м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укртрімекс"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метро Кеш енд Кері
про стягнення 242 800,00 грн.
Суддя Лиськов М.О.
від позивача: Чельник О.С.
від відповідача: Кириленко І.В.
(дов. № 52-14 від 05.08.2014)
В судовому засіданні 10.12.2014 відповідно
до положень ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
10.11.2014 до канцелярії Господарського
суду м. Києва надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укртрімекс" (надалі -
позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метро Кеш енд Кері
Україна" (надалі - відповідач) про
стягнення 242 800,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.11.2014 прийнято позовну заяву
до розгляду та порушено провадження по
призначено на 26.11.2014.
В судове засідання, призначене на
26.11.2014, з'явився представник позивача та
надав додаткові документи по справі.
В судове засідання, призначене на
26.11.2014, представник відповідача не
з'явився, причин не явки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
Окрім того, позивач заявив клопотання
про витребування додаткових доказів
26.11.2014ухвалою суду розгляд справи
відкладено на 10.12.2014.
В судове засідання, призначене на
10.12.2014, з'явився представник позивача,
надав документи на виконання вимог
ухвали суду та підтримав позовні
вимоги в повному обсязі.
В судове засідання, призначене на
10.12.2014, представник відповідача
з'явився та надав відзив на позовну
заяву, в якому проти позову заперечив.
У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувся з урахуванням
положень ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -
01.01.2010 між Позивачем та Відповідачем
було укладено Договір поставки товарів
«Договір»), відповідно до якого
Постачальник зобов'язується поставити
і передати у власність МЕТРО, а МЕТРО
приймає та оплачує товари згідно з
замовленнями МЕТРО та
товаросупровідною документацією, які
складають невід'ємну частину цього
Договору (Додаток № 3 «Бланк
замовлення»), на умовах цього Договору.
Пунктом 2.1. Договору передбачено, що
Постачальник повинен поставляти товар
вчасно, до відповідного ТЦ згідно з
Замовленням МЕТРО, у відповідній
кількості та належної якості, а також у
відповідності до усіх інших вимог
згідно з Замовленням.
За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
Згідно з ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу
України продавець повинен передати
покупцеві товар, якість якого
відповідає умовам договору
Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 названого
У разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються ,
вказане положення міститься в ч. 2 ст. 653
Цивільного кодексу України.
Пунктом 4.4. Договору передбачено, що
будь-які зміни та доповнення до цього
Договору або Додатків чинні лише якщо
вони виконані у письмовій формі і
підписані уповноваженими
представниками сторін.
01.10.2013 сторони дійшли згоди достроково
припинити дію Договору, на
підтвердження чого було укладено
Додаткову угоду до Договору.
Так, пунктом 4.5. Договору передбачено,
що у випадку розірвання цього Договору,
або подання будь-якою стороною
повідомлення про розірвання, сторони
протягом не більше 6 місяців здійснюють
перевірку взаєморозрахунків, залік
зустрічних вимог та підписання акту
звірки взаємних розрахунків. МЕТРО має
право зупинити платежі Постачальнику
та має право повернути весь не проданий
товар, що був поставлений
Постачальником в порядку,
передбаченому п. 2.18. Договору.
23.10.2013 між Постачальником та МЕТРО було
складено Акт перевірки розрахунків,
який був підписаний та скріплений
печатками сторін, згідно з яким було
визначено заборгованість МЕТРО в
розмірі 481 199, 66 грн.
Заборгованість в розмірі 481 199, 66 грн.
було повністю оплачена МЕТРО, що
підтверджується копією платіжного
доручення № 121500 від 29.10.2013 р. та
свідчить про повне виконання
обов'язків МЕТРО за Договором.
Судом встановлено, що умови договору не
містять вимог, щодо кількості, частоти
та обсягу Замовлень, як і безумовного
обов'язку МЕТРО розмістити певний
обсяг замовлення у Постачальника.
Разом з тим, позивач обґрунтовує свої
вимоги тим ,що в результаті
дострокового розірвання Договору ним
були понесені збитки.
Позивач стверджує, що зважаючи на
сувору договірну відповідальність за
несвоєчасне постачання та враховуючи
щомісячні об'єми поставок Позивач
постійно закуповував та тримав
необхідні складські запаси цукру,
упаковочного матеріалу.
Поставка товару здійснювалась на
основі погоджених між сторонами умов
Договору, згідно з яким необхідність
поставки формувалась виключно на
підстави Замовлень МЕТРО.
Враховуючи зазначене, Відповідач не
несе відповідальності за спосіб
здійснення підприємницької діяльності
Постачальником, оскільки останній є
самостійним суб'єктом, який формує
товарний запас орієнтуючись на власний
комерційний розрахунок та комерційний
ризик (при цьому здійснюючи поставку не
тільки відповідачу), а обов'язок щодо
виконання зобов'язань стосовно
необхідності поставки товарів у
Постачальника виникав тільки після
отримання відповідного замовлення від
У свою чергу, Позивач керуючись власною
волею 01.10.2013 уклав з Відповідачем
Додаткову угоду на підставі якої
сторони прийшли згоду припинити дію
Договору (далі - «Додаткова угода») та
укласти фінальний Акт взаємних
У відповідності до ст. 22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. Під збитками
розуміються втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати,
зроблені управленою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.
Відповідно до п. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафна санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема відшкодування збитків
Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу
України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором;
збитки визначаються з урахуванням
ринкових цін, що існували на день
добровільного задоволення боржником
вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення; при визначення
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
враховуються заходи, вжиті кредитором
Наслідки порушень зобов'язань за
договором є правовою підставою, згідно
із ст. 623 Цивільного кодексу України,
для стягнення збитків.
Стаття 614 Цивільного кодексу України
зазначає, що особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.
Підставою для відшкодування збитків є
спричинення їх внаслідок неналежного
виконання зобов'язання за договором,
тобто наявності прямого
причинно-наслідкового зв'язку між
неправомірними діями однієї сторони та
зменшення майнових прав іншої, у тому
числі понесених витрат.
Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Належність доказів - спроможність
фактичних даних містити інформацію
щодо обставин, що входять до предмета
доказування, слугувати аргументами
(посилками) у процесі встановлення
об'єктивної істини. При цьому питання
про належність доказів остаточно
вирішується судом.
Допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами
матеріального права, певні обставини
повинні підтверджуватися певними
засобами доказування або певні
обставини не можуть підтверджуватися
певними засобами доказування.
Позивачем належних та допустимих
доказів в підтвердження наявності вини
у відповідача та доказів понесення
позивачем витрат в розмірі 242 800 грн.
внаслідок неналежного виконання
зобов'язань відповідачем договірних
Отже, позивачем не доведено
причинно-наслідкового зв'язку між
протиправними діями відповідача та
понесеними збитками в загальному
розмірі 242 800 грн. саме внаслідок
неналежного виконання відповідачем
договірного зобов'язання.
Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.
Обов'язок доказування та подання
доказів відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укртрімекс" є не
обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.
Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -
1. У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метро Кеш енд Кері
про стягнення 242 800,00 грн. - відмовити.
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 12.12.2014

Суддя
М.О. Лиськов