумовлені строки відповідачу, усувати
власними силами і засобами на протязі
гарантійного строку недоробки/дефекти,
що зумовлені неякісним виконанням
робіт, в той час як згідно з п.2.3.
Договору - відповідач зобов'язався
прийняти вищевказані роботи та
оплатити їх.

Відповідно до п.3.1. Договору договірна
ціна робіт, що підлягають виконанню по
цьому Договору є динамічною
визначається з урахуванням податку на
додану вартість відповідно з ДБН
Д.1.1-1-2000 і складає 500000,00 грн. з
урахування ПДВ.

30 квітня 2014 р. сторонами було укладена
додаткова угода №3, згідно якої
збільшено договірну ціну робіт на 9181,83
грн., тобто до 509 181,83 грн.

Судом встановлено, що на виконання умов
Договору позивачем з жовтня 2013 року по
травень 2014 року було виконано роботи на
загальну суму 509181,83 грн., що
підтверджується щомісячними Актами
приймання виконаних будівельних робіт
(форми КБ 2в), які знаходяться в
матеріалах справи.

Умовами п.п. 5.1. Договору встановлено, що
розрахунки за виконані роботи
проводяться щомісячно на підставі
проміжних актів виконаних робіт за
звітний місяць - «Актів приймання
виконаних підрядних робіт» (форма КБ-2в)
та «Довідки про вартість виконаних
підрядних робіт» (форма №КБ-3) згідно п.2
сумісного наказу Держкомстату та
Держбуду від 21.06.02 року №237/5, не пізніше
10 робочих днів з моменту їх підписання,
але в будь-якому випадку - після
отримання грошових коштів від
Замовника.

Крім того, в пункті 5.3 зазначеного
Договору вказано, що фінансування
робіт за цим Договором здійснюється
Генпідрядником за рахунок бюджетних
коштів, отриманих від Замовника.

Замовником за цим Договором є Служба
автомобільних доріг у Харківській
області.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем оплата виконаних робіт
проведена лише частково у сумі 10971,24
грн., що підтверджується наявною в
матеріалах справи банківською
випискою з рахунку позивача від 27.12.2013
року та листом відповідача від 08.01.2014
року №10 щодо зміни призначення платежу
та відповідними угодами про
зарахування зустрічних однорідних
вимог, у зв'язку з чим, у відповідача
виникла заборгованість перед
позивачем по оплаті прийнятих робіт
загалом у сумі 498210,59 грн.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України
встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України,
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічна норма міститься
і в ст. 193 Господарського кодексу
України, яка регламентує, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання, згідно зі ст.
610 ЦК України, є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Договір підряду є оплатним, а тому
обов'язок підрядника виконати певну
роботу обумовлює обов'язок замовника
цю роботу прийняти та оплатити.

Статтею 511 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання не може
створювати обов'язку для третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 838 Цивільного
кодексу України генеральний підрядник
відповідає перед субпідрядником за
невиконання або неналежне виконання
замовником своїх обов'язків за
договором підряду, а перед замовником -
за порушення субпідрядником свого
обов'язку. Замовник і субпідрядник не
мають права пред'являти один одному
вимоги, пов'язані з порушенням
договорів, укладених кожним з них з
генеральним підрядником, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника не
вважається обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Суд відзначає, що встановлення
спірними пунктами договору залежності
виконання генпідрядником зобов'язання
щодо оплати вартості виконаних робіт
від наявності надходження коштів від
Служби автомобільних доріг у
Харківській області (як замовника)
суперечить приписам ст. 617 Цивільного
кодексу України, виходячи зі змісту
якої випадкові обставини недодержання
своїх обов'язків контрагентом боржника
(в даному випадку - Служби
автомобільних доріг у Харківській
області) чи відсутність у боржника
необхідних коштів не звільняють
боржника від відповідальності за
порушення зобов'язання.

В постанові Верховного Суду України
від 15.05.2012 року у справі № 11/446 вказано,
що відсутність бюджетних коштів не
виправдовує бездіяльність замовника і
не є підставою для звільнення від
відповідальності за порушення
договірного зобов'язання.

Обираючи при прийнятті рішення правову
норму, що підлягатиме застосуванню до
спірних правовідносин, господарський
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, які викладені
у рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1
ст. 111-16 цього кодексу.

Статтею 111-28 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що рішення Верховного
Суду України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Суд враховує, що наявні в матеріалах
справи вищезазначені Акти виконаних
робіт відповідачем підписані без
зауважень, що свідчить про прийняття
останнім виконаних позивачем робіт без
претензій щодо їх якості, об'ємів і
вартості, та виникнення обов'язку у
відповідача щодо їх оплати.

Отже, судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивачем були виконані, а
відповідачем прийняті роботи всього на
суму 509181,83 грн., про що свідчать
зазначені вище Акти приймання
виконаних будівельних робіт, підписані
обома сторонами без зауважень та
претензій, однак відповідач здійснив
лише часткову оплату послуг у сумі 10971,24
грн., проте не здійснив оплати за
прийняті роботи в повному обсязі в сумі
498210,59 грн., хоча строк виконання
обов'язку оплати вже настав.

При цьому, суд враховує, що положення
пункту 5.1 спірного Договору, яким
передбачена оплата виконаних робіт не
пізніше 10 робочих днів після
підписання актів виконаних робіт за
звітний місяць, але в будь-якому
випадку після отримання коштів від
замовника не звільняє відповідача від
обов'язку щодо оплати прийнятих робіт,
оскільки спірні правовідносини між
сторонами склалися на підставі
Договору субпідряду № УТС-09 від 02.09.2013
року, а отже, обов'язок відповідача
оплатити виконану роботу витікає із
Закону та спірного Договору і не може
ставитися в залежність від виконання
певних дій третьою особою (така ж
позиція підтримується Вищим
господарським судом України в
постанові від 26.10.2010 року у справі
№31/171).

На підставі вказаного, вимоги позивача
про стягнення з відповідача суми
основного боргу по оплаті виконаних
позивачем робіт у розмірі 498210,59 грн.
визнаються судом обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.
Відповідачем доказів на підтвердження
зворотнього суду не надано.

Позивачем також заявлено вимоги про
стягнення з відповідача за період з
листопада 2013 року по липень 2014 року
включно інфляційних втрат у розмірі
45563,66грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Отже передбачене законом
право кредитора вимагати спати боргу з
урахуванням процентів за користування
чужими грошовими коштами є способом
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утриманими
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування й розрахунок інфляційних
втрат позивачем визначений вірно,
згідно вимог діючого законодавства, що
дає підстави суду задовольнити позовні
вимоги в частині стягнення
інфляційних втрат у сумі 45563,66 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із
сторін повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. 218 Господарського кодексу України,
ст. 526, ч.1 ст.530, 549, 610, 611, 617, 625, 837,838 ЦК
України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75,
ст. 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Дочірнього підприємства
«Харківській облавтодор» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» (61202, м. Харків,
вул.Ахсарова,2, , п/р
2570 в Харківській філії ПАТ КБ
«ПриватБанк» МФО 351533) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«УКРТРАНСІНВЕСТ-СЕРВІС» (61057, м.Харків,
вул. Пушкінська, б.79/1 , ,
п/р 2 в ПАТ АБ «Укргазбанк» м. Київ
МФО 320478) суму основного боргу в розмірі
498210,59 грн., 45563,66 грн. інфляційних втрат
та витрати по сплаті судового збору в
сумі 10875,49грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 01.12.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/3859/14