ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року Справа № 927/314/14
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:Добролюбової
Т.В.(доповідач)суддівГоголь Т.Г., Швеця
В.О.розглянувши матеріали касаційної
скаргиТовариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірма "Обрій" LTDна
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 28.10.14у
справі№927/314/14 Господарського суду
Чернігівської областіза
позовомПриватного спеціалізованого
підприємства "УкрРосХим"доТовариства з
обмеженою відповідальністю Агрофірма
"Обрій" LTDпростягнення В судовому
засіданні взяли участь представники:
від позивача:
Хижняк О.В. - директор;
від відповідача:
Брик Л.В. - за дов. від 07.07.14.

Приватним спеціалізованим
підприємством "УкрРосХим" у березні 2014
року заявлений позов, з урахуванням
змін, про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю Агрофірма
"Обрій" LTD 533072,24 грн боргу, з яких: 100000,00
грн - основного боргу, 327908,88 грн - 20 %
штрафу, 210 221, 04 грн - 24 % річних за період
з 07.05.13 до 17.11.13. Обґрунтовуючи свої
вимоги позивач вказував на порушення
відповідачем зобов'язань зі сплати
вартості поставленого товару згідно з
договором постачання від 08.02.13 №ДР-141 та
додаткової угоди від 30.04.13 №1. При
цьому, позивач посилався на приписи
статей 526, 530, 549, 550, 551, 610, 611, 612
Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду
Чернігівської області від 24.04.14,
ухваленим суддею Мурашко І.Г.,
провадження у справі в частині вимог
про стягнення 100 000,00 грн основного
боргу припинено на підставі пункту 11
частини 1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України через
сплату відповідачем цих коштів до
прийняття рішення у справі. В решті
вимог позов задоволено частково шляхом
стягнення з відповідача на користь
позивача 327 908,88 грн штрафу та 120 087,65 грн
річних. Суд першої інстанції установив
факт неналежного виконання
відповідачем зобов'язань зі сплати
вартості поставленого товару за
договором від 08.02.13 та додаткової угоди
від 30.04.13, що визнав підставою для
стягнення штрафу. Щодо вимог про
стягнення 210 221, 04 грн, то місцевий суд
задовольнив ці вимоги частково на суму
120087,65 грн, відмовивши у стягненні 90133,39
грн через невірно здійснений позивачем
розрахунок. Судове рішення
обґрунтовано приписами статей 525, 526, 549,
550, 611, 627, 694, 1057 Цивільного кодексу
України, статей 193, 218, 231 Господарського
кодексу України.
Київський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів: Руденко М.А. -
головуючого, Дідиченко М.А., Жук Г.А.,
розглянувши справу повторно та
установивши ті ж обставини справи,
постановою 28.10.14, перевірене рішення у
справі залишив без змін, а апеляційну
скаргу відповідача залишив без
задоволення. Товариство з
обмеженою відповідальністю Агрофірма
"Обрій" LTD звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
судові рішення у справі скасувати та
прийняти нове рішення про відмову у
стягненні штрафу та річних.
Обґрунтовуючи свої вимоги скаржник
вказує на незастосування судами
приписів статті 20 Господарського
кодексу України, статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, та порушення статей 92, 203, 207, 215,
241, 549 Цивільного кодексу України, адже
додаткова угода від 30.04.13 з його боку
підписана не уповноваженою особою.
Водночас, скаржник зазначає, що
встановлені в додатковій угоді штрафні
санкції є несправедливими та
непропорційно високими, порівняно із
сумою невиконаних грошових
зобов'язань. Наголошує скаржник і на
порушенні судами приписів статей 43, 22
Господарського процесуального кодексу
України, адже рішення у справі прийнято
за відсутності його представника.
Водночас, представник скаржника у
судовому засіданні підтвердила, що
подані відповідачем два примірника
касаційної скарги (один оригінал і одна
копія) є аналогічними за їх змістом та
вимогами, відтак суд касаційної
інстанції розглядає їх як одну
касаційну скаргу.
Від Приватного
спеціалізованого підприємства
"УкрРосХим" отримано відзив на
касаційну скаргу, в якому підприємство
просить у задоволенні касаційної
скарги відмовити.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді
Добролюбової Т.В., і пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників сторін, переглянувши
матеріали справи і доводи касаційної
скарги, перевіривши правильність
застосування судами приписів чинного
законодавства, відзначає наступне.
Відповідно
до частини 1 статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування
господарськими судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Судами попередніх інстанцій
установлено, і це підтверджується
матеріалами справи, що 08.02.13 між
Приватним спеціалізованим
підприємством "УкрРосХим" -
постачальником та Товариством з
обмеженою відповідальністю агрофірма
"Обрій" LTD - покупцем, укладено договір
постачання №ДР-141, за умовами якого
постачальник зобов'язався поставити, а
покупець сплатити та прийняти
мінеральні добрива упродовж 2013 року
згідно з виставлених рахунків і
підписаних сторонами специфікацій.
Пунктом 1.2 договору сторони визначили,
що ціна на товар вказується в рахунках
з урахуванням ПДВ, також в рахунку
встановлюється термін, до якого дана
ціна товару є дійсна. Пунктами 3.1, 3.2
договору сторони погодили, що доставка
товару згідно цього договору
проводиться відповідно до умов,
обумовлених сторонами у специфікації.
Передача товару здійснюється
відповідно до супровідних документів
постачальника. Пунктом 8.2 договору
сторони узгодили, що усі доповнення до
договору є невід'ємною частиною, мають
переважну силу перед його положеннями
раніше укладених доповнень, чи
відміняють їх, і набувають чинності,
якщо здійснені у письмовій формі, мають
порядковий номер, дату прийняття і
підписи повноважних представників
сторін, завірені печатками. Як
убачається з матеріалів справи,
предметом судового розгляду є вимога
Приватного спеціалізованого
підприємства "УкрРосХим" про стягнення
з Товариства з обмеженою
відповідальністю Агрофірма "Обрій" LTD
533072,24 грн боргу, з яких: 100000,00 грн -
основного боргу, 327908,88 грн - 20 % штрафу, 210
221, 04 грн - 24 % річних. Рішення та
постанова у справі переглядаються в
частині вимог про стягнення штрафу і
річних, оскільки борг у сумі 100 000,00 грн
сплачений відповідачем під час
розгляду даного спору в суді першої
інстанції, у зв'язку з чим провадження у
справі припинено, і судові рішення в
цій частині в касаційному порядку
фактично не оскаржені. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин
регулюються, з урахуванням
особливостей, Господарським та
Цивільним кодексами України. За
приписами статті 11 Цивільного кодексу
України однією з підстав виникнення
цивільних прав і обов'язків є договір.
Згідно зі статтею 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона,
боржник, зобов'язана вчинити на користь
другої сторони, кредитора, певну дію
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. За
приписами статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги містить
і стаття 193 Господарського кодексу
України. Відповідно до статті 610
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання,
неналежне виконання. Дана норма
кореспондує з приписами статті 218
Господарського кодексу України. За
приписами статті 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема у
вигляді сплати неустойки. Статтею 612
Цивільного кодексу України унормовано,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Відповідно до статті 549
цього ж Кодексу неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. За приписами статті 231
Господарського кодексу України
законом щодо окремих видів зобов'язань
може бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається. У разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг). Дослідивши усі
обставини справи, судами установлено,
що на виконання умов вказаного
договору, з урахуванням специфікації
№4, згідно з видатковою накладною від
07.05.13 №2027 позивачем поставлено, а
відповідачем отримано товар - добрива
рідкі азотні КАС ст. Біловоди кількістю
475,92 тонни на загальну суму 1639544,40 грн.
Згідно з пунктом 1.2 специфікації № 4
товар постачається на умовах
відстрочки платежу починаючи з 07.05.13. Як
установлено судами, відповідно до
розділу 2 договору, з урахуванням
підписаної сторонами додаткової угоди
від 30.04.13 №1 до договору постачання від
08.02.13, покупець робить 100% попередню
оплату за товар шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок постачальника згідно з
виставлених рахунків. В специфікації
може бути вказаний інший вид
розрахунків, відстрочка платежу, за
товар. Якщо в специфікації вказаний
інший вид розрахунків, відстрочка
платежу, за товар, то покупець
зобов'язаний сплатити постачальнику
окрім вартості товару зазначеного в
специфікації, 24 % річних від вартості
товару за період відстрочки платежу.
Відстрочка платежу діє до 17.11.13 від
початку відстрочки платежу вказаного в
специфікації. Загальна сума договору і
кількість товару, що поставляється,
уточнюється за фактом постачання
відповідно до відвантажувальних
документів постачальника. Пунктом 5.2
договору, в редакції додаткової угоди
від 30.04.13 №1, сторони визначили, що у
разі прострочення платежу за договором
відповідач сплачує позивачеві штраф у
розмірі 20 відсотків від вартості
товару зазначеного у специфікації.
Таким чином, як установлено судами,
кінцевий строк оплати за вищевказаною
видатковою накладною настав 17.11.13.
Судами також установлено, що
відповідач за поставлений товар
розрахувався частково, і борг у розмірі
100000,00 грн сплачений останнім вже під
час вирішення даного спору, тобто з
простроченням платежу. Враховуючи те,
що судами установлений факт проведення
відповідачем розрахунків за
поставлений товар з відстроченням
платежу та з порушенням строків сплати,
висновок судів про наявність підстав
для стягнення з останнього 327908,88 грн
штрафу та 120087,65 грн 24 %, враховуючи
здійснений судом перерахунок,
визнається правомірним. Щодо доводу
скаржника про те, що додаткова угода №1,
в якій сторонами погоджена сума
договору, порядок розрахунків та
відповідальність сторін, підписана не
уповноваженою особою, тому мала бути
визнана судом недійсною, то як
убачається з матеріалів справи, і це
підставно враховано апеляційним судом,
вказана додаткова угода вже була
предметом судового розгляду у іншій
справі №920/701/14, і рішенням
Господарського суду Сумської області
від 23.06.14, яке було залишено в силі
постановою Вищого господарського суду
України від 14.10.14, Товариству з
обмеженою відповідальністю Агрофірма
"Обрій" LTD відмовлено у позові до
Приватного спеціалізованого
підприємства "УкрРосХим" про визнання
недійсною додаткової угоди від 30.04.13 №1
до договору постачання від 08.02.13 №ДР-141.
При цьому, судами при розгляді вказаної
справи установлено, що додаткова угода
№1 підписана з волевиявлення
відповідача та схвалена у подальшому
товариством. Окрім цього, за приписами
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України,
визнання недійсним повністю чи у
певній частині пов'язаного з предметом
спору договору, який суперечить
законодавству, як і зменшення у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання є
правом господарського суду, а не
обов'язком. Не може бути підставою для
скасування постанови у справі і
посилання скаржника на те, що
встановлені в додатковій угоді штрафні
санкції є несправедливими та
непропорційно високими, адже за
приписами статей 626, 627, 628 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків;
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості; зміст договору
становлять умови, пункти, визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства. З
огляду на те, що додаткова угода від
30.04.13 №1 на момент вирішення даного
спору є дійсною, вона підлягає
виконанню сторонами на умовах
визначеній в ній. Не може бути
підставою для скасування постанови у
справі і твердження скаржника про
порушення судом першої інстанції
приписів статей 43, 22 Господарського
процесуального кодексу України та
прийняття рішення у справі за
відсутності його представника, адже не
з'явлення представника відповідача у
судове засідання 24.04.14 не є перешкодою
для ухвалення рішення у даній справі,
виходячи з того, що розгляд справи
неодноразово відкладався, представник
відповідача приймав участь у судових
засіданнях від 19.03.14, від 03.04.14, від 16.04.14
та був належно повідомлений про
відкладення розгляду справи на 24.04.14.
При цьому, відхилення місцевим судом
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи через
хворобу представника та генерального
директора товариства, також не
свідчить про порушення судом приписів
процесуального законодавства,
оскільки учасник судового процесу не
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника, з числа як своїх
працівників, так і осіб, не пов'язаних з
ним трудовими відносинами. Отже, доводи
викладені в касаційній скарзі не
можуть бути підставою для скасування
постанови у справі, оскільки вони не
спростовують установлених судом
обставин та ґрунтуються на переоцінці
доказів, яка за приписами статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України знаходиться поза межами
компетенції суду касаційної інстанції.
Таким чином, враховуючи межі перегляду
справи в касаційній інстанції підстав
для скасування постанови у справі та
задоволення касаційної скарги не
вбачається. Витрати за розгляд
касаційної скарги покладаються на
скаржника.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 1115, 1117, 1118, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського
апеляційного господарського суду від
28.10.14 у справі №927/314/14 залишити без
змін.

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю Агрофірма
"Обрій" LTD залишити без задоволення.

Головуючий суддя
Т. Добролюбова

С у д д і
Т.Гоголь

В.Швець