ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16 тел. 235-24-26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2014 р.
Справа № 911/4288/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лутак Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1до Спільного підприємства
заводу будівельних матеріалів про
стягнення 3 900, 00 грн.за участю
представників:

від позивача: ОСОБА_2

від відповідача: не з'явилися

суть спору:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення з
відповідача 3 900, 00 грн. заборгованості
за наданні послуги.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на невиконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати за отриманні ним послуги.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 06.10.2014 порушено провадження
у даній справі та призначено її розгляд
у судовому засіданні на 23.10.2014.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.10.2014 розгляд справи
відкладено на 13.11.2014 у зв'язку з
нез'явленням у судове засідання
представників сторін та невиконанням
ними вимог суду.

До господарського суду Київської
області від позивача надійшли заява №
б/н від 06.11.2014 (вх. № 24894/14 від 10.11.2014) про
відсутність аналогічного спору,
клопотання № б/н від 06.11.2014 (вх. № 24973/14
від 10.11.2014 та вх. № 24895/14 від 10.11.2014) про
приєднання до матеріалів справи
документів, а також заява № б/н від
06.11.2014 (вх. № 24893/14 від 10.11.2014), у якій
позивач підтримує позов в повному
обсязі та просить здійснювати розгляд
справи без його участі.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 13.11.2014 розгляд справи
відкладено на 27.11.2014 у зв'язку з
нез'явленням у судове засідання
представників сторін, неналежним
виконанням ними вимог суду та
необхідністю витребування нових
доказів по справі.

27.11.2014 через канцелярію господарського
суду Київської області від позивача
надійшло клопотання № б/н від 27.11.2014 (вх.
№ 26681/14 від 27.11.2014) про приєднання до
матеріалів справи витребуваних судом
документів.

Присутній у судовому засіданні 27.11.2014
представник позивача повністю
підтримав позовні вимоги та просив суд
їх задовольнити з підстав викладених у
позові.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи, у судове засідання не з'явився,
відзив на позовну заяву не надіслав,
про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що неявка відповідача в
судове засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті та зважаючи на
обмежені ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України строки
вирішення спору, суд вважає за можливе
здійснити розгляд справи відповідно до
ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України за відсутності
представника відповідача за наявними в
ній матеріалами.

У судовому засіданні 27.11.2014, відповідно
до ч. 2 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, присутнього у судовому
засіданні, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(позивач) було виставлено Спільному
підприємству заводу будівельних
матеріалів (відповідач)
рахунок-фактуру № СФ-0000011 від 21.05.2013 на
оплату послуг автогрейдера на загальну
суму 3 900, 00 грн.

В подальшому, позивачем було надано
відповідачу послуги автогрейдера на
загальну суму 3 900, 00 грн., що
підтверджується актом № ОУ-0000003
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 31.05.2013, копію якого долучено до
матеріалів справи, оригінал у судовому
засіданні оглянуто.

Проте, в порушення взятих на себе
зобов'язань, відповідач за надані
позивачем послуги відповідно до
вищезазначених рахунку-фактури та акту
здачі-приймання виконаних робіт
(наданих послуг) не розрахувався, у
зв'язку з чим за ним утворилася
заборгованість у розмірі 3 900, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звертався до відповідача з
вимогою б/н від 09.12.2013 про сплату
заборгованості за наданні послуги у
розмірі 3 900, 00 грн. В підтвердження
направлення вказаної вимоги позивачем
до суду надано копію фіскального чеку
№ 7241 від 09.12.2013 та опис вкладення до
цінного листа від 09.12.2013.

Проте, відповідач на вищезазначену
вимогу не відповів та свого
зобов'язання щодо здійснення оплати за
наданні позивачем послуги не виконав,
що і стало підставою для звернення
останнього з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, в силу якого
один суб'єкт (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Основними видами
господарських зобов'язань є
майново-господарські зобов'язання та
організаційно-господарські
зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу
передбачено, що господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу
України договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом.

Згідно з ст. 181 Господарського кодексу
України господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в
силу вимог ст. 181 Господарського
кодексу України, між позивачем та
відповідачем було укладено
господарський договір у спрощений
спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії, або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 903 Цивільного кодексу
України якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором. Якщо
неможливість виконати договір виникла
з вини замовника, він зобов'язаний
виплатити виконавцеві плату в повному
обсязі, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Отже, між позивачем та відповідачем
укладено договір про надання послуг у
спрощений спосіб, за яким позивач
зобов'язався надати відповідачу
послуги, а відповідач зобов'язався
оплатити надані йому послуги
відповідно до загальних вимог
цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідач заявлених до нього вимог не
спростував, у судове засідання не
з'явився, належних та допустимих
доказів, які підтверджують виконання
ним зобов'язання щодо оплати отриманих
ним послуг суду не надав.

З огляду на вищевикладене та
враховуючи, що борг відповідача перед
позивачем на час прийняття рішення не
погашений, його розмір підтверджується
наявними матеріалами справи та
відповідачем не спростований, суд
дійшов висновку, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 3 900, 00 грн.
заборгованості за наданні послуги є
доведеними, обґрунтованими,
підтверджені належними доказами і
підлягають задоволенню.

Судовий збір, відповідно до приписів
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, покладається судом на
відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
статтями 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Спільного підприємства
заводу будівельних матеріалів (09000,
Київська область, Сквирський район,
місто Сквира, вулиця Карла Лібкнехта,
будинок 153, ідентифікаційний код - 05521718)
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (09100, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
код - НОМЕР_1) 3 900 (три тисячі дев'ятсот)
грн. 00 коп. заборгованості за наданні
послуги та 1 827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги відповідно до ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України та може бути оскаржене в
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

Повне рішення складено: 28.11.2014.

Суддя
Т.В. Лутак