ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2014 р.
Справа № 16/146

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого - судді
Скрипчук О.С.

суддів
Дубник О.П.

Матущака О.І.

при секретарі судового засідання:
Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Чиста Вода-Ізюм» б/н
від 12.09.2014 року

на рішення Господарського суду
Закарпатської області від 01.09.2014 року

у справі № 16/146

за позовом: Виконавчого комітету
Ужгородської міської ради
Закарпатської області, м.Ужгород

до відповідача-1: Ужгородської міської
ради, м. Ужгород

до відповідача-2: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Чиста
Вода-Ізюм», м.Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача-1: Комунального
підприємства «Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода», м.
Ужгород

про визнання недійсним концесійного
договору.

за участю представників:

від позивача: Мінєєва І.І. - довіреність
№ 03-17/78 від 02.04.2014 року;

від відповідача-1: Козак Т.М. -
довіреність № 03-17/78 від 02.04.2014 року;

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача-1: Подсольна Л.В. -
довіреність № 04 від 02.01.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Ужгородської
міської ради Закарпатської області
звернувся до Господарського суду
Закарпатської області із позовом до
Ужгородської міської ради та ТзОВ
«Чиста Вода-Ізюм» про визнання
недійсним концесійного договору від
04.11.2010 року.

Рішенням Господарського суду
Закарпатської області від 01.09.2014 року у
справі № 16/146 (головуючий суддя
Васьковський О.В.; судді Ремецькі О.Ф.,
Кривка В.П.) позов виконавчого комітету
Ужгородської міської ради задоволено.
Суд виніс рішення, яким визнав
недійсним концесійний договір б/н від
04.11.2010 року, укладений між Ужгородською
міською радою в особі комунального
підприємства «Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» та ТзОВ
«Чиста Вода-Ізюм» з моменту його
укладення.

Не погоджуючись з даним рішення ТзОВ
«Чиста Вода-Ізюм» подало апеляційну
скаргу б/н від 12.09.2014 року, в якій
просить рішення Господарського суду
Закарпатської області від 01.09.2014 року
скасувати, прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції при прийнятті
рішення порушено норми матеріального
права. А саме скаржник стверджує, що
судом першої інстанції при прийнятті
рішення не надано належної правової
оцінки тому факту, що концесійний
договір був схвалений відповідачем 1.

Позивачем та відповідачем 1 було подано
до суду відзиви на апеляційну скаргу №
1444 від 14.10.2014 року; б/н і дати в яких
просять залишити рішення
Господарського суду Закарпатської
області від 01.09.2014 року без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються доводи та заперечення
сторін, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи, суд
встановив наступне.

Відповідно до рішення Ужгородської
міської ради від 02.11.2010р. №1646 вирішено
визнати переможцем концесійного
конкурсу по об'єкту права комунальної
власності територіальної громади
міста Ужгорода КП «Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» - ТзОВ
«Чиста Вода-Ізюм»; департаменту
міського господарства Ужгородської
міської ради укласти концесійний
договір відповідно до умов конкурсу та
конкурсної пропозиції ТзОВ «Чиста
Вода-Ізюм»; директору КП «Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» передати
об'єкт концесії по Акту
приймання-передачі.

Рішенням Ужгородської міської ради від
04.11.2010р. №1648 внесено зміни до
попереднього рішення ради, зокрема,
уповноважено КП «Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» в особі
директора Орловського В.А. укласти з
ТзОВ «Чиста Вода-Ізюм» концесійний
договір відповідно до умов конкурсу та
конкурсної пропозиції.

На підставі вказаних рішень, 04.11.2010 року
між Ужгородською міською радою в особі
КП «Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» (концесієдавець) та ТзОВ
«Чиставода-Ізюм» (концесіонер) було
підписано концесійний договір. Згідно
умов договору концесієдавець надає на
50 років концесіонеру право здійснювати
управління (експлуатацію) об'єкта
концесії з метою задоволення
громадських потреб у сфері
централізованого водопостачання та
водовідведення за умови сплати
концесійних платежів та виконання
інших умов цього договору.

Об'єктом концесії за цим договором є
цілісний майновий комплекс -
комунальне підприємство «Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» (п.2).

Позивач при зверненні до суду першої
інстанції стверджує, що концесійний
договір не відповідає вимогам чинного
законодавства. Концесійний договір
укладений комунальним підприємством
«Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» без
відповідних повноважень особою, яка не
могла виступати концесієдавцем, що
порушує вимоги п.4 ч.1 ст.1 та п.1 ч.1 ст. 10
Закону України «Про концесії».

При винесенні постанови колегія суддів
виходила з наступного.

Відносини щодо надання в концесію
об'єктів права державної чи
комунальної власності регулюються
концесійним договором, цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами
України (ч.1 ст.5 Закону України „Про
концесії").

Концесійна діяльність здійснюється на
основі концесійних договорів, що
укладаються відповідно до
законодавства України з
концесіонерами, в тому числі
іноземними інвесторами, Кабінетом
Міністрів України або уповноваженим
ним органом виконавчої влади, або
визначеними законом органами
місцевого самоврядування (ч.1 ст.408
Господарського кодексу України).

Вимоги до концесійних договорів,
порядок їх укладення, а також інші
питання правового регулювання
концесійної діяльності визначаються
законом про концесії, іншими законами
(ч.4 ст.408 Господарського кодексу
України).

Згідно із ч.1 ст.1 Закону України «Про
концесії» концесія - надання з метою
задоволення громадських потреб
уповноваженим органом виконавчої
влади чи органом місцевого
самоврядування на підставі
концесійного договору на платній та
строковій основі юридичній або
фізичній особі (суб'єкту
підприємницької діяльності) права на
створення (будівництво) та (або)
управління (експлуатацію) об'єкта
концесії (строкове платне володіння),
за умови взяття суб'єктом
підприємницької діяльності
(концесіонером) на себе зобов'язань по
створенню (будівництву) та (або)
управлінню (експлуатації) об'єктом
концесії, майнової відповідальності та
можливого підприємницького ризику.

У відповідності до п.4. ч.1 ст.1 Закону
України «Про концесії» концесієдавець
- орган виконавчої влади або
відповідний орган місцевого
самоврядування, уповноважений
відповідно Кабінетом Міністрів
України чи органами місцевого
самоврядування на укладення
концесійного договору.

Постановою Кабінету Міністрів України
№643 від 12.04.2000 р. „Про затвердження
Типового концесійного договору", якою
затверджено типовий концесійний
договір, передбачено, що стороною
договору може виступати орган
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, уповноважений на
укладення концесійного договору.

Щодо тверджень позивача про те, що
рішенням Ужгородської міської ради від
04.11.2010р. №1648 було уповноважено КП
«Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» в особі
директора Орловського В.А. укласти з
ТзОВ «Чиста Вода-Ізюм» концесійний
договір відповідно до умов конкурсу та
конкурсної пропозиції, колегія суддів
зазначає наступне.

У відповідності до п.1.1. статуту
комунального підприємства «Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» (чинного
на момент укладення спірного договору),
підприємство засноване на комунальній
власності і є майном Ужгородської
міської ради та підпорядковане
Управлінню майном міста Ужгородської
міської ради.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування», яка встановлює
перелік питань, які відносяться до
виключної компетенції сільської,
селищної, міської ради, не передбачає
право міської ради передоручати
укладення договору концесії іншим
особам, в тому числі суб'єктам
господарювання, в тому числі
комунальному підприємству.

Згідно п.16 ч.4 ст.42 Закону України „Про
місцеве самоврядування" сільський,
селищний, міський голова укладає від
імені територіальної громади, ради та
її виконавчого комітету договори
відповідно до законодавства, а з
питань, віднесених до виключної
компетенції ради, подає їх на
затвердження відповідної ради.

Спірний договір концесії від 04.11.2010
року, який підписаний від імені
концесієдавця - директором
Комунального підприємства «Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» - Орловським В.А., на
затвердження міської ради не
подавався.

Судом встановлено, що розпорядженням
міського голови від 02.11.2010 року № 238
«Про звільнення директора КП
«Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства м. Ужгород» було
звільнено Омельяненка Ю.В. з посади
директора КП «Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» з 02.11.2010
року в порядку п.8 ст. 36 КЗпП України з
підстав допущення підприємством
податкового боргу по платежах до
бюджету та державних цільових фондів.

Цим же розпорядженням було призначено
з 03.11.2010 року на посаду директора КП
«Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода»
Орловського В.А. на контрактній основі.

Пізніше, 05.11.2010 року рішенням
Ужгородської міської ради № 4 «Про
протест прокурора м. Ужгорода» було
скасовано розпорядження міського
голови від 02.11.2010 року № 238 «Про
звільнення директора КП «Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода».

В матеріалах справи міститься копія
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області у справі №
2-21/11 від 14.04.2011 року за позовом
Омельяненко Ю.В. до Ужгородської
міської ради, Орловського В.А. про
визнання недійсним трудового
контракту. На зазначеній копії рішення
міститься відмітка архіваріуса
Ужгородського міськрайонного суду
щодо того, що рішення набрало законної
сили 25.04.2011 року.

Зазначеним рішенням було визнано
недійсним укладення контракту з
керівником підприємства, що є у
власності міста Ужгорода від 03.11.2010
року між Ужгородською міською радою та
Орловським В.А.

Даним рішенням встановлено, що
Орловський В.А. в період з 01.11.2010 року по
22.03.2011 року до роботи директора
Комунального підприємства «Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» не
приступав, робоче місце йому не
надавалось, трудових обов'язків не
виконував, прийняття печатки, штампів,
статутних документів, справ та
матеріальних цінностей підприємства
не здійснював. Табель обліку
використання робочого часу не
заводився щодо Орловського В.А.,
заробітна плата не нараховувалась та
не виплачувалась.

Також, даним рішенням було встановлено,
що станом на 03.11.2010 року (дата коли
Орловського В.А. було призначено
директором Комунального підприємства
«Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода») посада
директора Комунального підприємства
«Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода» була
зайнята (не була вакантною, оскільки
директор цього підприємства
Омельяненко Ю.В., який на момент
винесення розпорядження № 238 перебував
на лікарняному, а тому не міг бути
звільнений.

Відповідно до ст. 35 ГПК України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
згідно тексту оскаржуваного договору,
останній був укладений на підставі
рішень Ужгородської міської ради № 1646
від 02.11.2010 року «Про визнання переможця
концесійного конкурсу», № 1648 від 04.11.2011
року «Про зміни до рішення сесії
міської ради № 1646 від 02.11.2010 року».

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області у справі № 2а-681/11 від 08.07.2011 року
визнано протиправним та скасовано
рішення Ужгородської міської ради № 1646
від 02.11.2010 року.

Отже, рішення Ужгородської міської
ради на підставі яких був укладений
оскаржуваний договір, у судовому
порядку визнані недійсними.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду від 09.02.2012 року у
справі № 2а-107 визнано протиправними
дії Ужгородської міської ради та
Департаменту міського господарства
Ужгородської міської ради по
фактичному допущенню ТзОВ «Чиста
Вода-Ізюм» до участі у конкурсі по
передачі в концесія
цілісного-майнового комплексу з
водопостачання та водовідведення м.
Ужгорода.

Відповідно до ч.4 ст.15 Закону України
„Про концесії" концесійний договір
може бути визнаний судом недійсним
відповідно до цивільного
законодавства. Такою підставою є
недотримання сторонами положень
Закону та вимог ст. 203 ЦК України.

Частина 2 статті 203 Цивільного кодексу
України передбачає, що особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою (ч.2 ст.207 Цивільного кодексу
України).

Враховуючи те, оскаржуваний договір
від концесієдавця був укладений від
імені Ужгородської міської ради
Комунальним підприємством «Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» не затверджений Радою та
підписаний Орловський В.А., який
фактично не приступив до виконання
обов'язків директора і трудовий
контракт з яким визнано недійсним за
рішенням суду, позовні вимоги
Виконавчого комітету Ужгородської
міської ради Закарпатської області до
Ужгородської міської ради, ТзОВ «Чиста
Вода-Ізюм» про визнання недійсним
концесійного договору, є
обґрунтованими та підлягають до
задоволення.

Твердження апелянта на те, що
концесійний договір від 04.11.2010 року був
схвалений відповідачем 1 не
підтверджуються матеріалами справи.

Необґрунтованим є посилання апелянта
на те, що позивач не мав права
звертатись до суду із даним позовом,
оскільки він не є стороною
оскаржуваного договору, а концесійний
договір від 04.11.2010 року не порушує його
прав та охоронюваних інтересів.

Адже, згідно ст. 30 Закону України "Про
місцеве самоврядування", до відання
виконавчого комітету міської ради
належить, зокрема, облік відповідно до
закону об'єктів нерухомого майна, а
також вирішення питань водопостачання,
відведення та очищення стічних вод,
здійснення контролю за питною водою.

Згідно п. 2 ст. 35 Статуту територіальної
громади міста Ужгорода,
зареєстрованого 27.07.2005 р., до
повноважень виконавчого комітету
відноситься координація діяльності
підприємств, установ, організацій,
належить до комунальної власності
територіальної громади.

Разом з цим, в силу ст. 2 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
місцеве самоврядування здійснюється
територіальними громадами сіл, селищ,
міст як безпосередньо, так і через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, а також через районні
та обласні ради, які представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ, міст.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
вважає, що рішення Господарського суду
Закарпатської області від 01.09.2014 року
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на чинному законодавстві і
підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський
суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду
Закарпатської області від 01.09.2014 року у
даній справі залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд
Закарпатської області.

Повний текст постанови складено та
підписано 01.12.2014 року.

Головуючий - суддя
Скрипчук О.С.

суддя
Дубник О.П.

суддя
Матущак О.І.