ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
Справа № 915/1474/14

за позовом: Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" в особі
Южноукраїнського відокремленого
підрозділу Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" /вул. Промисловий
майданчик, 37, а/с № 16, м. Южноукраїнськ,
Миколаївська обл., 55001/

до відповідача: Приватного
акціонерного товариства "Вознесенська
ПМК" /вул. Жовтневої революції, 281, м.
Вознесенськ, Миколаївська обл., 56500/

про визнання недійсним договору

Суддя Бездоля Д.О.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Кривіцька Ж.О.
(довіреність від 01.10.2014)

СУТЬ СПОРУ: позивач звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача про визнання недійсним
договору про надання послуг по
лісоочистці території від 14.06.2013 № 15/06,
укладеного між сторонами.

Заявлений позов позивач
обґрунтовує тим, що спірний договір має
бути визнаний судом недійсним на
підставі ст.ст. 203, 215, 232, 234 ЦК України,
ст. 207 ГК України, оскільки особа, що
підписала даний договір від імені
позивача, не мала повноважень на його
укладення, спірний договір вчинений
без наміру створення правових
наслідків, оскільки на території
позивача у період з 2013 року по даний час
відсутні площі зайняті кущами та
деревами, та між особами, що уклали
спірний договір, існувала зловмисна
домовленість.

Відповідач проти задоволення
позову позивача заперечив, мотивуючи
тим, що позивач не довів відсутність у
особи, що підписала спірний договір від
імені позивача, повноважень на його
укладання, відповідач виконав свої
зобов'язання за спірним договором, а
позивач їх прийняв.

Ухвалою суду від 19.09.2014
провадження у справі було порушено,
позовна заява прийнята до розгляду,
розгляд справи призначений на 02.10.2014 о 10
год. 00 хв.

Ухвалою суду від 02.10.2014 розгляд справи
був відкладений на 16.10.2014 о 14 год. 30 хв.
за клопотанням відповідача, а також у
зв'язку з неподанням сторонами
витребуваних судом доказів.

Ухвалою суду від 16.10.2014 строк розгляду
спору був продовжений на 15 днів, а
розгляд справи відкладений на 19.11.2014 о 16
год. 00 хв. за клопотанням сторін, а також
у зв'язку з неподанням позивачем усіх
витребуваних судом доказів по справі
та необхідністю витребування нових
доказів по справі.

У судовому засідання 19.11.2014 судом
оголошувалася перерва до 02.12.2014 о 15 год.
00 хв.

02.12.2014 позивач заявив на розгляд суду
клопотання про призначення
колегіального розгляду справи.

Розглянувши вказане клопотання у
судовому засіданні 02.12.2014,
господарський суд відмовив позивачу у
його задоволенні, оскільки суд вважає,
що категорія і складність даної справи
не потребує колегіального розгляду, а
обставини, про які зазначає позивач у
клопотанні, не підтверджені жодними
доказами.

Позивач свого представника у судове
засідання 02.12.2014 не направив,
витребувані судом докази не подав, про
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, а тому,
згідно з ст. 75 ГПК України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

14.06.2013 між сторонами був укладений
спірний договір № 15/06 (далі - договір),
за яким відповідач зобов'язався надати
позивачу послуги по вирізуванні дерев
і кущів на території позивача.

Згідно п.п. 2.1., 2.2. договору:

- загальна сума договірних зобов'язань
складає 60000,00 грн.;

- вартість зачищення від деревної
рослинності 1 га території складає -
3800,00 грн.

Відповідно до п. 3.1. договору позивач
зобов'язався перерахувати кошти за
виконані роботи протягом 100 днів з дня
закінчення робіт та оформлення
відповідних документів (актів та
рахунків).

Згідно з п. 7.4. договору даний договір
вступає в силу з моменту його
підписання і діє до 31 грудня 2013 року.

Від імені позивача даний договір
підписав директор Южноукраїнського
відокремленого підрозділу
Колективного сільськогосподарського
підприємства "Тепличний комбінат"
Більський В.І., який діяв на підставі
Положення та довіреності від 20.09.2010 № 2,
про що вказано у преамбулі договору.

Від імені відповідача даний договір
підписав директор відповідача
Волосовський С.В., який діяв на підставі
статуту підприємства, про що вказано у
преамбулі договору.

Відповідно до п. 6.4. Положення про
Южноукраїнський відокремлений
підрозділ Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат", затвердженого
рішенням правління позивача від 05.05.2010
№ 1, керівник відокремленого
підрозділу, в межах своєї компетенції,
за довіреністю позивача, укладає
договори, пов'язані з господарською
діяльністю відокремленого підрозділу.

Позивач стверджує, що довіреність від
20.09.2010 № 2 не надавала директору
Южноукраїнського відокремленого
підрозділу Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" Більському В.І.
повноваження на укладення з
відповідачем спірного договору.

Відповідач даний факт заперечує.

Позивачем подано суду довіреність від
20.09.2010 № 2 (а.с. 13, т. 1), згідно з якою
директора Южноукраїнського
відокремленого підрозділу
Колективного сільськогосподарського
підприємства "Тепличний комбінат"
Більського В.І. уповноважено вчинити
від імені позивача з відповідачем
правочин про надання послуг по
перевезенню перегною в кількості 1200
тон на суму 43200 грн., тобто не спірний
договір.

Позивач стверджує, що 14.06.2013 (дата
укладення спірного договору) директор
Южноукраїнського відокремленого
підрозділу Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" Більський В.І.
знаходився на лікарняному, а 30.07.2013
(дата прийняття робіт за спірним
договором) директор Южноукраїнського
відокремленого підрозділу
Колективного сільськогосподарського
підприємства "Тепличний комбінат"
Більський В.І. перебував у відпустці.

На підтвердження даних обставин
позивач подав суду лист
непрацездатності серії АГД № 603890 (а.с.
22, т. 1), розпорядження директора
Южноукраїнського відокремленого
підрозділу Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" від 11.06.2013 № 19 (а.с.
23, т. 1), наказ в.о. голови правління
Колективного сільськогосподарського
підприємства "Тепличний комбінат" від
08.07.2013 № 75 (а.с. 24, т. 1) та табель обліку
використання робочого часу (а.с. 25-30, т.
1).

Відповідач вказує, що про дані
обставини він не знав і не міг знати, а
закон не передбачає недійсність
договору внаслідок укладення договору
керівником контрагента, який
знаходиться на лікарняному.

Відповідно до ст. 92 ЦК України юридична
особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону. Орган
або особа, яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень. У
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження. Якщо члени
органу юридичної особи та інші особи,
які відповідно до закону чи установчих
документів виступають від імені
юридичної особи, порушують свої
обов'язки щодо представництва, вони
несуть солідарну відповідальність за
збитки, завдані ними юридичній особі.

З цього приводу, пленум Вищого
господарського суду України у п. 3.3.
постанови від 29.05.2013 № 11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
роз'яснив, що якщо договір містить
умову (пункт) про підписання його
особою, яка діє на підставі статуту
підприємства чи іншого документа, що
встановлює повноваження зазначеної
особи, то наведене свідчить про
обізнаність іншої сторони даного
договору з таким статутом (іншим
документом) у частині, яка стосується
відповідних повноважень, і в такому
разі суд не може брати до уваги
посилання цієї сторони на те, що їй було
невідомо про наявні обмеження
повноважень представника її
контрагента.

За цих обставин, господарський суд
вважає, що відповідач міг та повинен
був знати про обмеження повноважень
директора Южноукраїнського
відокремленого підрозділу
Колективного сільськогосподарського
підприємства "Тепличний комбінат"
Більського В.І. на укладення спірного
договору. Водночас, суд погоджується з
доводами відповідача, що він за всіма
обставинами не міг знати про
перебування директора
Южноукраїнського відокремленого
підрозділу Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" Більського В.І. на
лікарняному або у відпустці. На
підтвердження іншого позивачем не
подано суду жодного доказу.

Відповідно до ст. 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

З цього приводу, пленум Вищого
господарського суду України у п. 3.4.
постанови від 29.05.2013 № 11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
роз'яснив, що наступне схвалення
юридичною особою правочину, вчиненого
від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 16.09.2014 у
справі № 915/1149/14, яке набрало законної
сили, за позовом відповідача у даній
справі до позивача у даній справі,
встановлено обставину надання
відповідачем та прийняття позивачем
послуг по вирізуванню кущів і дерев за
договором вартістю 19000 грн., стягнуто
вказану суму з позивача у даній справі
на користь відповідача у даній справі.

Таким чином, згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК
України дана обставина не потребує
доведення при розгляді даної справи.

В той же час, виконання послуг по
договору та їх прийняття позивачем
відповідач підтверджує актом
здачі-прийняття робіт від 30.07.2013 №
ВП-0000032, актом звірки між сторонами
станом на 31.07.2013, актом приймання робіт
за липень 2013 року № 1, загальною
відомістю ресурсів, листом директора
ВП позивача від 07.08.2013 № 193, змінним
рапортом роботи механізму № 1 за липень
2013 року, товарно - транспортними
накладними, актом прийняття - виконання
робіт за спірним договором від 30.07.2013
(містить підписи представників ВП
позивача - гол. бухгалтера Сіліної Л.С.,
ланкової Ободовської О.П.) та
подорожніми листами.

Позивач, в свою чергу, ненадання
відповідачем послуг за договором
підтверджує пояснювальними записками
головного інженера і теплотехніка ВП
позивача та листом виконавчого
комітету Южноукраїнської міської ради
від 20.10.2014 № 12/02-33/3856 про відсутність
звернення позивача про надання йому
дозволу на видалення зелених насаджень
на своїй території. На вимогу суду,
позивач не подав суду докази
відсутності на території позивача
дерев і кущів у червні-липні 2013 року,
про що стверджував позивач у позовній
заяві та у судовому засіданні, та інші
докази, що підтверджують фактичне
ненадання відповідачем позивачу
послуг по договору.

Оцінивши подані докази,
господарський суд вважає, що
матеріалами справи підтверджується
схвалення спірного договору позивачем,
оскільки відповідач виконав, а позивач
прийняв від відповідача виконання
зобов'язання за цим договором, що, в т.ч.,
підтверджується чинним рішенням
господарського суду Миколаївської
області від 16.09.2014 у справі № 915/1149/14.

За цих підстав, господарський суд
вважає, що в позові позивачу про
визнання недійсним даного договору з
підстав його укладення від імені
позивача особою з перевищенням
компетенції належить відмовити.

Відповідно до ст. 232 ЦК України
правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною,
визнається судом недійсним. Довіритель
має право вимагати від свого
представника та другої сторони
солідарного відшкодування збитків та
моральної шкоди, що завдані йому у
зв'язку із вчиненням правочину
внаслідок зловмисної домовленості між
ними.

З цього приводу, пленум Вищого
господарського суду України у п. 3.10.
постанови від 29.05.2013 № 11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
роз'яснив, що у вирішенні спорів про
визнання правочинів недійсними на
підставі статей 230 - 233 ЦК України
господарські суди повинні мати на
увазі, що відповідні вимоги можуть бути
задоволені за умови доведеності
позивачем фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, тяжких обставин і наявності
їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину. Зловмисна
домовленість - це умисна змова
представника однієї сторони правочину
з другою стороною, внаслідок чого
настають несприятливі наслідки для
особи, від імені якої вчинено правочин.
У визнанні правочину недійсним з
відповідної підстави доведенню
підлягає не наявність волі довірителя
на вчинення правочину, а існування
умислу представника, який усвідомлює
факт вчинення правочину всупереч
інтересам довірителя, передбачає
настання невигідних для останнього
наслідків та бажає чи свідомо допускає
їх настання. Наслідком такого визнання,
крім загальних наслідків, визначених
статтею 216 ЦК України, є виникнення у
довірителя права вимагати від свого
представника і другої сторони, зокрема,
солідарного відшкодування збитків. При
цьому представником не може вважатися
орган юридичної особи, в тому числі її
керівник, навіть якщо він діяв всупереч
інтересам цієї особи: представництво в
даному разі визначається за правилами
глави 17 названого Кодексу.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем не подано суду належних
та допустимих доказів існування умислу
у директора Южноукраїнського
відокремленого підрозділу
Колективного сільськогосподарського
підприємства "Тепличний комбінат"
Більського В.І., який усвідомлював факт
вчинення спірного договору всупереч
інтересам позивача, передбачав
настання невигідних для останнього
наслідків та бажав чи свідомо допускав
їх настання.

За цих підстав, господарський суд
вважає, що в позові позивачу про
визнання недійсним договору на
підставі ст. 232 ЦК України слід
відмовити.

Відповідно до ст. 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним. Правові наслідки визнання
фіктивного правочину недійсним
встановлюються законами.

З цього приводу, пленум Вищого
господарського суду України у п. 3.11.
постанови від 29.05.2013 № 11 "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
роз'яснив, що фіктивний правочин
(стаття 234 ЦК України) є недійсним
незалежно від мети його укладення,
оскільки сторони не мають на увазі
настання правових наслідків, що
породжуються відповідним правочином.
Таким може бути визнаний будь-який
правочин, в тому числі нотаріально
посвідчений. Якщо сторонами не вчинено
ніяких дій на виконання фіктивного
правочину, господарський суд приймає
рішення лише про визнання фіктивного
правочину недійсним без застосування
будь-яких наслідків. У разі коли на
виконання правочину було передано
якесь майно, такий правочин не може
розцінюватися як фіктивний. Саме лише
невчинення сторонами тих чи інших дій
на виконання правочину не означає його
фіктивності. Визнання фіктивного
правочину недійсним потребує
встановлення господарським судом
умислу його сторін. З урахуванням того,
що фіктивний правочин не спрямований
на набуття, зміну чи припинення
цивільних прав та обов'язків, він не
створює цивільно-правових наслідків
незалежно від того, чи він був визнаний
судом недійсним. У розгляді
відповідних справ суд має враховувати,
що ознака фіктивності має бути
притаманна діям усіх сторін правочину.
Якщо хоча б одна з них намагалася
досягти правового результату, то даний
правочин не може визнаватися
фіктивним. Позивач, який вимагає
визнання правочину недійсним, повинен
довести, що всі учасники правочину не
мали наміру створити правові наслідки
на момент його вчинення.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем не подано суду належних
та допустимих доказів, що сторони не
мали наміру створити правові наслідки
на момент вчинення спірного договору.

При цьому, господарським судом
встановлено, що сторони вчиняли дії по
виконанню спірного договору, тобто
намагались досягти правового
результату.

За цих підстав, господарський суд
вважає, що в позові позивачу про
визнання недійсним договору на
підставі ст. 234 ЦК України також слід
відмовити.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати підлягають покладенню на
позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 4-3, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 82,
82-1, 84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Судовий збір в сумі 1218 грн. 00 коп.
покласти на Колективне
сільськогосподарське підприємство
"Тепличний комбінат" в особі
Южноукраїнського відокремленого
підрозділу Колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат".

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 09.12.2014.

Суддя

Д.О.Бездоля