КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2014 р. Справа№ 910/16362/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання
Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги №4333/17 від 31.10.2014 року Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» на рішення
господарського суду міста Києва від
02.10.2014 року

у справі № 910/16362/14 (суддя -
Полякова К.В.)

за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА

Страхування»

до Приватного акціонерного
товариства «Українська пожежно-

страхова компанія»

про відшкодування шкоди в
порядку регресу

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явились,

від відповідача - Приходько Я.В.,
представник за довіреністю №1312 від
03.06.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «АХА Страхування»
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» про
відшкодування шкоди в порядку регресу
у сумі 1 722,20 грн. (а.с. 2-43).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що виплативши
страхувальнику відповідно до договору
добровільного страхування наземного
транспорту №40283Га/13зп від 21.02.2013 року
страхове відшкодування у розмірі 2 722,20
грн. Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «АХА Страхування»
відповідно до ст. ст. 993, 1191 ЦК України,
ст. 27 Закону України «Про страхування»
набуло право зворотної вимоги до особи,
відповідальної за заподіяні збитки,
якою є відповідач, як страховик
цивільно-правової відповідальності
винної у вчиненні ДТП особи.
Посилаючись на вимоги Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «АХА
Страхування» просить стягнути з
Приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
компанія» сплачене ним страхове
відшкодування з вирахуванням франшизи
у розмірі 1 722,20 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 02.10.2014 року у справі №910/16362/14
позов задоволено частково. Стягнуто з
Приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
компанія» на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування» 1 680,50 грн.
страхового відшкодування в порядку
регресу та 1 782, 76грн. витрат по сплаті
судового збору (а.с. 67-69).

Рішення мотивоване тим, що позовні
вимоги Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «АХА
Страхування» є правомірними,
доведеними належними та допустимими
доказами, однак, враховуючи те, що
страхове відшкодування не може
перевищувати розміру прямих збитків
місцевий господарський суд
задовольнив позов частково, зменшивши
суму страхового відшкодування на
вартість мийки автомобіля, оскільки
такі витрати не є прямими збитками від
пошкодження транспортного засобу в
результаті ДТП.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
відповідач, Приватне акціонерне
товариство «Українська
пожежно-страхова компанія», через
місцевий господарський суд, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог повністю (а.с. 79-94).

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, невідповідності висновків
суду, викладених у рішенні, обставинам
справи. Апелянт стверджує про
недоведеність розміру позовних вимог,
так як, на його думку, єдиним належним
доказом розміру заподіяної внаслідок
ДТП матеріальної шкоди можна вважати
звіт суб'єкта оціночної діяльності
відповідно до Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів». Також, Приватне акціонерне
товариство «Українська
пожежно-страхова компанія» зазначає,
що відповідно до ст. 36.2 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» строк виплати страхового
відшкодування складає не більше 90 днів
за умови отримання всіх необхідних
документів, але, враховуючи те, що
позивачем до претензії вих. №ЛВ 3229 від
13.05.2014 року не додано всіх необхідних
документів, Приватне акціонерне
товариство «Українська
пожежно-страхова компанія» не мало
можливості розгляду претензії в
досудовому порядку, а відтак права
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «АХА Страхування»
на момент звернення з позовом до суду
порушені не були.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.11.2014 року
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» на рішення
господарського суду міста Києва від
02.10.2014 року у справі №910/16362/14 прийнято
до провадження та призначено розгляд
справи у судовому засіданні 01.12.2014 року.

У судовому засіданні 01.12.2014 року
представник апелянта підтримав вимоги
апеляційної скарги, просив рішення
господарського суду міста Києва від
02.10.2014 року у справі №910/16362/14 скасувати
та постановити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
повністю.

Представник позивача у судове
засідання 01.12.2014 року не з'явився, про
причини неявки позивач суд не
повідомив, хоча про дату, час та місце
розгляду справи Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «АХА
Страхування» повідомлене належним
чином.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника апелянта,
дослідивши представлені докази в їх
сукупності, перевіривши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права встановила
наступне.

16.12.2013 року в Запорізькій області в н/п
Ленінський по вул. Леніна 230 мала місце
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Hynday H200» державний номерний
знак АР 2813 АК під керуванням водія
Калюжного Валерія Володимировича та
автомобіля «Nissan Almera Classik» державний
номерний знак АР 0012 АА під керуванням
водія Ніколаєвої Ганни Євгенівни.
Вказане підтверджується наявною в
матеріалах справи довідкою про
дорожньо-транспортну пригоду №9319625
(а.с. 30).

Як вбачається з матеріалів справи,
автомобіль «Nissan Almera Classik» державний
номерний знак АР 0012 АА застрахований
позивачем згідно договору
добровільного страхування наземного
транспорту №40283Га/13зп від 21.02.2013 року
(а.с. 14-23), предметом якого згідно п. 4
договору є майнові інтереси
страхувальника (Ніколаєва Ю.О.),
пов'язані з володінням, користуванням і
розпорядженням наземним транспортним
засобом та іншим майном.

Згідно п. 9 договору страховими
ризиками сторонами було визначено
викрадення, збитки внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
збитки внаслідок інших подій.

18.12.2013 року Приватне акціонерне
товариство «Страхова компанія «АХА
Страхування» отримало від Ніколаєва
Ю.О. - страхувальника за договором,
повідомлення про настання події, яка
має ознаки страхового випадку та заява
на виплату страхового відшкодування
(а.с. 24-25).

Пунктом 28.9. договору добровільного
страхування наземного транспорту
визначено, що при пошкодженні ТЗ
внаслідок страхового випадку розмір
збитків визначається шляхом складання
кошторису вартості відновлення ТЗ
(Кошторису збитків), в який включається
вартість запасних частин, деталей,
обладнання та матеріалів, що
підлягають заміні без урахування
експлуатаційного зносу, а також
вартість ремонтних робіт. Кошторис
збитків складається страховиком,
виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ
на базі СТО на підставі рахунків з СТО
(згідно п. 28.11 договору). В окремих
випадках, за згодою страховика та
страхувальника розмір збитків може
визначатися на підставі авто
товарознавчої експертизи або
безпосередньо страховиком чи
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром).

Згідно рахунку-фактури №Сч-0001889 від
18.12.2013 року та калькуляції №1.002.13.1 від
18.12.2013 року (а.с. 36-38), складених ТОВ «ДП
«Автосистем» (обрана позивачем СТО),
сума відновлювального ремонту
автомобіля «Nissan Almera Classik» державний
номерний знак АР 0012 АА складала 3 177,00
грн.

Зазначене вище ДТП відповідно до умов
договору добровільного страхування
наземного транспорту №40283Га/13зп від
21.02.2013 року та норм чинного
законодавства України визнано
позивачем страховим випадком, про що
складено страховий акт №1.002.13.13961/VESKO1079
від 14.01.2014 року (а.с. 40).

Як вбачається зі страхового акту
№1.002.13.13961/VESKO1079 від 14.01.2014 року та
розрахунку страхового відшкодування
від 14.01.2014 року (а.с.39), розмір страхового
відшкодування, що підлягав виплаті
страхувальнику, склав 2 722,20 грн. (за
вирахуванням, визначеної договором,
суми франшизи 454,80 грн.).

На виконання умов вищезазначеного
договору страхування, позивач здійснив
виплату страхового відшкодування в
розмірі 2 722,20 грн. на користь ТОВ «ДП
«Автосистем» (СТО), що підтверджується
наявним в матеріалах справи платіжним
дорученням №83570 від 15.01.2014 року (а.с. 41).

Постановою Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 24.12.2013 року у справі
№334/11738/13-п Калюжного В.В., водія
автомобіля «Hynday H200» державний номерний
знак АР 2813 АК, визнано винним у вчинені
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу в
розмірі 340 грн. (а.с. 31).

Апеляційним господарським судом
встановлено, що на момент скоєння ДТП
16.12.2013 року цивільно-правова
відповідальність Калюжного В.В. була
застрахована відповідачем на підставі
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АС/7072561, зі строком дії з 30.10.2013
року по 29.10.2014 року, яким встановлено
ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну майну, у розмірі 50000,00 грн.,
франшизу - в сумі 999,99 грн. (а.с. 32).

Колегією суддів досліджено, що після
виплати своєму страхувальнику
страхового відшкодування позивач
звернувся до відповідача з претензією
№ЛВ3229 від 13.05.2014 року про виплату
страхового відшкодування в порядку
регресу в сумі 2 722,20 грн. (а.с. 42-43). Однак,
Приватне акціонерне товариство
«Українська пожежно-страхова
компанія» страхове відшкодування на
користь позивача в порядку регресу не
сплатило та у відповіді №3136/18 від 13.08.2014
року на претензію просило для
прийняття рішення про виплату в
порядку регресу надати копію Постанови
суду, згідно якої винуватець ДТП -
Калюжний В.В. притягнутий до
адміністративної відповідальності
(а.с. 89).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

У відповідності до ст. 1191 Цивільного
кодексу України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Статтею 993 ЦК України та статтею 27
Закону України «Про страхування»
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, після виплати страхового
відшкодування за шкоду, завдану
внаслідок ДТП автомобілю «Nissan Almera Classik»
державний номерний знак АР 0012 АА, до
позивача перейшло право зворотної
вимоги відшкодування збитків, яке
страхувальник мав до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
якою, як вірно встановлено місцевим
господарським судом, є відповідач -
Приватне акціонерне товариство
«Українська пожежно-страхова
компанія», як страховик
цивільно-правової відповідальності
винного у вчиненні ДТП Калюжного В.В.

При цьому, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
звертає увагу, що регрес (тобто право
зворотної вимоги) виникає у позивача
саме на підставі закону. Рішенням
Конституційного суду України від 09.07.
2002 року № 15-рп/2002 щодо офіційного
тлумачення частини другої статті 124
Конституції України (справа про
досудове врегулювання спору)
встановлено, що право особи
(громадянина України, іноземця, особи
без громадянства, юридичної особи) на
звернення до суду за вирішенням спору
не може бути обмежено законом, іншими
нормативно-правовими актами.
Встановлення законом або договором
досудового врегулювання спору за
волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист.

Згідно Постанови Верховного Суду
України від 28.08.2012 року у справі №23/279
кожна особа має право вільно обирати
незаборонений законом спосіб захисту
прав і свобод, у тому числі й судовий.
Можливість судового захисту не може
бути поставлена законом, іншими
нормативно-правовими актами у
залежність від використання суб'єктом
правовідносин інших способів
правового захисту. Держава може
стимулювати вирішення правових спорів
у межах досудових процедур, однак їх
використання є правом, а не обов'язком
особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене, Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «АХА Страхування» отримує
право вимоги потерпілої особи вже
після виплати останній страхового
відшкодування та не зобов'язаний
звертатися безпосередньо до особи,
відповідальної за заподіяний збиток,
або до особи, у якої застраховано її
цивільно-правову відповідальність, з
вимогою виплати матеріального
відшкодування та іншими документами, а
може реалізувати своє право
безпосередньо шляхом подачі позову до
суду. А тому посилання апелянта на те,
що позивачем до претензії не було
додано всіх необхідних документів, що
позбавило відповідача можливості
вирішення питання про виплату
страхового відшкодування в досудовому
порядку і таким чином ще не відбулося
порушення прав Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування»,
апеляційний господарський суд вважає
безпідставними.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів», при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до п. 36.4. ст. 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів»
виплата страхового відшкодування
(регламентна виплата) здійснюється
безпосередньо потерпілому (іншій
особі, яка має право на отримання
відшкодування) або погодженим з ним
особам, які надають послуги з ремонту
пошкодженого майна, сплатили страхове
відшкодування за договором майнового
страхування (крім регламентної
виплати, передбаченої пунктом «а»
пункту 41.1. статті 41 цього Закону),
лікування потерпілих та інші послуги,
пов'язані з відшкодуванням збитків.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком господарського суду міста
Києва про те, що відповідач, як
страховик цивільно-правової
відповідальності водія автомобіля
«Hynday H200» державний номерний знак АР 2813
АК - Калюжного В.В. є відповідальним за
завдану останнім внаслідок ДТП шкоду
власнику автомобіля «Nissan Almera Classik»
державний номерний знак АР 0012 АА в
межах лімітів, передбачених Полісом
№АС/7072561, оскільки відповідно до
укладеного договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власника наземного
транспортного засобу відповідач взяв
на себе відповідальність за свого
страхувальника, тобто здійснив
страхування такого страхового ризику,
як відповідальність за шкоду,
заподіяну джерелом підвищеної
небезпеки.

В обґрунтування апеляційної скарги
Приватне акціонерне товариство
«Українська пожежно-страхова
компанія» зазначає, що судом першої
інстанції безпідставно взято до уваги
рахунок СТО в якості доказу розміру
завданих збитків, і не проведено оцінки
завданої шкоди як того вимагають
приписи Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів». Однак,
вказані доводи скаржника суд
апеляційної інстанції вважає
безпідставними та необґрунтованими
виходячи з наступного.

Статтями 1 та 5 Закону України «Про
страхування» визначено, що страхування
- це вид цивільно-правових відносин
щодо захисту майнових інтересів
фізичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів та доходів
від розміщення коштів цих фондів.
Страхування може бути добровільним або
обов'язковим.

Страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів є обов'язковим
видом страхування, що здійснюється в
Україні (ст. 7 Закону України «Про
страхування»).

Відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів регулює Закон
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Відповідно до ст.ст. 22, 29 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку
з пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Згідно п. п. 34.1., 34.2. вказаного Закону
страховик зобов'язаний протягом двох
робочих днів з дня отримання
повідомлення про настання події, що
містить ознаки страхового випадку,
розпочати її розслідування, у тому
числі здійснити запити щодо отримання
відомостей, необхідних для своєчасного
здійснення страхового відшкодування.
Протягом 10 робочих днів з дня отримання
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду страховик (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ) зобов'язаний направити свого
представника (працівника, аварійного
комісара або експерта) на місце
настання страхового випадку та/або до
місцезнаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків.

Зі змісту наведених норм Закону
вбачається, що обов'язки, пов'язані з
оцінкою шкоди, стосуються саме
страховика, який здійснив обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власника наземного
транспортного засобу, у даному випадку
- на відповідача. Однак, правовідносини,
що виникли між позивачем та Ніколаєвим
Ю.О. на підставі укладеного між ними
договору добровільного страхування
наземного транспорту №40283Га/13зп від
21.02.2013 року відносяться до
добровільного страхування. Відтак, при
визначенні розміру страхового
відшкодування, що підлягає виплаті
страхувальнику, позивач не повинен був
керуватися нормами Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів» з
огляду на наявність укладеного між ним
та Ніколаєвим Ю.О. договору
добровільного страхування.

Статтею 25 Закону України «Про
страхування» передбачено, що виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
страхування» страховою виплатою є
грошова сума, яка виплачується
страховиком відповідно до умов
договору страхування при настанні
страхового випадку. Страхове
відшкодування - страхова виплата, яка
здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами майнового
страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

При цьому, Закон України «Про
страхування» не містить положень, які б
покладали на страховика за договором
добровільного страхування обов'язок
здійснювати проведення суб'єктами
оціночної діяльності оцінки
заподіяної шкоди, завданої при ДТП
транспортному засобу, та які б ставили
необхідність відшкодування шкоди у
залежність від проведення такої
оцінки, а згідно ч. 2 ст. 14 ЦК України
особа не може бути примушена до дій,
вчинення яких не є обов'язковим для неї.
Разом з цим, ч.2 ст. 7 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні», яка визначає випадки, коли
проведення оцінки майна є обов'язковим,
такого обов'язку щодо оцінки на
страховика, який уклав договір
добровільного страхування, також не
покладає.

Сторонами договору добровільного
страхування наземного транспорту
№40283Га/13зп від 21.02.2013 року досягнуто
згоди, що розмір збитку та виплата
страхового відшкодування визначається
на підставі рахунків з СТО (п.п.28.10, 28.11
договору страхування).

Таким чином, позивач при визначенні
розміру страхового відшкодування, що
підлягає виплаті страхувальнику,
повинен був керуватися нормами Закону
України «Про страхування» та умовами
укладеного між ним та Ніколаєвим Ю.О.
договору добровільного страхування
наземного транспорту №40283Га/13зп від
21.02.2013 року.

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити, що Верховним
Судом України у листі від 19.07.2011 «Судова
практика розгляду цивільних справ, що
виникають з договорів страхування»
роз'яснено, що, визначаючи розмір
заподіяної шкоди при страхуванні
наземного транспорту, суди, у разі
виникнення спору щодо визначення
розміру шкоди, повинні виходити з
фактичної (реальної) суми, встановленої
висновком автотоварознавчої
експертизи, або відповідними
документами станції технічного
обслуговування, на якій проводився
ремонт автомобіля.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що вартість
відновлювального ремонту автомобіля
була визначена згідно рахунку-фактури
№Сч-0001889 від 18.12.2013 року ремонтної СТО -
ТОВ «ДП «Автосистем» та її калькуляції
№1.002.13.1 від 18.12.2013 року, яка складена на
основі комп'ютерної програми Аudatex та
рекомендована п. 59 додатку 8 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003.

З огляду на викладене, визначення
позивачем вартості відновлювального
ремонту автомобіль «Nissan Almera Classik»
державний номерний знак АР 0012 АА та
розміру страхового відшкодування на
підставі укладеної між ним та його
страхувальником договору
добровільного страхування наземного
транспорту не суперечить ні умовам
договору добровільного страхування, ні
вимогам закону.

Наведеної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України при здійсненні касаційного
перегляду судових рішень у справах зі
спорів про стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу, що
виникають з подібних правовідносин
страхування (постанови ВГСУ від 07.08.2014
року у справі №910/14328/13, від 21.01.2014 року у
справі №910/11450/13).

Згідно вимог ст. 12 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхове відшкодування
завжди зменшується на суму франшизи.

Як визначено у полісі обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №АС/7072561,
виданого відповідачем, розмір франшизи
становить 1 000,00 грн. у зв'язку із чим,
розмір страхового відшкодування з
вирахуванням суми франшизи складає 1
722,20 грн.

Враховуючи наведене, а також те, що
відповідно до вимог Закону України
«Про страхування» та ЦК України
страхове відшкодування не може
перевищувати розміру прямих збитків,
колегія суддів апеляційного
господарського суду визнає
правомірним та обґрунтованим висновок
місцевого господарського суду про
зменшення суми страхового
відшкодування на вартість мийки
автомобіля у розмірі 41,70 грн. і
стягнення з відповідача - Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія», 1 680,50 грн.
(1722,20 грн. - 41,70 грн.) страхового
відшкодування.

Враховуючи наведене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду вважає, що
місцевим господарським судом належним
чином досліджено обставини справи та
надано цим обставинам відповідну
правову оцінку, тому рішення
господарського суду міста Києва від
02.10.2013 року у справі №910/16362/14 відповідає
фактичним обставинам справи та не
суперечить чинному законодавству
України, а відтак передбачених законом
підстав для скасування оскаржуваного
рішення місцевого господарського суду
не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати за перегляд рішення в
апеляційній інстанції покладаються на
відповідача у справі (апелянта).

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія» на рішення
господарського суду міста Києва від
02.10.2014 року у справі №910/16362/14 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 02.10.2014 року у справі № 910/16362/14
залишити без змін.

3. Справу № 910/16362/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку відповідно до
вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя
Г.А. Жук

Судді
А.О. Мальченко

В.Г. Суховий