ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р.Справа № 924/1674/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

судді Субботіної Л.О., розглянувши
матеріали

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ

до Комунального підприємства
"Тепловик" смт. Теофіполь Хмельницької
області

про стягнення 848 811,33 грн., з яких: 660 754,19
грн. - основний борг, 72 255,23 грн. - пеня, 27
657,14 грн. - 3% річних, 88 144,77 грн. -
інфляційні втрати

Представники сторін:

позивача: Гринько О.А. - представник
за довіреністю №14-126 від 13.05.2014р.

відповідача: Строжук Ю.В. - представник
за довіреністю від 18.11.2014р.

Рішення приймається 02.12.2014р., оскільки в
судових засіданнях 19.11.2014р. та 25.11.2014р.
оголошувалась перерва

В судовому засіданні відповідно до ч. 2
ст. 85 ГПК України проголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача про стягнення 848
811,33 грн., з яких: 660 754,19 грн. - основний
борг, 72 255,23 грн. - пеня, 27 657,14 грн. - 3%
річних, 88144,77 грн. - інфляційні втрати. В
обґрунтування позову зазначає, що
згідно договору купівлі - продажу
природного газу №13/3012-БО-34 від 28.12.2012р.
позивач зобов'язувався передати у
власність відповідача в 2013 році
природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00
00, а відповідач зобов'язувався прийняти
та оплатити цей природний газ на умовах
цього договору. Відповідно до п. 6.1
договору остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу. На момент
закінчення строку дії договору
позивачем свої зобов'язання були
виконані та поставлено природного газу
у 2013 році в обсязі 252,158 тис.м.куб. на
загальну суму 1 169 796,15 грн., що
підтверджується актами приймання -
передачі природного газу. Відповідач
не в повному обсязі виконав свої
зобов'язання, сума основного боргу
становить 660754,19 грн. Також відповідач
періодично прострочував оплату за
поставлений у січні - квітні, жовтні -
грудні 2013 року природний газ, у зв'язку
з чим станом на 16 вересня 2014 року
позивачем нараховано 72 255,23 грн. - пені, 27
657,14 грн. - 3% річних, 88 144,77 грн. -
інфляційних втрат. Крім того, позивач
просить врахувати, що НАК "Нафтогаз
України" є суб'єктом господарювання
державного сектору економіки, який
забезпечує галузі національної
економіки і населення природним газом,
має стратегічне значення для
енергетичної безпеки та економіки
держави. Несплата боргів перед
іноземними постачальниками газу може
потягнути за собою зупинення
постачання природного газу на
територію України. У відповідності до
звіту про фінансові результати за 2013
рік чистий збиток компанії складає
більше 12 мільярдів гривень.

Представник позивача позовні вимоги
підтримує в повному обсязі, вважає їх
правомірними та обґрунтованими,
просить відмовити в задоволенні
клопотання відповідача про зменшення
розміру пені та відстрочку виконання
рішення суду.

Представник відповідача проти позову
заперечує. У відзиві на позовну заяву
вказує, що вимоги про стягнення пені за
порушення зобов'язань за
січень-березень 2013 року заявлені
позивачем після спливу строку позовної
давності, яка відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258
ЦК України становить один рік. Тому
просить відмовити у позові в частині
стягнення 39 935,44 грн. пені.

Також відповідач подав клопотання про
зменшення розміру пені та відстрочку
виконання рішення, в якому зазначає, що
КП "Тепловик" є підприємством
комунальної власності, фінансується із
державного бюджету та бюджету
місцевого самоврядування, діяльність
підприємства є збитковою,
несвоєчасність погашення
заборгованості виникла внаслідок
різниці у тарифах та невчасного
перерахування субвенцій з державного
бюджету на надання пільг, субсидій та
компенсацій, а також затримки по
розрахункам за надані послуги з
централізованого опалення з боку
споживачів. З вказаних підставі
просить зменшити розмір пені на 50 %.
Також вказує, що негайне здійснення
примусового виконання рішення суду
може призвести до неможливості
здійснення відповідачем своєї
діяльності і, як наслідок, унеможливить
виконання рішення суду. Тому просить
відстрочити виконання рішення до
01.05.2015р.

Судом під час розгляду матеріалів
справи встановлено наступне.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 05.08.2014р. публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
зареєстроване як юридична особа за
адресою: м. Київ, вул. Б.Хмельницького,
буд.6, код 20077720. У відповідності до
пункту 5 Статуту позивача метою
діяльності компанії є сприяння
структурній перебудові нафтової,
газової та нафтопереробної галузей,
підвищення рівня енергетичної безпеки
держави, забезпечення ефективного
функціонування та розвитку
нафтогазового комплексу, більш повного
задоволення потреб промислових і
побутових споживачів у сировині та
паливно-енергетичних ресурсах і
отримання прибутку. Засновником
компанії є держава в особі Кабінету
Міністрів України (п. 21 Статуту).

Згідно виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серія ААВ №243099 від
08.11.2011р. комунальне підприємство
"Тепловик" зареєстроване як юридична
особа за адресою: Хмельницька обл., смт
Теофіполь, вул.Щорса, 25, код 14151286.
Пунктом 1.1 Статуту відповідача
передбачено, що комунальне
підприємство "Тепловик" Теофіпольської
районної ради засноване на базі майна
спільної власності територіальних
громад сіл, селищ Теофіпольського
району, що перебуває в управлінні
Теофіпольської районної ради.
Предметом діяльності підприємства є,
зокрема, забезпечення безперебійного
опалення і гарячого водопостачання,
розвиток централізованого
теплопостачання (п. 2.2 Статуту).

28.12.2012р. між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (далі -
продавець) та Комунальним
підприємством "Тепловик" (далі -
покупець) був укладений договір
купівлі - продажу природного газу
№13/3012-БО-34 (далі - договір), згідно п. 1.1
якого продавець зобов'язується
передати у власність покупцю у 2013 році
природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та
природний газ, видобутий на території
України підприємствами, які не
підпадають під дію статті 10 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу", а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ на умовах цього
договору. Газ, що продається за цим
договором, використовується покупцем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами (п.1.2 договору).

Продавець передає покупцеві з 01 січня
2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом
до 450,690 тис.куб.м., у тому числі по
місяцях кварталів (тис.куб.м): січень -
77,190 тис.куб.м, лютий - 69,720 тис.куб.м,
березень - 77,190 тис.куб.м, квітень - 37,350
тис.куб.м, жовтень - 37,350 тис.куб.м,
листопад - 74,700 тис.куб.м, грудень - 77,190
тис.куб.м (п. 2.1 договору).

Ціна газу визначена у п. 5.2 договору,
відповідно до якого ціна за 1000 куб.м
газу становить 3509,00 грн., без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того:
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%, податок на додану вартість за
ставкою - 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ
- 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн. До
сплати за 1000 куб.м природного газу - 3
884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн.,
всього з ПДВ - 4 661,74 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
плати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий природний газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

У разі невиконання покупцем умов п. 6.1
договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу (п.7.2
договору).

Строк, у межах якого сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у 5 (п'ять)
років (п. 9.3 договору).

Договір набуває чинності з дати
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, діє в
частині реалізації газу до 31 грудня 2013
року, а в частині проведення
розрахунків - до їх повного здійснення
(п. 11.1 договору).

Договір підписаний та скріплений
печатками сторін.

Судом встановлено, що на виконання умов
договору позивач поставив, а
відповідач прийняв газ в обсязі 252,158
тис.куб.м. на загальну суму 1 169 796,15 грн.,
що підтверджується актами приймання -
передачі природного газу від 31.01.2013р.,
28.02.2013р., 31.03.2013р., 30.04.2013р., 31.10.2013р.,
30.11.2013р., 31.12.2013р.

Відповідач за отриманий газ
розрахувався лише частково на суму 509
041,96 грн., що підтверджується довідками
НАК "Нафтогаз України" про операції та
сальдо та не заперечується сторонами
по справі. Станом на 16.09.2014р. сума
основного боргу відповідача за
природний газ складає 660 754,19 грн.

У зв'язку з несвоєчасною оплатою за
отриманий газ, позивач нарахував
відповідачу 72 255,23 грн. - пені згідно п. 7.2
договору, 27 657,14 грн. - 3% річних, 88 144,77 грн.
- інфляційних втрат у відповідності до
ст. 625 ЦК України.

На підтвердження обставин, викладених
у клопотанні про зменшення пені та
відстрочку виконання рішення,
відповідачем подано в матеріали справи
фінансовий звіт підприємства станом на
30.09.2014р., з якого вбачається, що чистий
збиток підприємства становить 241,6 тис.
грн., інформацію про обсяг
заборгованості за минулі роки з
різниці в тарифах на послуги з
теплопостачання для бюджетних установ
по Теофіпольському КП "Тепловик" станом
на 01.07.2014р., яка становить 2 550 496,83 грн.,
список боржників за надані послуги по
теплопостачанню.

В свою чергу, позивачем подано в
матеріали справи баланс на 31.12.2013р. та
звіт про фінансові результати за 2013
рік, відповідно до яких збиток складає
12 521 324 тис. грн.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх в
сукупності, судом враховується
наступне:

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174
ГК України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

На підставі договору № 13/3012-БО-34
купівлі-продажу природного газу від
28.12.2012р. позивач протягом січня-квітня,
жовтня-грудня 2013 року передав, а
відповідач прийняв природний газ в
обсязі 252,158 тис.куб.м. на загальну суму 1
169 796,15 грн., що підтверджується актами
приймання - передачі природного газу
від 31.01.2013р., 28.02.2013р., 31.03.2013р., 30.04.2013р.,
31.10.2013р., 30.11.2013р., 31.12.2013р.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної плати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий природний газ
здійснюється до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, відповідач зобов'язаний
був провести остаточний розрахунок за
отриманий природний газ в наступні
строки:

- за газ, отриманий в січні 2013 року - до 14
лютого 2013 року;

- за газ, отриманий в лютому 2013 року - до
14 березня 2013 року;

- за газ, отриманий в березні 2013 року - до
14 квітня 2013 року;

- за газ, отриманий в квітні 2013 року - до
14 травня 2013 року;

- за газ, отриманий в жовтні 2013 року - до
14 листопада 2013 року;

- за газ, отриманий в листопаді 2013 року -
до 14 грудня 2013 року;

- за газ, отриманий в грудні 2013 року - до
14 січня 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач розрахувався за газ
частково на суму 509041,96 грн. При цьому
розрахунок за газ проводився з
порушенням строків, визначених
договором. Сума основного боргу за
договором № 13/3012-БО-34 від 28.12.2012р.
складає 660 754,19 грн.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст.
193 ГК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, одностороння відмова від
виконання зобов'язання і одностороння
зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання)
стаття 610 ЦК України визначає, як
порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку, що відповідачем були
порушені умови договору № 13/3012-БО-34
купівлі-продажу природного газу від
28.12.2012р., і позивачем правомірно
заявлено до стягнення суму основного
боргу.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1
ст. 611 ЦК України у разі порушення
правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити штрафні
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня).

Пунктом 4 ст. 231 ГК України передбачено,
що у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст. 551 ЦК України
визначено, якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Сторонами в пункті 7.2 договору
визначено, що у разі невиконання
покупцем умов п. 6.1 договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в
розмірі 72 255,23 грн., яка нарахована за
період з 14.02.2013р. по 13.07.2014р.

З поданого розрахунку вбачається, що
позивач за період з 14.02.2013р. по 13.08.2013р.
нарахував пеню на заборгованість без
урахування днів її часткової сплати.

Згідно п. 1.4 постанови Пленуму ВГСУ від
17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" моментом
виконання грошового зобов'язання є
дата зарахування коштів на рахунок
кредитора або видачі їх йому готівкою.

День фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9
вищевказаної постанови).

Зважаючи на викладене, сума
заборгованості зменшується у день її
часткової сплати, і нарахування пені на
неї не проводиться.

При перерахунку пені судом
встановлено, що позивачем правомірно
заявлено до стягнення 72177,15 грн. Тому
позивачем безпідставно нарахована
пеня в розмірі 78,08 грн. на суму
заборгованості за дні фактичної її
сплати.

Посилання відповідача на те, що вимоги
про стягнення 39 935,44 грн. пені заявлені
позивачем після спливу строку позовної
давності судом до уваги не приймаються,
оскільки у відповідності ч. 1 ст. 259 ЦК
України сторонами у п. 9.3 договору був
збільшений строк позовної давності, у
тому числі і щодо стягнення пені, до 5
років.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГПК України
господарський суд має право зменшувати
у виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Зазначена стаття
кореспондується зі ст.233 ГК України, яка
визначає, що у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

На підставі вищевказаних положень
законодавства відповідач звернувся до
суду із клопотання про зменшення
розміру пені на 50 %.

Згідно п. 3.17.4. постанови Пленуму ВГСУ
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011р. №18
вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Отже, питання про зменшення розміру
неустойки вирішується судом на
підставі аналізу конкретної ситуації,
тобто сукупності з'ясованих ним
обставин, що свідчать про наявність
підстав для вчинення зазначеної дії.

Судом приймається до уваги, що
відповідач є комунальним
підприємством, обов'язками якого
відповідно до п. 2.2 Статуту є
забезпечення безперебійного опалення
і гарячого водопостачання, розвиток
централізованого теплопостачання.
Згідно фінансового звіту відповідача
станом на 30.09.2014р. чистий збиток
підприємства становив 241,6 тис. грн.

Відповідно до п. 1.2 договору № 13/3012-БО-34
купівлі-продажу природного газу від
28.12.2012р. газ, що був отриманий
відповідачем за даним договором,
використовувався останнім в тому числі
і для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями.

Згідно наданої відповідачем
інформації заборгованість за минулі
роки з різниці в тарифах на послуги з
теплопостачання для бюджетних установ
по Теофіпольському КП "Тепловик" станом
на 01.07.2014р. становить 2 550 496,83 грн.

Таким чином, заборгованість за
договором № 13/3012-БО-34 купівлі-продажу
природного газу від 28.12.2012р. виникла у
відповідача, у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування і є наслідком
неналежного фінансування при
здійсненні компенсації різниці в
тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
висновку, що є підстави для задоволення
клопотання відповідача та зменшення
розміру заявленої позивачем до
стягнення пені до 36 088,60 грн. В частині
позовних вимог про стягнення 36 166,63 грн.
пені суд відмовляє.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3 %
річних в розмірі 27 657,14 грн. за період з
14.02.2013р. по 16.09.2014р.

Розрахунок 3 % річних здійснено по
кожному періоду наявності
заборгованості з урахуванням розміру
боргу за вказаний період. Однак, при
проведенні розрахунку позивачем
безпідставно віднесено до днів
прострочки заборгованості дні, в які
здійснювалася її часткова сплата.

При перерахунку 3 % річних судом
встановлено, що позивачем правомірно
заявлено до стягнення лише 27 618,37 грн.
Тому позивачем безпідставно
нараховано 3 % річних в розмірі 38,77 грн.
на суму заборгованості за дні
фактичної її сплати.

Також позивач просить стягнути з
відповідача 88 144,77 грн. інфляційних
втрат за період з березня 2013 року по
серпень 2014 року. Згідно поданого
розрахунку позивач здійснив
інфляційні нарахування в тому числі і
на суми заборгованості за період, що
становить менше одного місяця.

Судом враховується, що індекс інфляції
- це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція) (п.3.2
постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013р.
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Крім того, при визначені розміру
інфляційних втрат за грудень 2013 року,
що нараховані на суму заборгованості
по акту приймання-передачі природного
газу від 28.02.2013р., та за січень-серпень
2014 року, що нараховані на суму
заборгованості по акту
приймання-передачі природного газу від
31.03.2013р., позивачем безпідставно було
збільшено суму основної
заборгованості, на яку нараховувалась
інфляція, на інфляційні втрати за
попередній період, що були нараховані
на цей же борг.

Зважаючи на викладене, судом проведено
перерахунок та встановлено, що
позивачем правомірно заявлено до
стягнення лише 86776,68 грн. інфляційних
втрат. У стягненні 1368,09 грн. слід
відмовити, оскільки період їх
нарахування складає менше одного
місяця та в зв'язку з безпідставним
збільшенням суми боргу.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" підлягають
задоволенню в сумі 811237,84 грн., в тому
числі 660 754,19 грн. - основний борг, 36088,60
грн. - пеня, 27618,37 грн. - 3 % річних, 86776,68
грн. - інфляційні втрати.

При розгляді клопотання відповідача
про відстрочку виконання рішення судом
враховується, що пунктом 7.1.1 постанови
Пленуму Вищого Господарського суду
України №9 від 17.10.2012 р. "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" передбачено, що відстрочка - це
відкладення чи перенесення виконання
рішення на новий строк, який
визначається господарським судом.
Наприклад, відстрочка може надаватись
за рішенням, у якому господарським
судом визначено певний строк
звільнення приміщення, повернення
майна тощо.

Відповідно до п.7.2 вищевказаної
постанови підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом. При цьому слід мати на увазі,
що згоди сторін на вжиття заходів,
передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття
не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Аналіз наведеного вище свідчить про те,
що відстрочка або розстрочка виконання
рішення суду можлива лише у виняткових
випадках, які суд визначає виходячи з
особливого характеру обставин, що
ускладнюють або виключають виконання
рішення. Визначальним фактором є
винятковість цих випадків та їх
об'єктивний вплив на виконання
судового рішення.

Крім цього, повинні враховуватись
інтереси сторін, їх матеріальний стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
в економіці держави та
інші обставини справи.

Судом приймається до уваги, що
відповідач просить відстрочити
виконання рішення суду до 01.05.2015р.,
посилаючись на відсутність
фінансування та вказуючи, що негайне
здійснення примусового виконання
рішення може призвести до неможливості
здійснення відповідачем своєї
господарської діяльності.

Однак, зважаючи на позицію позивача та
подані останнім докази щодо його
фінансового становища, вказані
відповідачем обставини не можуть
вважатись винятковими та бути
підставою для відстрочки виконання
судового рішення. Тому суд відмовляє у
задоволенні вказаного клопотання
відповідача.

Відповідно ст.49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. При розподілі судових
витрат судом врахований п. 3.17.4.
Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", відповідно до якого
судовий збір у разі зменшення судом
розміру неустойки покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85, 115,
116 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ до
Комунального підприємства "Тепловик"
смт. Теофіполь Хмельницької області
про стягнення 848 811,33 грн., з яких: 660 754,19
грн. - основний борг, 72 255,23 грн. - пеня,
27657,14 грн. - 3% річних, 88 144,77 грн. -
інфляційні втрати задовольнити
частково.

Стягнути з Комунального підприємства
"Тепловик" (Хмельницька обл., смт
Теофіполь,, вул.Щорса, 25, код 14151286) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (м. Київ,
вул.Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 660754,19
грн. (шістсот шістдесят тисяч сімсот
п'ятдесят чотири гривні 19 коп.)
основного боргу, 36088,60 грн. (тридцять
шість тисяч вісімдесят вісім гривень 60
коп.) пені, 86 776,68 грн. (вісімдесят шість
тисяч сімсот сімдесят шість гривень 68
коп.) інфляційних втрат, 27618,37 грн.
(двадцять сім тисяч шістсот
вісімнадцять гривень 37 коп.) 3% річних, 16
946,53 грн. (шістнадцять тисяч дев'ятсот
сорок шість гривень 53 коп.) витрат по
оплаті судового збору.

Видати наказ.

У стягненні 1368,09 грн. інфляційних втрат,
38,77 грн. 3 % річних, 36 166,63 грн. пені
відмовити.

Повне рішення складено 05.12.2014р.

Суддя
Л.О. Субботіна

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6)

3 - відповідачу (30600, Хмельницька обл.,
смт. Теофіполь, вул. Щорса, буд. 25)