ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.
Справа № 911/4072/14

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши
матеріали справи за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю "АРС" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "КАЗУС-ПРО" та
Фермерського господарства
"АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ" за участі третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів Товариства з обмеженою
відповідальністю "ХЛІБ ІНВЕСТБУД" та
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та
про стягнення 3%-річних та втрат від
інфляції,

за участю представників:

позивача: не з'явились;

відповідача 1: не з'явились;

відповідача 2: Грищенко О.М. (дов. б/н від
16.07.2014);

третьої особи 1: не з'явились;

третьої особи 2: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АРС" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "КАЗУС-ПРО"
та Фермерського господарства
"АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ" за участі третіх
осіб, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів Товариства з обмеженою
відповідальністю "ХЛІБ ІНВЕСТБУД" та
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та
про стягнення 3%-річних та втрат від
інфляції.

Ухвалою від 26.09.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
на 07.10.2014, залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів Товариство з
обмеженою відповідальністю "ХЛІБ
ІНВЕСТБУД".

Ухвалою від 07.10.2014 розгляд справи було
відкладено на 21.10.2014.

Ухвалою від 21.10.2014 розгляд справи було
відкладено на 04.11.2014.

Ухвалою від 04.11.2014 розгляд справи було
відкладено на 11.11.2014, залучено до участі
у справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідачів Фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1.

В судовому засіданні 11.11.2014 суд
заслухав пояснення представника
відповідача-2. Представники позивача,
відповідача-1 та третіх осіб в судове
засідання не з'явились.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
(Аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 11.11.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

21.03.2011 між ТОВ "Хліб Інвестбуд"
(покупець) та ФГ "Агроінвест-Топилище"
(продавець) був укладений контракт на
поставку зерна майбутнього врожаю
№МУ-0017.

Відповідно до п. 1.1. контракту, в порядку
та на умовах цього контракту Продавець
у визначений сторонами строк передає
Покупцю у власність товар, а Покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його.

Пунктами 1.2., 1.2.1 контракту визначено, що
період поставки: до 15.10.2011. Поставка
вважається здійсненою в момент
підписання Акту приймання-передавання
товару на базисі поставки відповідно
до умов цього Контракту.

ТОВ "Хліб Інвестбуд" виконав обов'язки,
що були покладені на нього контрактом,
проте ФГ "Агроінвест-Топилище" не
вчинило дій щодо передачі у власність
ТОВ "Хліб Інвестбуд" товару, а саме ФГ
"Агроінвест-Топилище" не поставлено
товар у кількості 700 тонн на загальну
суму 1 178 100,00 грн.

У пункті 4.4. Додаткової угоди №1 до
контракту вказано, що у разі
невиконання Продавцем своїх
зобов'язань або за наявності очевидних
підстав у Покупця вважати, що він не
виконає своїх зобов'язань у
встановлений строк або виконає їх не в
повному обсязі, Покупець має право
зупинити виконання своїх зобов'язань (
в тому числі зобов'язання передбачені
п.п. 3.2.-3.3. Контракту), відмовитися від їх
виконання частково або в повному
обсязі. В такому випадку Продавець
зобов'язаний повернути Покупцю все
отримане за цим Контрактом протягом 10
днів з моменту такого встановлення, що
підтверджується листом- вимогою
Покупця.

У відповідності до даного пункту
Додаткової угоди, ТОВ "Хліб Інвестбуд"
направило 09.12.2011 року ФГ
"Агроінвест-Топилище" лист-вимогу №
1657/12 від 07.12.2011 року. Вказаний
лист-вимога був отриманий відповідачем
13.12.2011. Проте залишений без задоволення.

Вказані обставини були встановлені в
рішенні господарського суду
Волинської області від 07.05.2012 у справі
№ 5004/353/12 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "ХЛІБ
ІНВЕСТБУД" до Фермерського
господарства "АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ" про
стягнення заборгованості за
контрактом на поставку зерна
майбутнього врожаю №МУ-0017 від 21.03.2011.

Вказаним рішенням позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "ХЛІБ
ІНВЕСТБУД задоволено частково.
Вирішено стягнути з Фермерського
господарства "Агроінвест-Топилище" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Хліб Інвестбуд"
824670,00 грн коштів отриманих за
контрактом на поставку зерна
майбутнього врожаю №МУ-0017 від 21.03.2011, а
також 25305,59 грн судового збору.

30.04.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ХЛІБ ІНВЕСТБУД"
(первісний кредитор) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "АРС" (новий
кредитор) було укладено угоду про
заміну кредитора у зобов'язанні № 30-04/13,
відповідно до п. 1.1. якої первісний
кредитор відступає новому кредитору
право вимоги виконання Фермерським
господарством "Агроінвест-Топилище"
(боржник) зобов'язання щодо сплати
розміру штрафних санкцій (пені, штрафу),
передбаченого умовами контракту
№МУ-0017 на поставку зерна майбутнього
врожаю від 21.03.2011, 3% річних та
інфляційних втрат, передбаченими ч. 2
ст. 625 ЦК України, збитків, у зв'язку із
неналежним несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язання згідно контракту №МУ-0017
на поставку зерна майбутнього врожаю
від 21.03.2011.

Первісний кредитор зобов'язаний
сповістити боржника про постуку права
вимоги за цією угодою (п. 4.3. договору).

Відповідно до акту прийому-передачі
документів від 30.04.2013 первісний
кредитор передав новому усі
підтверджуючи право вимоги документи.

Боржнику було направлено повідомлення
про заміну кредитора у зобов'язанні від
30.04.2013 (копії доказів надсилання
містяться в матеріалах справи).

Згідно ст. 510 Цивільного кодексу
України сторонами у зобов'язанні є
боржник і кредитор.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного
кодексу України правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові.

Приписами ст. 514 Цивільного кодексу
України встановлено, що до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 519 Цивільного кодексу
України первісний кредитор у
зобов'язанні відповідає перед новим
кредитором за недійсність переданої
йому вимоги, але не відповідає за
невиконання боржником свого обов'язку,
крім випадків, коли первісний кредитор
поручився за боржника перед новим
кредитором.

Відтак, судом встановлено, що внаслідок
укладення вищезазначеного правочину
та внаслідок неналежного виконання
зобов'язань Фермерським господарством
"Агроінвест-Топилище" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "АРС"
перейшло право вимоги виконання
Фермерським господарством
"Агроінвест-Топилище" зобов'язання щодо
сплати розміру 3% річних та інфляційних
втрат.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань, 02.09.2014 між Товариством з
обмеженою відповідальністю "КАЗУС-ПРО"
(поручитель) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "АРС" (кредитор) було
укладено договір поруки № 02-09-2014,
відповідно до п. 1.1 якого поручитель
поручається перед кредитором за
виконання обов'язку Фермерським
господарством "Агроінвест-Топилище"
щодо виконання грошового зобов'язання
щодо сплати розміру 3% річних у зв'язку з
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язання згідно контракту №МУ-0017
на поставку зерна майбутнього врожаю
від 21.03.2011 та угоди № 30-04/13 про заміну
кредитора у зобов'язанні від 30.04.2013.

Відповідальність поручителя перед
кредитором обмежується частковою
сплатою розміру 3% річних у сумі 3000,00 грн
(п. 3.1 договору).

У разі порушення (невиконання чи
неналежного виконання) боржником
обов'язку за основною угодою, кредитор
вправі звернутися із вимогою про
виконання як до боржника, так і до
поручителя, які несуть солідарну
відповідальність перед кредитором (п.
4.1. договору).

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Положеннями ст. 543 Цивільного кодексу
України у разі солідарного обов'язку
боржників (солідарних боржників)
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Кредитор, який
одержав виконання обов'язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників.

Так, кредитор звернувся до поручителя
із вимогою № 15-1/14 від 15.09.2014 про
виконання зобов'язань за договором
поруки. Вказана вимога була отримана
директором поручителя 16.09.2014, про що
свідчить його власноручний напис на
вимозі.

У відповідь на вимогу поручитель
листом № 182 від 18.09.2014 повідомив, що
виконати вказану вимогу у встановлений
строк не в змозі.

Відтак, позивач звернувся до суду з
вимогами про солідарне стягнення з
відповідача-1 та відповідача-2 3000,00 грн 3%
річних та про стягнення з відповідача-2
49202,64 грн 3% річних, 4123,35 грн втрат від
інфляції.

Відповідач-2 у своєму відзиві зазначав,
що доводи позивача є безпідставними та
неправомірними з підстав того, що після
винесення рішення господарським судом
Волинської області цивільно-правові
відносини припинились, та виникли нові
правовідносини, основані на державному
примусі та які регулюються нормами
господарського процесуального та
виконавчо-процесуального
законодавства, а також того, що
позивачем не надано доказів звернення
до виконавчої служби а також доказів
розміру наявної заборгованості.

Суд відхиляє заперечення відповідача-2,
виходячи з того відповідно до ст. 612
Цивільного кодексу України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Так, судом встановлено, що 21.01.2014 між
ТОВ "Хліб Інвестбуд" (довіритель) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(повірений) було укладено договір
доручення № 14/01-01, відповідно до п. 1.1.
якого повірений зобов'язується за
дорученням довірителя надати послуги
щодо проведення допустимих
законодавством України дій,
спрямованих на повернення
дебіторської заборгованості з
боржника довірителя: Фермерського
господарства "АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ" у
849975,59 грн згідно рішення
господарського суду Волинської
області від 07.05.2012 по справі № 5004/353/12,
котре прийняте у зв'язку із неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
боржником грошового зобов'язання
згідно контракту №МУ-0017 на поставку
зерна майбутнього врожаю від 21.03.2011.

03.02.2014 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 та Фермерським господарством
"АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ" було укладено
угоду № 03-02-2014 про добровільне
виконання рішення господарського суду
Волинської області від 07.05.2012 у справі
№ 5004/353/12, якою сторони підтвердили факт
наявності заборгованості та погодили
графік виконання зобов'язань.

Судом встановлено, що за період з
лютого по жовтень 2014 Фермерським
господарством "АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ"
було частково погашено заборгованість
у сумі 609975,59 грн, що підтверджується
наявними копіями платіжних доручень.

Перевіривши розрахунок втрат від
інфляції, наданий позивачем, суд
встановив, що він є арифметично вірним.

Щодо розрахунку 3% річних, то судом
встановлено, що їх розмір є більшим, ніж
заявлено позивачем, проте, відповідно
до п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право виходити за межі позовних
вимог, якщо це необхідно для захисту
прав і законних інтересів позивачів
або третіх осіб з самостійними
вимогами на предмет спору і про це є
клопотання заінтересованої сторони. З
аналізу даної норми вбачається, що
господарський суд не має права з
власної ініціативи виходити за межі
заявлених позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене, суд
вважає вимоги позивача про солідарне
стягнення з відповідача-1 та
відповідача-2 3000,00 грн 3% річних та про
стягнення з відповідача-2 49202,64 грн 3%
річних, 4123,35 грн втрат від інфляції
обґрунтованими, документально
підтвердженими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, Фермерське господарство
"АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ" у своєму відзиві
просить зменшити розмір штрафних
санкцій на підставі ст. 233
Господарського кодексу України та
відстрочити виконання рішення на
підставі ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України. В
задоволенні вказаних вимог суд
відмовляє, оскільки відповідачем не
наведено жодних доказів в
обґрунтування своїх вимог, як то
надмірний розмір штрафних санкцій,
скрутне фінансове становище тощо.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст.
38 Господарського процесуального
кодексу України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідачів.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Солідарно стягнути з Товариства
з обмеженою відповідальністю
"КАЗУС-ПРО" () та
Фермерського господарства
"АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ" ()
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "АРС" ()
3000,00 грн 3% річних, а також 1827,00 грн
судового збору.

3. Стягнути з Фермерського
господарства "АГРОІНВЕСТ-ТОПИЛИЩЕ" () на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "АРС" () 49202,64 грн 3% річних, 4123,35 грн
втрат від інфляції.

4. Видати накази.

Повний текст рішення складено 28.11.2014.

Суддя
А.Ф. Черногуз