КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р. Справа№ 910/15091/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Чалаплюк С.В. - дов. № 1/09
від 03.09.2014р.

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрспецтрейд Авто"
на рішення Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014р.

у справі № 910/15091/14 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрспецтрейд Авто"

до Публічного акціонерного
товариства

"Всеукраїнський
акціонерний банк"

про стягнення 379 082, 40 грн.

В судовому засіданні 03.12.2014р.
відповідно до ст. ст. 85, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України оголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрспецтрейд Авто"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк" про
стягнення 379 082,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09
липня 2012р. позивачем було повідомлено
відповідача про безпідставне
утримання грошових коштів, однак в
добровільному порядку кошти повернуті
не були, що призвело до звернення
позивача до господарського суду з
відповідним позовом, за наслідками
розгляду якого рішенням
Господарського суду міста Києва від
05.02.2013р. у справі № 5011-55/13223-2012 вирішено
стягнути з відповідача на користь
позивача безпідставно набуті грошові
кошти в сумі 1 326 943,92 грн. Кошти були
стягнуті в примусовому порядку в
квітні 2014р.

З огляду на те, що позивачем не
заявлялися неустойка у вигляді пені та
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України
нарахувань в позові, на підставі якого
порушено провадження у справі №
5011-55/13223-2012, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрспецтрейд Авто"
заявило такі вимоги у позові, за яким
порушено провадження у даній справі, а
саме про стягнення з відповідача
неустойки у вигляді пені на підставі
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", сума якої складає 71 436,84
грн.; 3 % річних в сумі 90959,27 грн.;
інфляційні нарахування в сумі 106 686,29
грн., які нараховані за період часу з
серпня 2012 року по 12 травня 2014 року, а
також 110 000,00 грн. - сума збитків, яка
складається з витрат, пов'язаних з
оплатою послуг адвоката, наданих
останнім під час розгляду справи №
5011-55/13223-2012 та виконання рішення суду.

До господарського суду надійшла заява
позивача від 18.09.2014р. № 14/2 про уточнення
позовних вимог, якою позивач фактично
змінив підставу та предмет позову.
Так, позивач, керуючись правилами,
встановленими ч. 3 ст. 1214, ст. ст. 536 та 1048
ЦК України, заявив вимоги про стягнення
з відповідача процентів за
користування чужими коштами в сумі 200
713,68 грн., які нараховані за кожен день
користування безпідставно отриманою
сумою грошових коштів і обмежено
обліковою ставкою НБУ.

Заява позивача від 18.09.2014р. № 14/2
місцевим господарським судом вірно не
була прийнята до розгляду, оскільки за
приписами ч. 3 ст. 22 ГПК України,
допускається зміна або підстави та або
предмету позову, одночасна їх зміна не
передбачена, а також такі дії
здійснюються до початку розгляду
справи по суті, однак позивачем такий
порядок не дотримано, вказана заява
подана до господарського суду вже
після початку розгляду даної справи по
суті.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014р. у справі №910/15091/14 у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована
порушенням судом норм процесуального
та матеріального права, рішення
прийнято з неправильним з'ясуванням
фактичних обставин справи.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укрспецтрейд Авто"
30.10.2014р. передано на розгляд судді
Скрипці І.М.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 03.11.2014р.
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Скрипка І.М., судді
Гончаров С.А., Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.11.2014р.
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
на 03.12.2014р.

26.11.2014р. від представника позивача
надійшло клопотання про участь в
судових засіданнях в режимі
відеоконференції, проведення яких
просив забезпечити у Господарському
суді Запорізької області.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.11.2014р.
задоволено клопотання Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрспецтрейд Авто" про участь в
судовому засіданні в режимі
відеоконференції, доручено
забезпечення проведення
відеоконференції Господарському суду
Запорізької області.

03.12.2014р. в Господарський суд
Запорізької області з'явився
представник позивача Чалаплюк С.В.

Судове засідання у відповідності до ст.
74-1 ГПК України відбулось в режимі
відеоконференції.

Представник позивача підтримав вимоги
апеляційної скарги, просив її
задовольнити, оскаржуване рішення
скасувати та прийняти нове про
задоволення позову.

Представник відповідача в судове
засідання апеляційної інстанції
03.12.2014р., будучи належним чином
повідомленим про дату, час та місце
розгляду справи (а.с.80), не з'явився,
причини неявки суду не повідомив, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність представника відповідача
за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення
представника позивача, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, а
рішення підлягає залишенню без змін
виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Господарського суду міста
Києва від 05.02.2013р. у справі № 5011-55/13223-2012
(далі - Рішення суду) позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрспецтрейд Авто" до Публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"
задоволено та вирішено стягнути з
останнього 1 326 943, 92 грн. безпідставно
набутих коштів.

Так, рішенням суду встановлено
наступне.

Ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 21.04.2010р. у
справі № 16/209/09-26/89/10 затверджено реєстр
конкурсних кредиторів ТОВ
"Укрспецтрейд Авто", а саме ВАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" - 21 569
268,29 грн. - вимоги, забезпечені заставою
майна боржника (1 черга).

Постановою Господарського суду
Запорізької області від 19.05.2010р. у
справі № 16/209/09-26/89/10 ТОВ "Укрспецтрейд
Авто" визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру. Названим судом
найменування кредитора замінено з ВАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" на
ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк".

Згідно платіжного доручення від
20.10.2010р. № 10 позивач перерахував на
користь відповідача 1 326 943, 92 грн. з
призначенням платежу "погашення
кредиторських вимог (1 черга) у справі №
16/209/09-26/89/10 про банкрутство ТОВ
"Укрспецтрейд Авто".

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 23.04.2012р. у
справі № 16/209/09-26/89/10-12/263/10 ухвалу
Господарського суду Запорізької
області від 21.04.2010р. у справі №
16/209/09-26/89/10 в частині затвердження у
реєстрі вимог конкурсних кредиторів -
ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк"
на суму 21 569 268, 29 грн. (перша черга) -
скасовано, відмовлено у визнанні
кредиторських вимог ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" до
боржника - ТОВ "Укрспецтрейд Авто" на
суму 21 569 268, 29 грн., які забезпечені
заставою майна боржника.

09 липня 2012р. позивач звернувся з
вимогою від 09.07.2012р. № 15/12 до
відповідача (направлення якої
підтверджується фіскальним чеком
Укрпошти від 09.07.2012 № 9373, описом
вкладеного у лист та повідомленням про
вручення), в якій просив повернути
кошти в сумі 1 326 943,92 грн., перераховані
відповідачу згідно платіжного
доручення від 20.10.2010р. № 10 з
призначенням платежу "погашення
кредиторських вимог (1 черга) у справі №
16/209/09-26/89/10 про банкрутство ТОВ
"Укрспецтрейд Авто".

Підставою для звернення позивача до
господарського суду з позовом, на
підставі якого порушено провадження у
справі № 5011-55/13223-2012, слугувало те, що
відповідачем кошти в сумі 1 326 943, 92 грн.
повернуті не були.

Таким чином, оскільки відповідач не є
кредитором позивача у справі №
16/209/09-26/89/10-12/263/10, а грошові кошти в сумі 1
326 943,92 грн. перераховувались
відповідачеві саме в якості погашення
кредиторських вимог у вказаній справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
підстава, на якій відповідачем набуті
спірні кошти, згодом відпала, а відтак 1
326 943, 92 грн. підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача на
підставі статей 1212, 1213 Цивільного
кодексу України.

Як вказує позивач, спір у справі виник
внаслідок того, що відповідач,
отримавши вимогу позивача від 09.07.2012р.
№ 15/12, в добровільному порядку її не
виконав, грошові кошти, які були набуті
ним безпідставно, позивачеві не
повернув, у зв'язку з чим ці кошти
стягувалися з відповідача в
примусовому порядку на підставі
Рішення суду та були зараховані на
поточний рахунок позивача 12 травня 2014
року, тому Товариством з обмеженою
відповідальністю "Укрспецтрейд Авто"
заявлені такі позовні вимоги про
стягнення з відповідача за
прострочення останнім грошового
зобов'язання, за період часу з серпня
2012р. по 12 травня 2014р., неустойки у
вигляді пені на підставі Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", сума якої складає 71 436,84
грн.; трьох відсотків річних в сумі 90
959,27 грн.; інфляційні нарахування в сумі
106 686,29 грн., а також 110 000,00 грн. - сума
збитків, яка складається з витрат,
пов'язаних з оплатою послуг адвоката,
наданих останнім під час розгляду
справи № 5011-55/13223-2012 та виконання
рішення суду.

Щодо заявлених позивачем вимог про
застосування до відповідача
відповідальності, встановленої ч. 2 ст.
625 ЦК України, шляхом стягнення з
відповідача трьох відсотків річних в
сумі 90 959, 27 грн. та інфляційних
нарахувань в сумі 106 686, 29 грн., колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З наведених вище підстав, а також з
огляду на правову позицію, викладену у
п. 5.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
№ 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", згідно з якою
обов'язок боржника сплатити суму боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних не виникає, зокрема у
випадках повернення сум авансу та
завдатку, повернення безпідставно
отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України),
оскільки відповідні дії вчиняються
сторонами не на виконання взятих на
себе грошових зобов'язань, а з інших
підстав, вимога позивача про стягнення
інфляційних нарахувань та 3% річних на
безпідставно набуті кошти є
необґрунтованою.

Відносно вимог позивача щодо
стягнення з відповідача неустойки у
вигляді пені на підставі Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", сума якої складає 71 436,84
грн., колегія суддів зазначає наступне.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

У відповідності до ст. 547 ЦК України
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки (п.3).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу
України передбачено, що у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

В свою чергу, договірні правовідносини
між платниками та одержувачами
грошових коштів щодо відповідальності
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовані Законом
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", положеннями якого
встановлено, що за прострочку платежу,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін (ст. 1 названого Закону).

Таким чином, в силу вищенаведених
положень норм права, пеня може бути
стягнута саме в тому разі, коли основне
зобов'язання забезпечено, у тому числі,
неустойкою і така господарська санкція
узгоджена сторонами у договорі
(встановлено за згодою сторін).

Оскільки вимоги щодо стягнення пені є
також похідними від основного
зобов'язання, яке регулюється
інститутом безпідставного отримання
майна (грошових коштів), і таке
зобов'язання не забезпечено неустойкою
(пенею) жодним правочином, місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову в
частині стягнення пені.

Що стосується заявлених позивачем
вимог про стягнення з відповідача
збитків в сумі 110 000, 00 грн., пов'язаних з
оплатою послуг з надання правової
допомоги, якою, як вказує позивач,
останній скористався при розгляді
справи № 5011-55/13223-2012 та під час
виконавчого провадження з примусового
виконання Рішення суду у вказаній
справі, колегія суддів зазначає
наступне.

Витрати по оплаті юридичних послуг
(послуг адвоката) не є збитками в
розумінні статті 224 Господарського
кодексу України та статті 22 Цивільного
кодексу України, не входять до складу
ціни позову і не можуть стягуватися під
виглядом збитків.

Зазначена правова позиція знайшла своє
відображення у п. 1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України".

Відповідно ч. 1 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Пунктом 6.3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. № 7 також роз'яснено, що витрати
позивачів та відповідачів, третіх осіб,
пов'язані з оплатою ними послуг
адвокатів, адвокатських бюро, колегій,
фірм, контор та інших адвокатських
об'єднань з надання правової допомоги
щодо ведення справи в господарському
суді, розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от: угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригіналу ордера адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

У разі неподання відповідних
документів у господарського суду
відсутні підстави для покладення на
іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 ГПК України у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі.

Аналогічну правову позицію викладено у
Рішенні Конституційного Суду України
від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Виходячи з наведених вище норм
процесуального права та роз'яснень,
наданих Вищим господарським судом
України, витрати, пов'язані з оплатою
послуг з надання правової допомоги,
розподіляються судом в порядку,
визначеному ч. 5 ст. 49 ГПК України, та
зазначається, зокрема, в його рішенні,
при умові надання стороною справи
вищенаведених доказів, проте, за
відсутністю відповідних підстав, в
Рішенні суду розподілення таких витрат
не було.

Більш того, з наданих позивачем суду
копій договору про надання юридичних
послуг від 08.09.2012р. № 08/12, акту виконаних
робіт (наданих послуг) від 07.05.2014р. № 1 та
виписки банківської установи з
поточного рахунку позивача,
вбачається, що останній уклав вказаний
договір з Товариством з обмеженою
відповідальністю "ЛІГАЛІСТ", послуги
були надані вказаною юридичною особою
і грошові кошти в сумі 110 000, 00 грн. як
оплату вказаних послуг також
перераховано на користь названого
товариства.

Виходячи з наведеного, суд дійшов
обґрунтованого висновку, що правову
допомогу, пов'язану з розглядом справи
№ 5011-55/13223-2012, надано позивачеві не
адвокатом і оплачена вона не на користь
адвоката.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доказування полягає не лише в поданні
особами доказів, а й у доведенні їх
переконливості, що скаржником зроблено
не було.

Таким чином, застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
відповідає встановленим обставинам
справи, що свідчить про відсутність
підстав для скасування або зміни
оскаржуваного рішення від 29.09.2014р.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 85, 99, 101-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрспецтрейд Авто" на рішення
Господарського суду міста Києва від
29.09.2014р. у справі №910/15091/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014р. у справі №910/15091/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15091/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано
08.12.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Скрипка

Судді
С.А. Гончаров

Р.І. Самсін