ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2014 року Справа №
904/3855/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М.
(доповідач),

суддів: Герасименко І.М., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Малик С.О.

представники сторін:

від позивача: Третьяков О.В.
представник, договір про надання
правової допомоги б/н від 07.08.14;

від відповідача:Сірооченко А.В.
представник, довіреність №3512 від 02.09.14;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця Чучули Сергія
Володимировича на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 24.06.2014р. у справі №904/3855/14

за позовом фізичної особи-підприємця
Бріджендра, м. Харків

до фізичної особи-підприємця Чучули
Сергія Володимировича, м.
Дніпропетровськ

про стягнення 94718,05 грн. за договором
оренди майна

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Бріджендра
(надалі - позивач) звернувся до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до фізичної
особи-підприємця Чучули Сергія
Володимировича (надалі - відповідач)
про стягнення 94718,05 грн. за договором
оренди майна, з яких: 17000,00 грн. - боргу за
оренду майна, 1700,00 грн. - штрафу за
прострочення оплати, 334,59 грн. - три
проценти річних, 203,46 грн. - збитків від
інфляції, 37740,00 грн. - штрафу за
прострочку повернення предмету оренди,
37740,00 грн. - збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані
посиланням на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором
в частині оплати орендованого майна та
повернення предмету оренди.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 24.06.2014р.
у справі №904/3855/14 (суддя - Юзіков С.Г.)
позовні вимоги задоволено частково:
стягнуто з фізичної особи-підприємця
Чучули Сергія Володимировича на
користь фізичної особи-підприємця
Бріджендра 17000,00 грн. - боргу з орендної
плати, 1700,00 грн. - штрафу за прострочення
оплати, 334,59 грн. - три проценти річних,
203,46 грн. - збитків від інфляції, 25500,00
грн. - штрафу за прострочення строку
повернення предмету оренди, 37740,00 грн. -
збитків, 1894,37 грн. - судового збору. В
решті позову - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано обгрунтованістю позовних
вимог, відсутністю доказів погашення
боргу та доказів повернення предмету
оренди. При цьому суд застосував норми
ст.ст. 11, 22, 525, 526, 610, 612, 623, 625, 759, 762
Цивільного кодексу України та ст.ст. 4,
173-175, 193, 216-217, 224, 230-231 Господарського
кодексу України. Суд зменшив розмір
штрафу за прострочення строку
повернення предмету оренди,
застосувавши норми ст.551 Цивільного
кодексу України, ст. 233 Господарського
кодексу України та п.3 ч.1 ст.83 ГПК
України, оскільки вважав надмірно
великими належні до сплати штрафні
санкції у сумі 37740,00 грн. за
прострочення строку повернення
предмету оренди.

Відповідач - фізична особа -
підприємець Чучула Сергій
Володимирович, не погодившись із
рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 24.06.2014р.
у справі №904/3855/14, звернувся до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій вказує на те, що
означене рішення суду прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просить
рішення місцевого господарського суду
скасувати, прийняти нове рішення, яким
в позові відмовити повністю.

Відповідач посилається на те, що не
отримував жодного судового документу
стосовно справи. Про справу дізнався
випадково з Єдиного державного реєстру
судових рішень, звертався до суду з
клопотанням про подовження строку
розгляду справи та надання можливості
ознайомитися з матеріалами справи для
належної підготовки, але суд відхилив
його клопотання і виніс рішення за його
відсутності. Вказує, що при прийнятті
оскарженого рішення суд не врахував
того, що відповідно до умов договору
оренди (п.п. 1.4, 3.3.1) місцем знаходження
орендованого майна було визначено
територію саду та територію відкритого
складу ПП "Ареал", що знаходиться в с.
Суботці, Знам'янського району
Кіровоградської області, автодорога
Львів - Кіровоград - Знам'янка 724 км, де
це майно використовується орендарем
згідно договору №17/05/12 від 17.05.2012 року,
укладеного між ПП "Ареал" (орендодавець)
та ФОП Чучула С.В. (орендар), що орендар
зобов'язується забезпечувати належне
використання (експлуатацію) та
зберігання переданого йому предмета
оренди за його місцезнаходженням.
Вважає, що таким чином, сторони
узгодили місце знаходження майна та
необхідність звернення та складання
відповідного акту саме за
місцезнаходженням майна. Вказує на те,
що як свідчать матеріали справи, за
адресою фактичного місцезнаходження
майна представники орендодавця (ФОП
Бріджендра) не виїжджали, листи не
направляли, жодні акти не складались.
Вважає, що такі обставини вказують на
те, що позивач насправді не розшукував
відповідача, та свідчать про
прострочення кредитора (ФОП
Бріджендра). З посиланням на положення
ст.ст. 613, 616 Цивільного кодексу України
вважає, що виконання ним свого
зобов'язання може бути відстрочене на
час прострочення кредитора, а суд має
право зменшити розмір збитків та
неустойки, які стягуються з боржника,
якщо кредитор умисно або з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих порушенням
зобов'язання, або не вжив заходів щодо
їх зменшення. Посилається також на те,
що згідно ст. 779 Цивільного кодексу
України та ч.4 ст. 285 Господарського
кодексу України орендар відшкодовує
орендодавцю вартість орендованого
майна у разі відчуження цього майна або
його знищення чи псування з вини
орендаря і лише у разі неможливості
відновлення речі наймодавець має
право вимагати відшкодування завданих
йому збитків.

Позивач - ФОП Бріджендра у відзиві на
апеляційну скаргу просить залишити
рішення місцевого господарського суду
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення. Вказує на підтвердження
своїх заперечень, що відповідно до умов
договору оренди та Свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця Чучули Сергія
Володимировича місцезнаходженням
відповідача є адреса: м.
Дніпропетровськ, пр. Петровського, 56,
гуртожиток, за якою відповідач був
належним чином повідомлений про
розірвання договору оренди, про
повернення предмету оренди. На цю ж
адресу відповідачу було надіслано
претензію про сплату заборгованості та
вартості неповернутого майна, а в
подальшому позивачем була надіслана
копія позовної заяви, а судом
надсилались відповідні ухвали про рух
судової справи. Вважає, що оскільки
відповідач не прийняв мір для
своєчасного отримання кореспонденції,
відповідальність за несвоєчасне
отримання ухвал суду тощо, має бути
покладена на відповідача. Вказує, що
відповідач знав про час і місце коли
відбудеться засідання суду, але не
використав свого часу для
ознайомлення з матеріалами справи та
не надав ніяких доказів, заперечень на
позовну заяву позивача, не вказав у
своєму клопотанні підстави, які б
вважались поважними для продовження
строку розгляду справи. Вважає, що
відповідно до умов договору оренди
відповідальність за збереження,
використання та повернення предмета
оренди покладена виключно на
відповідача, тому враховуючи, що
відповідач не надав позивачу або суду
ніяких доказів того, що після отримання
орендованого майна в м. Харкові він
дійсно перевіз орендоване майно в
інший населений пункт, та на те, що ПП
"Ареал" немає ніяких прав та обов'язків
у взаємовідносинах сторін за договором
оренди майна №23/05-2012 від 23.05.2012р., а
відповідач не визначав коло осіб -
своїх представників, з якими позивач
мав право спілкуватись з метою
повернення свого майна у разі потреби,
а також враховуючи на положення ст. 532
Цивільного кодексу України та ст. 197
Господарського кодексу України, -
позивач, в міг звернутися із своїми
вимогами про сплату заборгованості та
про повернення майна тільки за місцем
проживання та реєстрації відповідача,
як фізичної особи - підприємця. Також
позивач вказує, що після направлення
вимоги про розірвання договору він
направляв відповідачу вимогу про
повернення предмету оренди за
відповідним актом у м. Харкові, за
місцем реєстрації орендодавця, а у разі
пошкодження, розкомплектування, втрати
всього переданого відповідачу майна
або його частини, негайно письмово
повідомити про це із зазначенням
переліку втраченого майна, останньої
адреси місцезнаходження майна та
причин неможливості повернення майна в
натурі. Звертає увагу на те, що як
зазначено у оскаржуваному рішенні,
відповідач не надав до суду доказів
відсутності боргу, контррозрахунку
стягуваної суми та доказів повернення
предмету оренди. Вважає, що твердження
відповідача про встановлення ним зі
сторони позивача прострочення
кредитора не відповідає дійсності.
Наголошує на тому, що позивач, як
кредитор, ніяким чином не відмовлявся
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником, оскільки зі
сторони відповідача до постановлення
рішення судом першої інстанції не було
запропоновано та не вчинено такого
виконання відповідно до умов договору.
Вказує, що оскільки внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, позивач згідно ч. 3 ст. 612
Цивільного кодексу України у своїй
претензії від 13.03.2014р. виклав
відповідачу відмову від прийняття
виконання і вимогу відшкодувати
збитки. Вважає, що відповідно до ч.ч. 2 і 3
ст. 22, ст. 623, ч. 2 ст. 779 Цивільного кодексу
України та п. 4.8 умов договору позивач
має право на відшкодування збитків ,
завданих орендодавцю втратою
(нестачею) або пошкодженням предмету
оренди - у розмірі його вартості,
визначеній у п. 1.6 договору оренди.

В судових засіданнях під час розгляду
справи Дніпропетровським апеляційним
господарським судом представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги, надав додаткові
письмові пояснення щодо фактичного
місцезнаходження та стану
орендованого майна. Вказував на
направлення позивачу звернень із
вимогою прибути для отримання
орендованого майна та складення
відповідного акту у с. Суботці
Знам'янського району Кіровоградської
області. Надав до матеріалів судової
справи акт про наявність майна від
27.10.2014р., підписаний директором ПП
"Ареал" та ФОП Чучула С.В., фото наявних
бензопил та кущоріза тощо з
відповідними поясненнями до них.

Представник позивача у судових
засіданнях суду апеляційної інстанції
заперечував на задоволенні
апеляційної скарги з підстав,
наведених у відзиві на апеляційну
скаргу, надав додаткові письмові
пояснення у яких вказував, що 07.10.2014р.
представники позивача прибули на
територію відкритого складу ПП "Ареал",
але представник відповідача -
МаслійМ.М. ніяких бензопил та кущоріза
їм не показав, у зв'язку з чим було
складено акт про відсутність предмета
оренди за його місцезнаходженням. На
підтвердження цих обставин надав до
матеріалів справи фотографічні
матеріали.

У судовому засіданні 26.11.2014р.
представником позивача були подані
клопотання про виклик у судове
засідання для надання пояснень щодо
обставин збереження та теперішнього
місцезнаходження орендованого майна
громадян Маслія М.М. та керівника ПП
"Ареал" Гура В.В. з метою усунення
розбіжності між обставинами, які
зафіксовані у актах від 07.10.2014р. про
відсутність майна, складеного
представниками позивача, та від
17.10.2014р., складеного відповідачем та
директором ПП "Ареал" щодо наявності
орендованого майна. Заслухавши
міркування сторін з приводу цих
клопотань, колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду відмовила у їх
задоволенні з тих підстав, що судом
самостійно може бути надана оцінка
наданим сторонам доказам, зокрема
зазначеним актам, без отримання
додаткових пояснень від осіб, які не є
учасниками судового процесу у даній
справі, в межах обставин, що мають
значення для з'ясування, виходячи із
предмету спору.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечень проти неї,
перевіривши повноту встановлених
місцевим господарським судом обставин
справи та правильність їх юридичної
оцінки, колегія суддів
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду дійшла висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Як встановлено з матеріалів справи,
23.05.2012р. фізична особа-підприємець
Бріджендра, (надалі - Орендодавець) та
фізична особа-підприємець Чучула
Сергій Володимирович (надалі - Орендар)
уклали договір оренди основних засобів
№23/05-2012 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
орендодавець в порядку та на умовах,
визначених цим договором, передав
орендареві у строкове оплатне
користування майно (надалі "предмет
оренди"), а саме: бензопила STIHL МS 290 в
кількості 3 (три) шт., бензопила STIHL МS 310 в
кількості 4 (чотири) шт., кущоріз F90 в
кількості 1 (одна) шт.

За п. 3.1. договору орендодавець
зобов'язався передати орендарю предмет
оренди в порядку і на умовах,
передбачених цим договором.

Факт передачі позивачем (Орендодавцем)
майна відповідачу (орендарю)
підтверджено актом №1
приймання-передачі предмета оренди до
договору оренди майна №23/05-2012 від
23.05.2012р., згідно з яким місцем передачі
майна вказано м. Харків. Про стан
предмету оренди на момент
приймання-передачі зазначено, що всі
бензопили нові, у відмінному робочому
та технічному стані та придатні до
експлуатації, без ушкоджень, повністю
укомплектовані. Зазначений акт
підписано сторонами, їх підписи
скріпленими печатками сторін договору.
Загальна вартість предмету оренди
становить 37740,00 грн.

Згідно п. 2.1. договору за користування
предметом оренди орендар сплачує
орендодавцеві плату в розмірі 1000,00
(одна тисяча) грн., без ПДВ за 1 (один)
календарний місяць).

Орендна плата сплачується в
безготівковому порядку на поточний
рахунок орендодавця, не пізніше 5
(п'ятого) числа кожного місяця,
наступного за звітним (п. 2.2. договору).

У п. 3.2.1. укладеного між сторонами
договору оренди сторони встановили, що
Орендодавець має право на отримання
від Орендаря орендної плати в порядку
та на умовах, передбачених даним
договором,

Договором передбачено
відповідальність сторін. Зокрема, за
умовами п. 4.7. договору орендар несе
відповідальність: - у випадку
прострочення по сплаті орендних
платежів - штраф в розмірі 10 % від суми
прострочення оплати; - у випадку
прострочення повернення предмету
оренди орендодавцеві - штраф в розмірі
100 % від суми вартості такого предмета.

Збитки, завдані орендодавцеві втратою
(нестачею) або пошкодженням предмета
оренди, відшкодовуються орендарем: - у
разі втрати (нестачі) предмета оренди -
у розмірі його вартості (п. 4.8. договору).

Відповідно до пункту 5.1. даний договір
вважається укладеним і набирає
чинності з дати його підписання та діє
до 31.12.2012р. У випадку, якщо жодна із
сторін за місяць до припинення дії
договору не дасть письмове
повідомлення про припинення дії
договору, він вважається пролонгованим
на наступний рік з 01 січня по 31 грудня.
Дана умова діє на кожний наступний рік.

Згідно акту звіряння взаємних
розрахунків відповідач сплатив
орендну плату за період 23.05.2012 року -
05.10.2012 року в сумі 4290,32 грн., що
підтверджується листом відділення
"Харківської міжрегіональної дирекції"
ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК".

За період з жовтня 2012 року по січень 2014
року відповідач свої зобов'язання по
оплаті користування предметом оренди
не здійснив, у зв'язку з чим позивач
просив стягнути з відповідача 17000,00 грн.
основного боргу, що виник за цей період.

З матеріалів справи вбачається, що
11.02.2014р. позивачем на адресу
відповідача (49017, м. Дніпропетровськ, пр.
Петровського, 56, гуртожиток) були
направлені для підписання акти надання
послуг та рахунок №2 від 07.02.2014р. на
оплату на загальну суму 16000,00 грн., однак
ці документи відповідачем отримані не
були у зв'язку із закінченням терміну
зберігання, поштовим відділенням
Державного підприємства "Укрпошта"
документи були повернуті позивачу (а.с.
31-41).

21.02.2014р. позивач направив відповідачу
повідомлення про розірвання договору
оренди майна №23/05-2012 від 23.05.2012р. та
вимогу про повернення предмета оренди.
Як свідчать відмітки пошти на
повідомленнях про вручення поштового
відправлення, ці документи не були
отримані відповідачем з причини "за
закінченням терміну зберігання" та
повернуті позивачу (а.с. 42-50).

14.03.2014р. позивач направив на адресу
відповідача претензію з вимогою
перерахувати борг за оренду майна в
сумі 17000,00 грн. та сплатити вартість
неповернутого орендованого майна в
сумі 37740,00 грн. Вказана претензія також
повернута поштовим відділенням у
зв'язку із закінченням терміну
зберігання (а.с. 51-57).

Відповідно до Свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця
від 01.09.2010р., а також витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців від 17.06.2014р.
№18847677, фізична особа - підприємець
Чучула Сергій Володимирович,
ідентифікаційний номер ,
зареєстрований за адресою: 49017,
м.Дніпропетровськ, проспект
Петровського, будинок 56, гуртожиток.

Таким чином, відповідачем не були
розглянуті вимоги позивача з причини
не отримання ним поштової
кореспонденції у місці, яке є його
адресою місцезнаходження та державної
реєстрації підприємницької
діяльності.

Невиконання відповідачем означених
вимог спонукало позивача до звернення
до господарського суду із позовом,
вимоги за яким є предметом спору у
даній справі.

Так у зв'язку з тим, що відповідач не
оплатив оренду майна, а також, не
повернув орендоване майно Орендодавцю
в зазначений строк, як зазначалося
вище, позивач вимагав від відповідача
сплати боргу за оренду майна за весь
період дії договору до моменту його
розірвання 01.03.2014р. у сумі 17 000,00 грн.
Також у зв'язку з невиконанням
відповідачем своїх договірних
зобов'язань, позивачем нараховані
відповідачеві: штраф за прострочення
оплати - 1 700,00 грн. (п. 4.7 Договору), 3%
річних за період прострочення з 05.11.2012р.
по 01.03.2014р. - 334,59 грн., збитки від
інфляції за період прострочення з
05.11.2012р. по 01.03.2014р. - 203,46 грн., штраф за
прострочення строку повернення
предмету оренди (п. 4.7 Договору) - 37740,00
грн., збитки - 37740,00 грн. (п. 4.8 Договору).

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України, за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.
Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

За користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму (ч.1 ст.
762 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 5 ст. 762 Цивільного
кодексу України та умов п. 2.1.
укладеного договору оренди на Орендаря
покладено обов'язок щомісячно
сплачувати орендну плату.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні приписи
викладені і в ст. 193 Господарського
кодексу України.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання наступають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Як вже було наведено вище, сплата
штрафних санкцій була передбачена
сторонами п.4.7. спірного договору.

До того ж, приписами ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як вірно встановив місцевий
господарський суд, відповідач не надав
доказів відсутності боргу чи
контррозрахунок стягуваної суми,
доказів повернення предмету оренди.

Перевіривши розрахунки позивача,
місцевий господарський суд визнав їх
обґрунтованими та підтвердженими
матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів апеляційного господарського
суду вважає, що відповідач неналежним
чином виконав свої договірні
зобов'язання з оплати орендної плати,
тому суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про стягнення з
відповідача основного боргу в сумі
17000,00 грн. Колегія суддів вважає також
правильним застосування судом першої
інстанції до спірних правовідносин
наведених ним норм матеріального права
та погоджується з рішенням суду в
частині стягнення з відповідача 1700,00
грн. - 10% штрафу за прострочення оплати,
334,59 грн. - трьох процентів річних, 203,46
грн. - збитків від інфляції.

Щодо висновків суду першої інстанції
про обґрунтованість решти вимог
позивача про стягнення збитків та 100%
штрафу, то колегія суддів вважає їх
помилковими з наступних підстав.

Причиною подання апеляційної скарги у
справі стало питання про наявність у
позивача права на стягнення збитків у
розмірі вартості неповернутого
орендованого майна в сумі 37740,00 грн.
(згідно п. 4.8 розділу 4 договору оренди)
та штрафу в сумі 37740,00 грн. - у розмірі 100%
від суми вартості предмета оренди за
прострочення строку його повернення
(згідно п. 4.7 розділу 4 договору оренди).

Відповідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 651 Цивільного
кодексу України, зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Так, частина 1 ст. 781 Цивільного кодексу
України визначає, що наймодавець має
право відмовитись від договору найму і
вимагати повернення речі, якщо наймач
не вносить плату за

користування річчю протягом трьох
місяців підряд.

У пункті 3.2.4. договору оренди сторони
обумовили, що Орендодавець має право
розірвати договір в односторонньому
порядку письмово повідомивши про це
Орендаря, якщо Орендар, зокрема
прострочив орендну плату більш ніж за 1
(один) календарний місяц оренди. В цьому
випадку договір вважається таким, що
припинив свою дію з дати, вказаної в
повідомленні про розірвання договору.

Як вірно встановив місцевий
господарський суд і це знайшло своє
підтвердження під час перегляду справи
судом апеляційної інстанції,
відповідач прострочив виконання своїх
зобов'язань із внесення орендної плати
за період більше ніж 17 календарних
місяців, у зв'язку із чим у позивача
виникло право на розірвання договору
оренди в односторонньому порядку.

Повідомленням від 13.02.2014р. Орендодавець
попередив Орендаря про розірвання
договору оренди майна №23/05-2012 від
23.05.2012р. з 01 березня 2014р.

Таким чином, повідомивши відповідача
за адресою його місцезнаходження, яка
також є адресою державної реєстрації
його підприємницької діяльності, про
розірвання договору оренди з 01.03.2014р.,
позивач правомірно в односторонньому
порядку відмовився від подальшого
виконання означеного договору оренди,
у зв'язку із чим слід вважати цей
договір розірваним з 01.03.2014р.

За умовами п. 3.3.7 договору оренди
сторони встановили обов'язок Орендаря
у порядку та на умовах, визначених
даним договором, повернути предмет
оренди після закінчення дії цього
договору Орендодавцю в належному
стані.

Так, згідно п. 1.4 договору оренди,
повернення предмету оренди
здійснюється орендарем протягом 3
(трьох) календарних днів після
закінчення терміну дії цього Договору
та оформлюється відповідним актом
приймання-передачі. У разі відсутності
можливості підписати акт приймання
передавання предмета оренди з причини
відсутності орендаря за його
юридичною адресою та за адресою
предмета оренди або інших причин,
предмет оренди вважається повернений
з дати закінчення строку оренди або з
дати розірвання договору, про що
складається відповідний акт
представниками Орендаря.

За даними позивача розшукати орендаря -
відповідача та орендоване майно йому
не вдалося, майно відповідачем не
повернуто, тому у позивача виникла
нестача майна.

Як вірно встановив місцевий
господарський суд і це знайшло
підтвердження під час перегляду справи
судом апеляційної інстанції
відповідач доказів повернення
орендованого майна не надав. Надані
відповідачем додаткові докази про
наявність спірного майна в натурі за
місцем його знаходження, що було
обумовлено в договорі (територія саду
ПП "Ареал" та територія відкритого
складу ПП "Ареал" у с. Суботці,
Знам'янського району Кіровоградської
області, автодорога Львів - Кіровоград -
Знам'янка 724 км) не спростовує того
факту, що орендоване майно не було
повернуто позивачу у визначений
умовами договору строк - протягом трьох
днів з дня розірвання договору - з
01.03.2014р.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду відхиляє доводи
апеляційної скарги відповідача щодо
допущеної позивачем прострочки
кредитора, яка, на його думку, полягає у
тому, що позивач не звертався зі своїми
вимогами до відповідача за отриманням
орендованого майна за адресою його
фактичного місцезнаходження, оскільки
умови договору оренди (п. 3.3.1) дійсно
містять положення, які покладають на
орендаря обов'язок забезпечувати
належне використання (експлуатацію)
та зберігання переданого йому предмета
оренди за його місцезнаходженням,
згідно п. 1.1 договору, проте не
визначають порядку повернення такого
майна, зокрема, не покладають на
Орендодавця обов'язку із розшуку цього
майна.

За загальним правилом, встановленим п. 5
ч.1 ст. 532 Цивільного кодексу України,
місце виконання встановлюється в
договорі. Якщо місце виконання
зобов'язання не встановлено в договорі,
виконання провадиться за іншим
зобов'язанням - за місцем проживання
(місцезнаходження) боржника.

Зобов'язання може бути виконане в
іншому місці, якщо це встановлено
актами цивільного законодавства або
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту (ч.2 ст. 532
Цивільного кодексу України).

Виходячи із вищевказаних умов договору
колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується із
доводами позивача, що оскільки
відповідач не надав доказів того, що
після отримання орендованого майна в м.
Харкові він дійсно перевіз орендоване
майно в інший населений пункт, а ПП
"Ареал" немає ніяких прав та обов'язків
у взаємовідносинах сторін за договором
оренди майна №23/05-2012 від 23.05.2012р., що
відповідач не визначав коло осіб -
своїх представників, з якими позивач
мав право спілкуватись з метою
повернення свого майна у разі потреби,
то позивач міг звернутися із своїми
вимогами про сплату заборгованості та
про повернення майна тільки за місцем
проживання та реєстрації відповідача,
як фізичної особи - підприємця.

Отже, слід визнати, що позивач вжив
достатніх та належних дій для
повідомлення відповідача про
розірвання договору оренди за адресою
місцезнаходження відповідача
(боржника), вказаної в договорі, яка
відповідає адресі державної
реєстрації його підприємницької
діяльності, і саме за цією адресою
відповідач мав виконати свої
зобов'язання з повернення майну
позивачу. Відсутність відповідача за
цією адресою, про що може свідчити не
отримання ним поштової кореспонденції,
не може слугувати підставою для
відстрочення виконання ним своїх
зобов'язань з повернення орендованого
майна.

Таким чином, твердження відповідача
про існування зі сторони позивача
прострочки кредитора не відповідає
фактичними обставинам, які
підтверджуються наявними в матеріалах
справи доказами. Водночас встановлені
обставини свідчать про вину
відповідача у порушенні обумовлених
договором строків повернення
орендованого майна, що є підставою для
покладання на відповідача (у
відповідності до умов п. 4.7 договору
оренди) штрафу у розмірі 100 % вартості
предметів оренди, що становить суму
37740,00 грн.

Задовольняючи вимоги позивача про
стягнення з відповідача суми 37740,00 грн.
збитків, спричинених неповерненням
майна, місцевий господарський суд
послався, зокрема, на норми ст. 224
Господарського кодексу України та
ст.ст. 22, 623 Цивільного кодексу України,
та виходив із доведеності факту втрати
речей, що були предметом оренди.

Так, відповідно до ст. 22 Цивільного
кодексу України, особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є, зокрема,
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням, або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Статтею 224 Господарського кодексу
України унормовано, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом (ст. 225
Господарського кодексу України).

У відповідності до частини 2 статті 623
Цивільного кодексу України, розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.
Згідно частини 2 статті 614 Цивільного
кодексу України, відсутність своєї
вини доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Однак колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що судом
першої інстанції не було звернуто
уваги на умови п. 1.4 договору оренди,
яким сторони обумовили, що у разі
відсутності можливості підписати акт
приймання передавання предмета оренди
з причини відсутності Орендаря за його
юридичною адресою та за адресою
предмета оренди або інших причин,
предмет оренди вважається повернений з
дати закінчення строку оренди або з
дати розірвання договору, про що
складається відповідний акт
представниками Орендодавця.

Отже, з огляду на доведеність факту
неповернення орендованого майна за
адресою місцезнаходження Орендаря, з
01.03.2014р., у відповідності до умов
договору оренди (п.1.4), предмет договору
оренди вважається повернутим.

Щодо пункту 4.8 договору оренди, то його
умови, які передбачають відшкодування
Орендарем збитків Орендодавцю,
розповсюджуються тільки на випадки
втрати (нестачі) або пошкодження
предмета оренди, чого у даному випадку
не було підтверджено в матеріалах цієї
судової справи.

Так під час перегляду справи судом
апеляційної інстанції сторонами були
надані додаткові докази (акти,
фотографічні матеріали та пояснення
осіб), які свідчать про наявність у
користуванні відповідача по
теперішній час певного майна (бензопил
та кущоріза), яке може бути належним
позивачеві, але враховуючи на те, що
позивачем не було заявлено вимог про
витребування цього майна у
відповідача, колегія суддів
апеляційного господарського суду
вважає відсутньою необхідність
з'ясування в межах даного предмету
спору місця дійсного знаходження цього
майна, його кількості та стану, зокрема
й шляхом виклику до судового засідання
та отримання пояснень від осіб, про
яких заявляв у своєму клопотанні
позивач, а саме: громадянина Маслія М.М.
та керівника ПП "Ареал" Гура В.В.

Таким чином, вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача суми 37740,00 грн.
збитків - є необґрунтованими, а тому
помилково задоволені місцевим
господарським судом.

Відповідно відсутність підстав для
стягнення означених збитків, позбавляє
суд передбаченого ст. 551 Цивільного
кодексу України, ст. 233 Господарського
кодексу України та п. 3 ч.1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України права на зменшення розміру
санкцій, у разі їх надмірного розміру у
порівнянні зі збитками кредитора. Отже
застосування судом першої інстанції
цих норм матеріального та
процесуального права до спірних
правовідносин було неправильним.

Відтак позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача штрафу у сумі
37740,00 грн. за прострочення строку
повернення предмету оренди підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Щодо решти доводів апеляційної скарги
відповідача про порушення судом норм
процесуального права, внаслідок чого
відповідач був позбавлений можливості
на засадах змагальності надати суду
докази на підтвердження своїх
заперечень на позов, то вони не знайшли
підтвердження у матеріалах судової
справи, а тому відхиляються судом
апеляційної інстанції, як
необґрунтовані. Так ухвала про
порушення провадження у справі була
надіслана відповідачу у встановленому
порядку за його юридичною адресою, але
не отримана ним та повернута до суду із
відміткою пошти, що адресат не проживає
(а.с.78-80), а клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи (а.с.81) було
розглянуто судом першої інстанції та
правомірно відхилене судом з мотивів
того, що відповідно до ст. ст. 69, 77
Господарського процесуального кодексу
України відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні, про
що й зазначено безпосередньо у
оскаржуваному рішенні.

З урахуванням викладеного вище
вбачаються підстави для часткового
скасування оскаржуваного рішення, як
такого, що прийнято внаслідок
невідповідність окремих висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам справи
та неправильного застосування норм
матеріального і процесуального права
(п.п. 3 і 4 ч.1 ст.104 Господарського
процесуального кодексу України).

Тому колегія суддів апеляційного
господарського суду, керуючись
повноваженнями наданими п.2 ч. 1 ст. 103
Господарського процесуального кодексу
України, доходить висновку, що
апеляційну скаргу відповідача
належить задовольнити частково, а
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду скасувати
частково, прийнявши нове рішення, яким
в частині про стягнення суми 37740,00 грн. -
100% штрафу за прострочення строку
повернення орендованого майна позовні
вимоги повністю задовольнити, а у
стягненні суми 37740,00 грн. - збитків від
нестачі майна - відмовити.

У відповідності до приписів ст. 49 та п. 10
ч.2 ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, у зв'язку із частковим
скасуванням означеного судового
рішення понесені сторонами витрати зі
сплати судового збору підлягають
новому розподілу пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, п.п. 3 і 4 ч.1 ст.104,
105 Господарського процесуального
кодексу України, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця Чучули Сергія
Володимировича - задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24.06.2014р.
у справі №904/3855/14 - скасувати частково.

Прийняти нове рішення:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
Чучули Сергія Володимировича на
користь фізичної особи-підприємця
Бріджендра суму 17000 грн. 00 коп. - боргу з
орендної плати, 1700 грн. 00 коп. - 10% штрафу
за прострочення оплати, 334 грн. 59 коп. -
три проценти річних, 203 грн. 46 коп. -
збитків від інфляції, 37740 грн. 00 коп. - 100%
штрафу за прострочення строку
повернення предмету оренди, 1139 грн. 56
коп. - судового збору.

В іншій частині позову відмовити".

Стягнути з фізичної особи-підприємця
Бріджендра на користь фізичної
особи-підприємця Чучули Сергія
Володимировича суму 377 грн. 45 коп.
витрат на судовий збір за подання
апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити
господарському суду Дніпропетровської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Повний текст постанови складено -
02.12.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Подобєд

Суддя
І.М. Герасименко

Суддя
О.Г. Іванов