ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" листопада 2014 р.Справа № 924/1487/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

суддя Заярнюк І.В., розглянувши
матеріали справи

за позовом публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" м. Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю "РУСЬ" ДМ Хмельницька
область, м. Шепетівка

про стягнення 538 480,94 грн. основної
заборгованості; 70 205,27 грн. інфляційних
втрат; 13 395,77 грн. 3% річних; 76
380,58 грн. пені; 37 693,67 грн. штрафу.

Представники сторін:

від позивача : Ільчишина Л.В.- за
довіреністю

від відповідача : не з явився

В судовому засіданні відповідно до ч.2
ст.85 ГПК України проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду
із позовом про стягнення з відповідача
538 480,94 грн. заборгованості за надані
відповідно до договору складського
зберігання №4 від 02.07.2012р. послуги ; 70
205,27 грн. інфляційних втрат; 13 395,77 грн. 3%
річних; 76 380,58 грн. пені; 37 693,67 грн.
штрафу, посилаючись на неналежне
виконання відповідачем договірних
зобов'язань щодо оплати послуг , умови
договору складського зберігання №4 від
02.07.2012р. ст. 625 ЦК України, ст.ст. 193,216, 217,
231, 232 ГК України.

Відповідач повноважного представника
в судове засідання не направив,
письмового відзиву на позов з
документальним обґрунтуванням своїх
доводів не надав, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином про що свідчить повідомолення
про вручення рекомендованої
кореспонденції.

Зважаючи на викладене, суд вважає за
можливе розглядати справу відповідно
до ст.75 ГПК України за наявними в ній
матеріалами.

Розглядом матеріалів справи
встановлено.

02.07.2012р. між ПАТ «Державна
продовольчо-зернова корпорація
України» в особі філії ПАТ «ДПЗКУ»
Старокостянтинівський елеватор
(зерновий склад) та ТОВ «Русь ДМ»
(поклажодавець) укладено договір
складського зберігання зерна № 4
відповідно до п.1.1 якого покладжодавець
за умовами цього договору
зобов'язується передати, а зерновий
склад зобов'язується прийняти на
зберігання зернові, зернобобові,
олійні культури врожаю 2012 року,
надавати додаткові послуги, відповідно
до додатку №1, що є невід'ємною частиною
даного договору та в установлений
строк повернути їх поклажодавцю або
особі, зазначеній ним як одержувач
відповідно до якісних показників,
передбачених цим договором.

Пунктом 1.4 договору сторони
передбачили орієнтовні обсяги зерна,
що планується до передачі на
зберігання та показники якості для
розрахунку залікової ваги.

Відповідно до п.п.4.2.1 зерновий склад має
право змінити вартість послуг,
визначених у розділі 6 цього договору,
при повідомленні поклажодавця
письмово та/або за допомогою
телефонного (факсимільного) зв'язку за
10 календарних днів до таких змін,
вимагати від поклажодавця забрати
зерно до 31.05.2013р. Якщо поклажодавець у
запропонований зерновим складом
термін не забрав зерно, зерновий склад
має право продати його на конкурентних
засадах. Кошти одержані від продажу
зерна передаються поклажодавцю зерна з
вирахуванням сум, належних зерновому
складу у т.ч. його витрат щодо продажу
зерна. У випадку ненадходження коштів
від поклажодавця за надані зерновим
складом послуги зі зберігання,
відвантаження, переоформлення зерна, а
також інші послуги, які можуть бути
надані зерновим складом у визначений
п.5.5 даного договору строк, зерновий
склад має право звернутись до
поклажодавця з письмовою претензією. У
випадку не отримання від поклажодавця
відповіді на претензію у встановлений
чинним законодавством строк, зерновий
склад має право в односторонньому
порядку змінти порядок оплати послуг
шляхом зарахування відповідної
кількості зерна поклажодавця в рахунок
боргу згідно ринкових цін, що діяли на
момент надання послуг.

Пунктами 4.3.2, 4.3.3 договору передбачено
зобов'язання поклажодавця своєчасно
розраховуватись за надані послуги з
приймання, зберігання, відвантаження, а
також додаткові послуги згідно з
додатком 1 до цього договору; забрати
зерно після закінчення строку його
зберігання.

Розмір плати за зберігання зерна і
надання додаткових послуг
визначається за діючими тарифами, які
затверджені зерновим складом та є
невід'ємною частиною цього договору
(додаток № 1 до договору) (п.5.1).

Зерновий склад зобов'язаний щомісяця
до 3 числа наступного за звітним місяця
надати поклажодавцю акт наданих послуг
та виставити рахунок для оплати послуг,
що надані зерновим складом. Оплата
послуг, що надані зерновим складом зі
зберігання, відвантаження,
переоформлення зерна, а також
додаткових послуг, повинні бути
оплачені поклажодавцем протягом 3
робочих днів з дня отримання
виставленого зерновим складом рахунку.
Поклажодавець у триденний термін з дня
отримання акту наданих послуг,
підписаного зі сторони складу, в разі
згоди з наданими послугами,
зобов'язаний підписати його та
повернути зерновому складу один
примірник. У разі незгоди підписати акт
наданих послуг поклажодавець у
триденний термін з дня отримання акту
надсилає зерновому складу свої
обґрунтовані заперечення. У разі не
підписання поклажодавцем акту наданих
послуг у 3 денний термін з дня його
отримання та ненадання обґрунтованих
заперечень, акт наданих послуг
вважається підписаним. (п.п. 5.4, 5.6-5.10).

У разі зміни тарифів на енергетичні,
матеріальні та інші ресурси зерновий
склад залишає за собою право змінювати
вартість наданих послуг в
односторонньому порядку. При цьому
зерновий склад зобов'язаний попередити
поклажодавця про зміну тарифів
письмово та/або за допомогою
телефонного (факсимільного) зв'язку не
пізніше ніж за 10 днів до таких змін. В
разі незгоди поклажодавця зі зміною
вартості послуг (підвищення або
зниження), останній зобов'язаний
протягом п'яти днів з часу отримання
повідомлення про зміну вартості послуг
вивезти зерно із зернового складу. У
випадку не вивезення зерна із
зернового складу протягом терміну,
вказаного в.п.5.13 даного договору, нова
вартість послуг вважається погодженою
сторонами, а поклажодавець
зобов'язаний сплачувати нову вартість
послуг зернового складу. (п.п. 5.12-5.14
договору).

Підпунктом 6.2 договору сторони
передбачили відповідальність
поклажодавця за прострочку оплати
вартості послуг, наданих зерновим
складом у вигляді пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
простроченої суми за кожен день
прострочки.

Відповідно до п.п.7.1 договору зерно
передається на зберігання протягом
строку дії договору, але не пізніше ніж
до 31.05.13р. Строк зберігання ранніх
зернових - до 31.12.12р. Строк зберігання
ріпаку до 31.10.12р. Строк зберігання
кукурудзи до 30.04.13р. Строк зберігання
зерна обчислюється з календарного дня
надходження його на зерновий склад або
з календарного дня переоформлення
зерна третьою особою на користь
поклажодавця і обраховується
календарними днями.

Договір підписано представниками
сторін та скріплено печатками
підприємств.

Додатком №1 до договору сторонами
визначено перелік та вартість послуг
зернового складу, а додатком №2
технічні умови по прийманню зерна з
автотранспорту.

Позивачем відповідно до складських
квитанцій на зерно № 213 від 24.07.12р., №241
від 25.07.12р., №338 від 29.07.12р., № 318 від
28.07.12р., №2 від 04.07.12р., №20 від 09.07.12р., № 12
від 07.07.12р., № 15 від 08.07.12р, № 19 від 09.07.12р.,
№ 29 від 10.07.12р., №34 від 11.07.12р., № 17 від
08.07.12р., № 24 від 09.07.12р., №330 від 10.07.12р., №
835 від 21.08.12р., №816 від 26.08.12р., № 834 від
20.08.12р., № 833 від 18.08.12р., №815 від 25.08.12р., №
804 від 23.08.12р., №871 від 30.08.12р., №872 від
30.08.12р., № 863 від 29.08.12р., №840 від 28.08.12р., №
828 від 27.08.12р., № 814 від 25.08.12р., № 813 від
24.08.12р., №803 від 23.08.12р.,Ю № 836 від 22.08.12р.,
№ 633 від 28.07.12р., № 630 від 25.07.12р., № 631 від
26.07.12р., № 632 від 27.07.1р., №634 від 29.07.12р.,
№635 від 30.07.12р., № 636 від 31.07.12р., № 637 від
01.08.12р., № 638 від 02.08.12р., № 639 від 03.08.12р., №
489 від 04.08.12р., № 509 від 05.08.12р., № 508 від
05.08.12р., № 658 від 11.08.12р., №665 від 12.08.12р., №
666 від 12.08.12р., № 693 від 14.08.12р.,Ю № 701 від
15..08.12р., № 708 від 16.08.12р., № 719 від 17.08.12р.,
№ 720 від 17.08.12р., № 731 від 18.08.12р., № 1179 від
19.08.12р., №1180 від 20.08.12р., №1182 від 21.08.12р., №
1181 від 22.08.12р., №549 від 06.08.12р., № 548 від
06.08.12р., №567 від 07.08.12р., № 588 від 08.08.12р., №
625 від 09.08.12р., № 661 від 10.08.12р., № 659 від
10.08.12р., №660 від 10.08.12р., №568 від 07.08.12р., №
604 від 08.08.12р. було прийнято на
зберігання зерно.

На виконання умов договору позивачем
згідно актів приймання - передачі
виконаних робіт №12 від 18.07.12р., №29 від
24.07.12р., № 133 від 31.07.12р., №145 від 31.07.12р., №
171 від 31.07.12р., № 71, 72 від 27.09.12р., № 209, 210
від 31.08.12р, № 145 від 31.08.12р. № 147 від
31.08.12р.,№ 176 від 31.07.12р., № 96 від 27.08.12р., №
163 від 31.07.12р., № 155 від 31.07.12р., № 11 від
18.07.12р., № 10 від 18.07.12р., №150 від 31.08.12р., №
154 від 31.08.12р., № 77 від 28.09.12р., № 150 від
28.09.12р., № 151 від 28.09.12р., № 152 від 28.09.12р., №
156 від 28.09.12р., № 54 від 16.10.12р., № 58 від
16.10.12р., № 57 від 16.10.12р., № 103 від 29.12.12р., №
100 від 29.12.12р., № 98 від 29.12.12р., № 99 від
29.12.12р., № 97 від 29.12.12р., № 46 від 20.12.12р., №
45 від 20.12.12р., № 192, № 191 від 30.11.12р., № 103
від 26.11.12р., № 102 від 26.11.12р., від 06.11.12р.,
від 31.10.12р., від 30.10.12р., № 58 від 25.09.12р., №
27 від 22.01.13р., № 28 від 22.01.13р., № 29 від
22.01.12р., № 38 від 24.01.13р., № 39 від 24.01.13р., №
73 від 31.01.12р., № 13 від 08.02.13р., № 68 від
28.02.13р., № 20 від 29.03.13р., № 93 від 30.04.13р.Ю №
68 від 31.03.13р., № 13 від 30.06.13р.Ю №99 від
31.07.13р., № 97 від 31.08.13р., № 80 від 30.09.13р., №
110 від 31.10.13р., № 131 від 30.11.13р., від 31.12.13р.,
№ 118 від 31.01.14р., №92 від 28.02.14р. виконано
робіт на загальну суму 1 190 608,24грн. Акти
виконаних робіт відповідачем не
підписані.

16.10.13р. позивачем було направлено
відповідачу лист із повідомленням про
закінчення строку дії договору від
02.07.13р. №4 та із вимогою сплати
заборгованість за отримані відповідно
до даного договору послуги в розмірі 878
949,14грн., який останнім отримано 25.10.13р.
про що свідчить повідомлення про
вручення рекомендованої
кореспонденції.

16.12.2013р. відповідачу направлено із
супровідним листом №1491 рахунки на
оплату отриманих згідно договору
послуг та акти виконаних робіт, а також
повідомлено про необхідність
звільнення складу від зерна.

Оскільки відповідачем вартість
отриманих послуг сплачена не була,
позивачем відповідно до п.4.2.2 договору
через товарну біржу було реалізовано
зерно на суму 412 623,90грн. (протокол №1 від
18.02.14р.), яка зарахована в рахунок
погашення заборгованості відповідача.

На день звернення із позовом до суду у
відповідача наявна заборгованість у
розмірі 538 480,94грн.

Крім того позивач просить стягнути 70
205,27грн. інфляційних нарахувань за
період з 26.12.13р. по 11.09.14р., 13 395,77грн. 3%
річних за період з 26.12.13р. по 11.09.14р., 76
380,58грн. пені за період з 26.12.13р. по 11.09.14р.
та 7% штрафу у розмірі 37 693,67грн.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у
сукупності, судом приймається до уваги
таке:

У відповідності до ч.2 п.1 ст.175
Господарського кодексу України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Положеннями ст.173 Господарського
кодексу України передбачено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України та ст.174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

З матеріалів справи слідує, що між
сторонами укладено договір
складського зберігання зерна № 4
відповідно до п.1.1 якого покладжодавець
за умовами цього договору
зобов'язується передати, а зерновий
склад зобов'язується прийняти на
зберігання зернові, зернобобові,
олійні культури врожаю 2012 року,
надавати додаткові послуги, відповідно
до додатку №1, що є невід'ємною частиною
даного договору та в установлений
строк повернути їх поклажодавцю або
особі, зазначеній ним як одержувач
відповідно до якісних показників,
передбачених цим договором.

Статтею ст.936 ЦК України передбачено, що
за договором зберігання одна сторона
(зберігач) зобов'язується зберігати
річ, яка передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.
Договором зберігання, в якому
зберігачем є особа, що здійснює
зберігання на засадах підприємницької
діяльності (професійний зберігач), може
бути встановлений обов'язок зберігача
зберігати річ, яка буде передана
зберігачеві в майбутньому.

Статтею 937 ЦК України передбачено,
що договір зберігання укладається у
письмовій формі у випадках,
встановлених статтею 208 цього Кодексу
(у письмовій формі належить вчиняти, в
тому числі, правочини між юридичними
особами). Договір зберігання, за яким
зберігач зобов'язується прийняти річ
на зберігання в майбутньому, має бути
укладений у письмовій формі, незалежно
від вартості речі, яка буде передана на
зберігання. Письмова форма договору
вважається дотриманою, якщо прийняття
речі на зберігання посвідчене
розпискою, квитанцією або іншим
документом, підписаним зберігачем.

Відповідно до ст.946 ЦК України
передбачено, що плата за зберігання та
строки її внесення встановлюються
договором зберігання.

Судом також враховуються, що позивачем
відповідно положень статті 530 КЦ
України відповідачу 16.10.13р., 16.12.13р. та
04.04.14р. направлялись претензії про
сплату заборгованості, які останнім
залишені без відповіді, а борг без
сплати.

Відповідно до наданих до матеріалів
справи актів приймання - передачі
виконаних робіт позивачем надано
відповідачу послуг на загальну суму 1 190
608,24грн. Акти виконаних робіт
відповідачем не підписані.

Натомість судом враховується, що
зерновий склад зобов'язаний щомісяця
до 3 числа наступного за звітним місяця
надати поклажодавцю акт наданих послуг
та виставити рахунок для оплати послуг,
що надані зерновим складом. Оплата
послуг, що надані зерновим складом зі
зберігання, відвантаження,
переоформлення зерна, а такж
додаткових послуг, повинні бути
оплачені поклажодавцем протягом 3
робочих днів з дня отримання
виставленого зерновим складом рахунку.
Поклажодавець у триденний термін з дня
отримання акту наданих послуг,
підписаного зі сторони складу, в разі
згоди з наданими послугами,
зобов'язаний підписати його та
повернути зерновому складу один
примірник. У разі незгоди підписати акт
наданих послуг поклажодавець у
триденний термін з дня отримання акту
надсилає зерновому складу свої
обґрунтовані заперечення. У разі не
підписання поклажодавцем акту наданих
послуг у 3 денний термін з дня його
отримання та ненадання обґрунтованих
заперечень, акт наданих послуг
вважається підписаним. (п.п. 5.4, 5.6-5.10).

Зважаючи на викладене, не підписання
відповідачем актів виконаних робіт не
звільняє останнього від сплати їх
вартості. На день звернення до суду
заборгованість становить 538 480,94грн.
Доказів щодо її погашення в порядку та
на умовах визначених контрактом суду
не надано.

Положеннями ст. ст. 525,526 ЦК України, ст.
193 ГК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, одностороння відмова від
виконання зобов'язання і одностороння
зміна умов договору не допускається.

За таких обставин, суд вважає
правомірною вимогу про стягнення
заборгованості в сумі 538 480,94грн., яка
підлягає задоволенню та стягненню із
відповідача.

Відповідно до вимог ст.612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив зобов'язання, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Щодо нарахованих позивачем 13395,77 грн. 3%
річних за період з 26.12.13р. по 11.09.14р.,
судом таке нарахування перевірено та
встановлено, що правомірними є річні в
сумі 13 320,19 грн. У стягненні 75,58грн. 3%
річних слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення інфляційних
витрат в сумі 70 205,27грн. за період з
26.12.13р. по 11.09.14р. то судом до уваги
приймається таке.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, який
визначається виключно Держкомстатом і
його найменший період визначення
становить місяць, а тому прострочка
платежу за менший період не тягне за
собою нарахування інфляційних втрат, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що мала місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки. Розрахунки Індексу
інфляції за квартал, період з початку
року і т. п. проводяться „ланцюговим"
методом, тобто шляхом множення
місячних (квартальних і т. д.) індексів
(наказ Держкомстату від 27.07.2007р. №265
„Про затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін").
Аналогічна позиція щодо правової
природи інфляційних витрат викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 10.08.2011р. №16/1812-10.

Враховуючи те, що простроченням
платежу є періоди, що становлять від 1
до 24 днів, нарахування інфляційних
витрат за період, менший за базовий
місяць, не є підставою для обрахування
сум інфляційних втрат.

Відповідно до п. 3.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 р. „Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" індекс інфляції -
це показник, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Таким чином, нарахування індексу
інфляції можливе лише на суму
простроченої заборгованості, яка
існувала не менше як на один місяць та у
порядку відповідальності боржника за
порушення грошового зобов'язання.

Крім того, сума боргу з урахуванням
індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

Даної правової позиції дотримується і
Вищий господарський суд України по
аналогічних справах щодо періоду
нарахування інфляційних (постанови від
10.02.2014р. по справі №924/917/14, від 20.02.2013р. по
справі №16/5025/1011/12).

Враховуючи викладені вище норми
чинного законодавства суд прийшов до
висновку, що у стягненні інфляційних
витрат в сумі 70 205,27грн. за період з
26.12.13р. по 11.09.14р. слід відмовити.

Нормами статті 611 ЦК України
встановлено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, в тому числі сплата неустойки.

Відповідно до ст. 199 ГК України
виконання господарського зобов'язання
забезпечується засобами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Виходячи із змісту ст.ст. 546, 548, 549
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися у
відповідності до закону або умов
договору, зокрема, неустойкою, яку
боржник повинен сплатити у разі
порушення зобов'язання. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з п.1 ст. 230 ГК України штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 2 ст. 551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України передбачено,
що у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 6.2 договору сторони
передбачили відповідальність
поклажодавця за прострочку оплати
вартості послуг, наданих зерновим
складом у вигляді пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
простроченої суми за кожен день
прострочки.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (п. 6 ст. 232 ГК України).

Позивачем заявлена до стягнення пеня в
сумі 76 380,58грн. за період з 26.12.13р. по
11.09.14р. та 7% штрафу у розмірі 37 693,67грн.

Провівши перерахунок пені, суд
приходить до висновку, що
обґрунтованою є пеня в розмірі 76
035,59грн. У стягненні 344,99грн. пені слід
відмовити.

Щодо заявленого до стягнення 7% штрафу у
розмірі 37 693,67грн. судом зважається на
положення ст.627 ЦК України якою
встановлено свободу договору, тобто
відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Поряд із цим судом враховується, що
сторони договором не передбачили
такого виду забезпечення виконання
зобов'язання як штраф, а тому в цій
частині позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, позов підлягає
частковому задоволенню у сумі 538
480,94грн. основного боргу, 13 320,19грн. 3%
річних та 76 035,59грн. пені.

У відповідності до ст.ст.44, 49 ГПК
України судові витрати підлягають
покладенню на відповідача пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст.22, 44, 49, 75, ст.ст.82, 84, 85,
116-118 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" м. Київ до товариства з
обмеженою відповідальністю "РУСЬ" ДМ
Хмельницька область, м. Шепетівка про
стягнення 538 480,94 грн. основної
заборгованості; 70 205,27 грн. інфляційних
втрат; 13 395,77 грн. 3% річних; 76 380,58 грн.
пені; 37 693,67 грн. штрафу задовольнити
частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "РУСЬ" ДМ (
Хмельницька область, м. Шепетівка
вул..Тургєнєва, 10, ) на
користь публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" ( м. Київ вул.Саксаганського 1,
) - 538 480,94грн. (п'ятсот
тридцять вісім тисяч чотириста
вісімдесят гривень 94коп.) основного
боргу, 13 320,19грн. (тринадцять тисяч
триста двадцять гривень 19коп.) 3% річних,
76 035,59грн. (сімдесят шість тисяч
тридцять п'ять гривень 59коп.) пені та 12
557,48грн. (дванадцять тисяч п'ятсот
п'ятдесят сім гривень 48 коп.) судового
збору.

Видати наказ.

У позові про стягнення 75,58грн. 3% річних,
70 205,27грн. інфляційних нарахувань,
344,99грн. пені та 37 693,67грн. штрафу
відмовити.

Повний текст рішення складено 24.11.14р.

Суддя
І.В. Заярнюк

Віддрук. 3 прим. : 1 - до справи, 2 -
позивачу (01033, м. Київ, вул.
Саксаганського, 1), 3 - відповідачу (30400,
Хмельницька обл., м. Шепетівка, вул.
Тургенєва, 10) - рек. з повід