ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.12.2014 Справа № 920/1148/14

За позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Суми,

до відповідача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Суми,

про стягнення 42334 грн. 23 коп.

Суддя О.Ю. Резніченко

Представники:

від позивача - ОСОБА_3, довіреність
б/н від 25.11.2014 року,

від відповідача - ОСОБА_4, довіреність
б/н від 17.06.2014 року.

У засіданні брали участь: секретар
судового засідання - Т.Д. Бублик.

Суть спору: позивач у позовній
заяві просить суд стягнути з
відповідача 37760 грн. боргу, 1752 грн. 80 коп.
пені, 404 грн. 78 коп. 3% річних, 2416 грн. 65
коп. інфляційних витрат за неналежне
виконання відповідачем укладеного між
сторонами 05.01.2014 року договору на
поставку виробів медичного
призначення № 2.

Представник позивача в судовому
засіданні усно пояснив, що наполягає на
задоволенні заявлених вимог та
зазначив, що між сторонами не
укладалась угода про використання
факсиміле при виконанні договору від
05.01.2014 року на поставку виробів
медичного призначення № 2.

Крім того, позивач подав клопотання про
відкладення розгляду справи на іншу
дату, для пред'явлення позивачем
нововиявлених доказів.

Відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
- ГПК) господарський суд відкладає
розгляд справи в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу,
коли за якихось обставин спір не може
бути вирішено в даному судовому
засіданні, в тому числі у разі
необхідності витребування нових
доказів.

Необхідність витребування нових
доказів встановлюється судом, а не
стороною у справі, крім того необхідно
обгрунтувати таке клопотання,
зазначивши: який саме доказ буде
подано; обставини, чому саме доказ не
було подано завчасно; обставини, які
цей доказ може підтвердити.

Суд відмовляє у задоволенні
клопотання про відкладення розгляду
справи, оскільки представник позивача
в судове засідання з'явився, факт
необхідності витребування нових
доказів не обгрунтував на загальних
підставах, відповідно до ст.ст. 32-34 ГПК
та, крім того, закінчується
передбачений ст. 69 ГПК 2 місячний строк
розгляду справи, а розгляд справи може
бути відкладено лише у межах
процесуального строку, передбаченого
для розгляду справи.

Крім того, згідно зі статтею 22 ГПК
сторони зобов'язані добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Подання
доказів в обгрунтування стороною своєї
позиції - це право, а не обов'язок, тому
позивачу судом було надано достатньо
часу (з 01.07.2014 року по 04.12.2014 року - період
розгляду справи) для реалізації свого
права довести позовні вимоги.

Відповідач у відзиві від 28.07.2014 року
проти позовних вимог заперечує,
оскільки відповідачем не
підписувались жодні документи і не
отримувався товар.

Представник відповідача в судовому
засіданні усно зазначив, що проти
позовних вимог заперечує.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

05.01.2014 року між сторонами було укладено
договір на поставку виробів медичного
призначення № 2 (надалі - Договір) (а.с.
62-63).

Відповідно до п. 1.1 Договору позивач
передає у власність відповідача,
вироби медичного призначення (надалі -
товар), а відповідач приймає та оплачує
товар на умовах, визначених п. 4.1
Договору, а саме за умови відстрочки
платежу протягом 14 календарних днів з
дати постачання товару.

Згідно до п. 3.1 Договору датою поставки
товару вважається дата
прийому-передачі товару, зазначена у
відповідній накладній.

Як зазначає позивач, ним протягом січня
2014 року була здійснена поставка товару
відповідачу на загальну суму 37760 грн. 00
коп., що підтверджується підписаними
сторонами видатковими накладними та
актом звірки взаєморозрахунків (а.с.
64-89).

Проте, відповідач за отриманий товар не
сплатив, а тому позивач звернувся до
суду з даним позовом про стягнення 37760
грн. боргу, а також 2416 грн. 65 коп.
інфляційних втрат і 404 грн. 78 коп. 3%
річних (нарахованих відповідно до ст. 625
Цивільного кодексу України) та 1752 грн. 80
коп. пені, яка нарахована у
відповідності до п. 6.2 Договору.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги
порушенням умов Договору та ст. 526, ст. 530
Цивільного кодексу України і ст. 193
Господарського кодексу України
(загальні умови виконання
господарських зобов'язань).

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного:

05.01.2014 року між сторонами було укладено
Договір на поставку виробів медичного
призначення і саме невиконання
вищезазначеного Договору є підставою
звернення до суду з даним позовом.

Предметом доказування по даній справі
є факт поставки товару відповідачу та
прийняття саме відповідачем товару.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно до п. 3.1 Договору датою поставки
товару вважається дата
прийому-передачі товару, зазначена у
відповідній накладній.

Дія по передачі товару є правочином, а
видаткова накладна є юридичним
оформленням цього, є первинним
фінансовим документом, підтверджує
факт вчинення юридичних дій - виконання
господарської операції (передача
товару). Саме правочин (дії) по передачі
товару (зафіксований у вигляді
накладної) тягне певні правові
наслідки - обов'язок оплати.

Позивач, на підтвердження факту
поставки товару, надав наступні
видаткові накладні: №№ 3 від 09.01.2014 р., 6
від 13.01.2014 р., 7 від 13.01.2014 р., 9 від 13.01.2014 р.,
14 від 13.01.2014 р., 15 від 13.01.2014 р., 4 від 14.01.2014
р., 10 від 14.01.2014 р., 11 від 14.01.2014 р., 12 від
14.01.2014 р., 13 від 14.01.2014 р., 18 від 14.01.2014 р., 19
від 14.01.2014 р., 20 від 15.01.2014 р., 16 від 17.01.2014
р., 17 від 17.01.2014 р., 21 від 17.01.2014 р., 23 від
21.01.2014 р., 22 від 22.01.2014 р., 24 від 23.01.2014 р., 25
від 27.01.2014 р., 28 від 27.01.2014 р., 26 від 28.01.2014
р., 27 від 28.01.2014 р., 29 від 28.01.2014 р. (а.с. 64-88).

Однак, відповідач факт підписання
видаткових накладних заперечував, в
з'язку з чим подав клопотання про
призначення почеркознавчої експертизи
по справі.

19.08.2014 року господарський суд ухвалою
призначив почеркознавчу експертизу по
справі, в якій поставив питання про те,
чи зроблені підписи на вищезазначених
видаткових накладних ФОП ОСОБА_2

Однак, від експертної установи
надійшов лист, де зазначено, що
досліджувані документи нанесені
рельєфним кліше і являються
факсимільним підписом.

20.10.2014 року господарський суд ухвалою
призначив технічну експертизу
документів.

У висновку експерта № 104 від 20.11.2014 року
(а.с. 178-181) зазначено, що в
вищезазначених видаткових накладних в
графах «Отримав(ла)» підписи нанесені
рельєфним кліше і являються
факсимільним підписом.

Суд зобов'язував відповідача, у разі
наявності, надати факсиміле, однак
відповідач зазначив, що у нього
відсутне будь-яке факсиміле.

Факсиміле - це печатка, за допомогою
якої відтворюється підпис, який є
копією підпису уповноваженої особи.
Основною відмінністю факсиміле від
власноручного підпису є відсутність
можливості стверджувати, що у
відповідному документі виражена воля
особи, чий підпис відтворено.
Відповідно, використання аналога
власноручного підпису можливе лише при
наявності дієвого механізму
встановлення достовірності документа,
підписаного з використанням факсиміле.

Порядок оформлення первинних
документів (в тому числі видаткових
накладних) регулюється Законом України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №996-XIV
(далі - Закон №996) та Положенням про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженому
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. №88 (далі - Положення №88).

У ст. 9 Закону № 996 встановлено, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції. У
зв'язку з цим у видатковій накладній
варто вказувати посадових осіб, які її
складають. Зазначення цих реквізитів
дозволить у майбутньому визначити, чи
мала право особа, що поставила
факсимільний підпис на видатковій
накладній, на вчинення таких дій.

Законом № 996 застосування факсиміле
для підпису первинних документів не
передбачено. Зазначені документи
підписуються особисто та/або із
застосуванням електронного підпису
відповідно до Закону України "Про
електронні документи та електронний
документообіг", Закону України "Про
електронний цифровий підпис".

Проте, відповідно до п. 2.5. Положення № 88
документ може бути підписаний
особисто, із застосуванням факсиміле,
штампу, символу або іншим механічним чи
електронним способом посвідчення.
Підписи осіб, відповідальних за
складання первинних документів на
обчислювальних машинах та інших
засобах організаційної техніки,
виконуються у вигляді паролю або іншим
способом авторизації, що дає змогу
однозначно ідентифікувати особу, яка
здійснила господарську операцію.

Однак, згідно з п. 2.5 Положення № 88,
використання при оформленні первинних
документів факсимільного відтворення
підпису допускається у порядку,
встановленому законом, іншими актами
цивільного законодавства. Має бути
присутня угода сторін зі зразками
власноручних підписів.

Проте, відповідно до п. 3 ст. 207
Цивільного кодексу України
використання при вчиненні правочинів
факсимільного відтворення підпису за
допомогою засобів механічного або
іншого копіювання,
електронно-числового підпису або
іншого аналога власноручного підпису
допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного
законодавства, або за письмовою згодою
сторін, у якій мають міститися зразки
відповідного аналога їхніх
власноручних підписів.

Тобто, у разі використання
факсимільного підпису сторони повинні
були або у Договорі або у додатковій
угоді до Договору письмово узгодити
можливість такого підпису. Таким чином,
на сьогодні існує єдина можливість
підтвердити факт отримання товару по
Договору, використавши факсиміле - це
здійснити погодження щодо можливості
використання такого факсиміле, на
якому мають стояти власноручні підписи
представників сторін Договору.

Однак, у Договорі таке узгодження
відсутне, відповідач зазначає, що у
нього відсутні будь-яке факсиміле, а
представник позивача сам усно
зазначив, що ні Договором, ні
додаткомими угодами сторони такого
права не передбачали.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Отже, суд дійшов висновку про те, що
оскільки видаткові накладні, якими
позивач підтверджує факт поставки
товару та факт виникнення боргу на суму
37760 грн., підписано за допомогою
факсиміле, що встановлено експертизою
по справі, без наявності відповідної
угоди між сторонами, яка повинна бути у
будь-якому випадку, вони не можуть
вважатися належним та допустимим
доказами поставки товару та факту їх
отримання з боку відповідача, а отже
факт поставки товару позивачем
відповідачу є недоведеним.

Тому, позовні вимоги позивач про
стягнення з відповідача боргу, пені,
інфляційних та 3% річних є
неправомірними, необгрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК при
відмові у позові витрати по сплаті
судового сбору покладаються на
позивача.

Крім того, згідно до ст. 49 ГПК суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, при відмові в
позові покладаються на позивача.

Ухвалою від 20.10.2014 року було призначено
технічну експертизу документів по
справі.

Відповідач сплатив за проведення
експертизи 1687 грн. 68 коп., що
підтверджується копією платіжного
доручення № 106 від 17.11.2014 року (а.с. 175), а
експертиза була проведена.

Оскільки суд відмовив у задоволенні
позовних вимог, то вищезазначена сума
підлягає стягненню з позивача на
користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, 49, 82-85 ГПК, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову -
відмовити.

2. Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 40011,
номер НОМЕР_1) на корить фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, номер
НОМЕР_2) 1687 грн. 68 коп. витрат за
проведення експертизи по справі.

Повне рішення складено 08.12.2014 року.

Суддя О.Ю. Резніченко