ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
тел. 235-24-26РІШЕННЯ
"18" листопада 2014 р.
Справа № 911/428/13-г
Суддя господарського суду Київської
області Подоляк Ю.В., розглянувши
справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗЕТ
Транспорт-Україна», Броварський район,
с. ПеремогадоТовариства з обмеженою
відповідальністю «Прометей»,
Макарівський район, с. Копилівтретя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет споруОСОБА_1, м.
Київпровизнання правочину недійснимза
участю представників:
сторін, третьої особи:не з'явились, про
час і місце судового засідання
повідомлені належним чиномсуть спору:
До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗЕТ
Транспорт-Україна» (далі - позивач, ТОВ
«ЗЕТ Транспорт-Україна») до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Прометей» (далі - відповідач, ТОВ
«Прометей»), за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог не
предмет спору - ОСОБА_1 (далі - третя
особа) про визнання додаткової угоди
від 24.07.2012р. № 1 до договору оренди
автопоїздів від 26.06.2012р. № 26/06/12,
укладеної між сторонами у справі,
удаваною, тобто такою, що вчинена для
приховання договору дарування;
застосування для регулювання відносин
щодо передачі грошових коштів від
позивача відповідачу в рахунок
орендної плати за користування
автопоїздами, правил договору
дарування; визнання недійсними
додаткової угоди від 24.07.2012р. № 1 та
додатку № 4 до договору оренди
автопоїздів від 26.06.2012р. № 26/06/12,
укладених між сторонами у справі.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач за
оскаржуваним правочином передав
позивачу в оренду автопоїзди не будучи
власником зазначеного майна та не
маючи права розпоряджатися вказаним
майном, що на думку позивача є
підставою для визнання недійсними
додаткової угоди від 24.07.2012р. № 1 та
додаток № 4 до договору оренди
автопоїздів від 26.06.2012р. № 26/06/12,
укладених між сторонами у справі.
Позивач зазначає, що в якості існування
у відповідача права власності на
транспортні засоби, останній
посилається на договори
купівлі-продажу від 24.07.2012р. № 19/12 та від
25.07.2012р. № 20/12, укладених між сторонами у
справі, які в свою чергу оскаржені в
судовому порядку.
Сторони та третя особа, належним чином
повідомлені про час і місце розгляду
справи в судове засідання не з'явились,
про причини неявки суд не повідомили.
Разом з тим, відповідач проти позову
заперечує з підстав, викладених у
запереченнях на позовну заяву, які
зводяться до того, що відповідач є
власником переданих позивачу в оренду
транспортних засобів відповідно до
договорів купівлі-продажу від 21.06.2012р.
№ 21/06, від 30.06.2012р. № 30/06, від 24.07.2012р. №
19/12 та від 25.07.2012р. № 20/12, укладених між
сторонами у справі, а тому відповідач
правомірно розпорядився зазначеним
Третя особа - ОСОБА_1 надав пояснення на
позовну заяву, в яких зазначив, що
позовні вимоги є необґрунтованим та
такими, що не підлягають задоволенню,
оскільки на момент укладення спірного
правочину позивач - ТОВ «ЗЕТ
Транспорт-Україна» не був власником
майна - транспортних засобів, а тому їх
власник - ТОВ «Прометей» правомірно
надало зазначене майно в оренду
Враховуючи, що неявка сторін та третьої
особи в судове засідання не
перешкоджає розгляду спору по суті, суд
вважає за можливе здійснити розгляд
справи за відсутності представників
сторін та третьої особи за наявними в
Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд -
Між сторонами у справі було укладено
договір оренди автопоїздів від 26.06.2012р.
№ 26/06/12 (далі - договір), відповідно до
умов якого, орендодавець - відповідач
зобов'язується передати, а орендар -
позивач зобов'язується прийняти у
строкове та платне користування на
умовах оренди наступне майно (в
подальшому поіменоване як об'єкт
оренди): автопоїзди в кількості, що
зазначено у додатку № 4 до договору №
26/06/12 оренди автопоїздів від 26.06.2012р. (п.
1.1 договору в редакції додаткової угоди
№ 1 від 24.07.2012р. до договору).
Цей договір вважається укладеним і
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та його
скріплення печатками сторін. Строк
цього договору починає свій перебіг у
момент, визначений у п. 7.1 цього
договору та закінчується 26.06.2014р. (пп. 7.1,
В додатку № 4 до договору сторони
погодили перелік транспортних засобів,
а саме: сідельний тягач, 2000 р.в., марка MAN
19-414, номер шасі НОМЕР_9, реєстраційний
номер НОМЕР_1; сідельний тягач, 1999 р.в.,
марка MAN 19-414, номер шасі НОМЕР_10,
реєстраційний номер НОМЕР_2;
напівпричіп бортовий, 1999 р.в., марка SCHMITZ
SPR24, номер шасі НОМЕР_12, реєстраційний
номер НОМЕР_3; напівпричіп бортовий, 1999
р.в., марка SCHMITZ SPR24, номер шасі НОМЕР_11,
реєстраційний номер НОМЕР_4; сідельний
тягач, 2003 р.в., марка Renault Magnum 480, номер
шасі НОМЕР_13, реєстраційний номер
НОМЕР_5; напівпричіп бортовий, 2000 р.в.,
марка Kogel SN24P, номер шасі НОМЕР_14,
реєстраційний номер НОМЕР_6; сідельний
тягач, 2002 р.в., марка Renault Magnum 440, номер
шасі НОМЕР_15, реєстраційний номер
НОМЕР_7; напівпричіп бортовий, 2004 р.в.,
марка Kogel SN24, номер шасі НОМЕР_16,
реєстраційний номер НОМЕР_8.
Додатковою угодою № 2 від 31.08.2012р. до
договору сторони погодили про
розірвання договору № 26/06/12 оренди
автопоїздів від 26.06.2012р. з 31.08.2012р.
Позивач звертаючись з даним позовом
зазначає, що додаткова угоди № 1 від
24.07.2012р. до договору оренди автопоїздів
від 26.06.2012р. № 26/06/12 є удаваним
правочином, який вчинено для
приховування іншого правочину -
договору дарування, позаяк колишній
директор позивача ОСОБА_1 (третя особа у
даній справі), який уклав оскаржуваний
правочин є одночасно співвласником
юридичної особи відповідача, а тому
відповідач знав, що транспортні засоби
належать на праві власності позивачу
та свідомо уклав оспорюваний правочин
з метою отримання грошових коштів
(орендної плати) від товариства
позивача. У зв'язку з чим, до відносин
щодо передачі грошових коштів в
рахунок орендної плати за користування
орендованим майном мають
застосовуватись положення щодо
Зазначене, на думку позивача,
підтверджується тим, що відповідач за
оскаржуваним правочином передав
позивачу в оренду автопоїзди не будучи
власником зазначеного майна та не
маючи права розпоряджатися вказаним
майном, оскільки на момент укладення
оскаржуваної додаткової угоди від
24.07.2012р. № 1 та додаток № 4 до договору
власником майна був позивач.
Зазначені вище обставини, на думку
позивача, є підставою для визнання
недійсними додаткової угоди від
24.07.2012р. № 1 та додаток № 4 до договору
оренди автопоїздів від 26.06.2012р. № 26/06/12,
укладених між сторонами у справі у
відповідності до положень ст. 215
Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу
України удаваним є правочин, який
вчинено сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили. Якщо буде встановлено, що
правочин був вчинений сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили, відносини сторін
регулюються правилами щодо правочину,
який сторони насправді вчинили.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього кодексу.
Згідно ч. 1-3 та 5-6 ст. 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.
Відповідач заперечує проти позовних
вимог зазначає, що він є власником
переданих позивачу в оренду
транспортних засобів відповідно до
договорів купівлі-продажу від 21.06.2012р.
№ 21/06, від 30.06.2012р. № 30/06, від 24.07.2012р. №
19/12 та від 25.07.2012р. № 20/12, укладених між
сторонами у справі, а тому відповідач
правомірно розпорядився зазначеним
Завірені копії вище перелічених
договорів купівлі-продажу залучені до
матеріалів справи.
Разом з тим, відповідач оскаржив
договори купівлі-продажу від 24.07.2012р. №
19/12 та від 25.07.2012р. № 20/12, укладених між
сторонами у справі, в судовому порядку
шляхом подання відповідних позовів до
суду, вирішення спору у даній справі до
яких було зупинено відповідною ухвалою
суду у даній справі, а саме вирішення
спору у даній справі було зупинено до
вирішення спорів у справах
господарського суду Київської області
№ 5/078-12 та № 24/103-12.
Рішенням господарського суду
Київської області від 03.12.2013р. у справі
№ 5/078-12 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЗЕТ
Транспорт-Україна» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Прометей», за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог не
предмет спору - ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
24.07.2012р. № 19/12, укладеного між сторонами
у справі, яке залишено в силі
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 27.03.2014р., в
позові відмовлено повністю.

Рішенням господарського суду
Київської області від 17.07.2014р. у справі
№ 24/103-12 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ЗЕТ
Транспорт-Україна» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Прометей», за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог не
предмет спору - ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
25.07.2012р. № 20/12, укладеного між сторонами
у справі, в позові відмовлено повністю.

Вказані рішення на час розгляду даної
справи у встановленому законом порядку
набрали законної сили.

Доказів оскарження позивачем
договорів купівлі-продажу від 21.06.2012р.
№ 21/06, від 30.06.2012р. № 30/06 суду не надано.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
Україні правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Таким чином, відповідач - ТОВ
«Прометей» згідно договорів
купівлі-продажу від 21.06.2012р. № 21/06, від
30.06.2012р. № 30/06, від 24.07.2012р. № 19/12 та від
25.07.2012р. № 20/12 набув право власності на
транспортні засоби, перелік яких
наведений в додатку № 4 до договору
оренди автопоїздів від 26.06.2012р. № 26/06/12.

Судом встановлено, що оскаржувана
додаткова угода № 1 від 24.07.2012р. до
договору оренди автопоїздів від
26.06.2012р. № 26/06/12 не містить перелік
транспортних засобів, що передаються в
оренду, а містить відсилання на
оскаржуваний додаток № 4 до договору.
Вказаний додаток № 4 до договору не
містить дату його укладення та
підписання сторонами договору.

Судом встановлено, що відповідач
передав в оренду позивачу транспортні
засоби, визначені в додатку № 4 до
договору, відповідно до наступних
актів прийому-передачі: від 26.06.2012р., від
30.06.2012р., від 24.07.2012р. та від 25.07.2012р., які
підписані в двохсторонньому порядку
повноважними представниками сторін та
скріплені печатками товариств,
завірені копії яких залучені до
матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Згідно ч. 1 ст. 798 Цивільного кодексу
України предметом договору найму
транспортного засобу можуть бути
повітряні, морські, річкові судна, а
також наземні самохідні транспортні
засоби тощо.

Договір майнового найму (оренди)
вважається укладеним з моменту
передачі майна наймачу в користування.

З огляду на зазначене, оскільки договір
майнового найму (оренди) вважається
укладеним з моменту передачі майна
наймачу в користування, то на момент
передачі відповідачем транспортних
засобів позивачу в оренду 26.06.2012р.,
30.06.2012р., 24.07.2012р. та 25.07.2012р., відповідач
був власником об'єкта оренди
відповідно до договорів
купівлі-продажу від 21.06.2012р. № 21/06, від
30.06.2012р. № 30/06, 24.07.2012р. № 19/12 та від
25.07.2012р. № 20/12, укладених між сторонами у
справі, що підтверджується матеріалами
справи, а тому відповідач правомірно
розпорядився зазначеним майном.

Враховуючи вищевикладене, посилання
позивача на те, що додаткова угода № 1
від 24.07.2012р. до договору оренди
автопоїздів від 26.06.2012р. № 26/06/12 є
удаваним правочином у відповідності до
ст. 235 Цивільного кодексу України, тобто
вчиненою для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили
є безпідставним, недоведеним та
спростовується матеріалами справи, а
тому, у суду відсутні правові підстави
для визнання недійсними додаткової
угоди від 24.07.2012р. № 1 та додаток № 4 до
договору оренди автопоїздів від
26.06.2012р. № 26/06/12, укладених між сторонами
у справі відповідно до вимог ч. 1 ст. 203
та ч. 1 ст. 215 ЦК України, в зв'язку з чим
суд відмовляє в задоволенні вимог
позивача.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 43, 33, 44, 49, 77, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

вирішив:

В позові відмовити повністю

Дане рішення господарського суду
Київської області набирає законної
сили після закінчення десятиденного
строку з дня його належного оформлення
і підписання та може бути оскаржено в
апеляційному порядку.

Суддя
Ю.В. Подоляк

Дата підписання рішення 03.12.2014р.