ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2014 р.
Справа № 914/3194/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотий екватор»,
м.Луцьк, Волинська область

до відповідача-1:
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Колонтаївський», с.
Колонтаїв, Краснокутський район,
Харківська область

відповідача-2: Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗНГ-ЛП», Львівська
область, Пустомитівський район,
сільрада Солонківська

про стягнення 572 600,50 грн.
заборгованості згідно Генерального
договору поставки нафтопродуктів від
05.04.2013р. №37.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Кміть М.Б.

Представники:

Від позивача: Сесюк Ю.П. - представник за
довіреністю від 03.01.2014р.;

Від відповідача-1: не з`явився;

Від відповідача-2: не з`явився.

Господарським судом Львівської
області розглядається справа за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотий екватор» до
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Колонтаївський» та до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗНГ-ЛП» про
стягнення 572 600,50 грн. заборгованості,
згідно Генерального договору поставки
нафтопродуктів від 05.04.2013р. №37.

Ухвалою суду від 09.09.2014 року
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі та
призначено її до судового розгляду на
29.09.2014 року. Рух справи викладено в
попередніх ухвалах суду.

11.11.2014р. судом винесено ухвалу про
продовження строку вирішення спору та
відкладено розгляд справи на 24.11.2014р.

Позовні вимоги обґрунтовуються
невиконанням відповідачем -1 умов
Генерального договору поставки
нафтопродуктів від 05.04.2013р. №37,
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем.
Позовні вимоги до відповідача-2
обґрунтовуються укладенням між
позивачем та відповідачем-2 Договору
поруки від 12.04.2013р. № 01 на забезпечення
виконання відповідачем-1 зобов'язань за
Генеральним договором поставки
нафтопродуктів від 05.04.2013р. № 37 в межах 1
000,00 грн.

11.11.2014р. представником позивача
подано клопотання (вх.№ 5334/14), в якому
позивач просить прийняти уточнення
позовних вимог до позовної заяви та
долучити до матеріалів справи. Крім
цього, просить припинити провадження у
справі в частині стягнення основного
боргу за поставлені нафтопродукти в
сумі 77 000,00 грн. (докази оплати долучено
до матеріалів справи) та стягнути з
відповідача-1 208 068,20 грн. основного
боргу, 26 149,23 пені, 71 517,05 штраф, 38 850,29
проценти річні та 150 015,73 грн. збитків,
спричинених несвоєчасним проведенням
розрахунків за Товар та зміні курсу
долара США до гривні. Також, стягнути з
відповідача-2 1 000,00 грн.

Пунктом 3.11. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року №18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» встановлено, що
Господарським процесуальним кодексом
України, зокрема статтею 22 цього
Кодексу, не передбачено права позивача
на подання заяв (клопотань) про
«доповнення» або «уточнення» позовних
вимог, або заявлення «додаткових»
позовних вимог і т.п. Тому в разі
надходження до господарського суду
однієї із зазначених заяв (клопотань)
останній, виходячи з її змісту, а також
змісту раніше поданої позовної заяви
та конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як подання іншого (ще
одного) позову, чи збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи
об'єднання позовних вимог, чи зміну
предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків
позивачем має бути додержано правил
вчинення відповідної процесуальної
дії, а недотримання ним таких правил
тягне за собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові.

З врахуванням п. 2 прохальної
частини клопотання (вх.№ 5334/14), в якому
позивач просить припинити провадження
у справі в частині стягнення основного
боргу, суд розцінює дане клопотання як
клопотання подане позивачем на
підставі ч. 2 ст. 22 ГПК України (сторони
мають право заявляти клопотання,
надавати усні та письмові пояснення
господарському суду, наводити свої
міркування з усіх питань, що виникають
в ході судового процесу).

В судовому засіданні 24.11.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримує повністю з підстав
викладених у позовній заяві та з
врахуванням поданого 11.11.2014р.
клопотання (вх. № 5344/14), в якому просить
припинити провадження у справі в
частині стягнення 77 000,00 грн. основного
боргу. Та просить стягнути 208 068,20 грн.
основного боргу, 26 149,23 пені, 71 517,05 штраф,
38 850,29 проценти річні та 150 015,73 грн.
збитків, спричинених несвоєчасним
проведенням розрахунків за Товар та
зміні курсу долара США до гривні.

Відповідач-1 в черговий раз у
судове засідання 24.11.2014р. явки
повноважного представника не
забезпечив, вимог попередніх ухвал
суду не виконав, відзиву на позовну
заяву не подав.

Відповідач-2 також вкотре у судове
засідання 24.11.2014р. явку повноважного
представника не забезпечив, причин
неявки та невиконання вимог ухвал суду
не повідомив, відзиву на позов не надав.
Поштова кореспонденція з ухвалою про
порушення провадження у справі та
ухвали про відкладення розгляду справи
повернулась з відміткою: «за
закінченням терміну зберігання», яка
надсилалась судом на адресу: 81131,
Львівська область, Пустомитівський
район, сільрада Солонківська, ТРАСА
КИЇВ-ЧОП, КМ 553, що зазначена позивачем у
позовній заяві та вбачається з Витягу
з офіційного сайту ДП
Інформаційно-ресурсний центр http://irc.gov.ua
щодо відповідача -2. Ухвали суду від
29.09.2014р., від 13.10.2014р., від 27.10.2014р. та від
11.11.2014р. про відкладення розгляду
справи надіслана відповідачу-2 за
належною адресою (докази в матеріалах
справи). Відтак, відповідач-2 належно
повідомлявся про час та місце
проведення судового засідання.

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Отже, господарським судом
виконані всі можливі заходи щодо
сповіщення відповідача-2 про час та
місце судового засідання.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Відповідачі не скористалися
своїм правом подання відзиву на
позовну заяву та надання доказів в
порядку статті 33 Господарського
процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а пункт 4
частини 3 статті 129 Конституції України
визначає одним з принципів судочинства
- свободу в наданні сторонами суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості, суд вважає, що
господарським судом створені належні
умови для надання сторонами доказів в
обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідачами
не використав наданого законом права
на участь у судовому засіданні, подання
відзиву на позов та доказів, а
матеріали справи в достатній мірі
характеризують взаємовідносини сторін
і неявка відповідачів не перешкоджає
вирішенню спору, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку статті 75
Господарського процесуального кодексу
України - за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 24.11.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, повно та об'єктивно
дослідивши докази в їх сукупності, суд
встановив наступне.

05.04.2013р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Золотий
екватор» (Продавець, позивач у справі)
та Сільськогосподарським виробничим
кооперативом «Колонтаївський»
(Покупець, відповідач-1 у справі)
укладено Генеральний договір поставки
нафтопродуктів № 37 (наділі - Договір),
відповідно до п.1.1. якого Продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність Покупця нафтопродукти в
кількості та асортименті, що
передбачені в Додатках до даного
договору, в подальшому Товар, а
Покупець зобов'язується прийняти Товар
від Продавця та оплатити його загальну
вартість на умовах даного договору.

У відповідності до п.1.2. Договору
одиниця виміру кількості Товару та
кількість поставки кожної партії
Товару, визначається Сторонами в
Додатках, що є невід'ємними частинами
даного Договору.

Згідно п. 2.2. Договору об'єми та
строки поставок кожної окремої партії
товару узгоджується сторонами
додатково в Додатках до Договору.
Розмір мінімальної товарної партії - 1
бензовоз (автоцистерна).

Пунктом 3.1. Договору визначено, що
ціна за одиницю виміру кількості
товару погоджується сторонами в
Додатках до Договору. Ціна товару
включає податки та обов'язкові платежі,
передбачені чинним законодавством
України.

Відповідно до пункту 3.2. Договору
сторони погодилися, що ціна за одиницю
товару, оплата за який здійснюється
покупцем на умовах відтермінування,
вираховується та встановлюється за
наступною формою:

Ц = Ц1 *(В%/Кр*Кв), де

Ц - (ціна грн./л) - ціна продажу; Ц1 - (ціна
моніторингу на день відвантаження); В% -
20 % річних до 75 банківського дня
відтермінування; Кр - 365 кількість днів
у році (відповідна кількість
банківських днів у році); Кв - кількість
днів відтермінування.

На виконання умов Генерального
договору поставки нафтопродуктів від
05.04.2013р. № 37 сторонами укладено
відповідні Додатки до Генерального
договору поставки, у яких визначено
асортимент, кількість, ціну, вартість,
умови поставки і оплати окремих партій
товару за договором. Вказані додатки до
договору підписано повноважними
представниками та завірено відтисками
печаток юридичних осіб - сторін
договору (належним чином завірена
копія додатків до договору в
матеріалах справи).

Так, 30.04.2013р. між позивачем та
відповідачем-1 підписано Додаток № 1 до
Договору про поставку Товару на
загальну суму 345 870,00 грн., а також було
встановлено строк оплати за Товар -
протягом 60 (шістдесяти) календарних
днів з моменту поставки Товару.

23.10.2013р. між позивачем та
відповідачем-1 підписаний Додаток № 2
до Договору про поставку Товару на
загальну суму 366 325,20 грн., а також
встановлений строк оплати Товару -
протягом 30 (тридцять) календарних днів
з моменту поставки Товару.

30.10.2013р. між позивачем та
відповідачем-1 підписано Додаток № 3 до
Договору про поставку Товару на
загальну суму 371 540,00 грн., а також
встановлено строк оплати за Товар -
протягом 30 (тридцять) календарних днів
з моменту поставки Товару.

На виконання умов Договору
позивачем у період з 03.05.2013р. по 06.12.2013р.
передано, а відповідачем-1 прийнято
Товар за Договором на загальну суму 1 083
735,20 грн., що підтверджується
Видатковими накладними № КИЙ0005768 від
03.05.2013р., №10683 від 24.10.2013р., №11205 від
31.10.2013р. (належним чином завірені копії
видаткових накладних в матеріалах
справи).

Відповідно до пунктів 4.1. та 4.2.
Договору розрахунки між сторонами
здійснюються в Українській
національній валюті - гривнях. Вид

розрахунків - безготівковий. Форма
розрахунків - платіжним дорученням.
Розрахунки за товар здійснюються
покупцем протягом 42 банківського дня з
моменту поставки товару, якщо інший
строк (термін) оплати не визначено у
додатках, що є невід'ємними частинами
договору.

Пунктом 4.3. Договору сторонами
погоджено, що зобов'язання покупця по
оплаті товару вважаються виконаними з
моменту надходження грошових коштів за
кожну окрему партію товару на
розрахунковий рахунок продавця.

На рахунок позивача
відповідачем-1 внесено 1 175 481,48 грн., що
підтверджується долученою до
матеріалів справи Довідкою ПАТ «Банк
інвестицій та заощаджень» від 16.07.2014
року вих. №125-0/32-65 з банківського
рахунку позивача.

З матеріалів справи вбачається,
що 23.10.2014р. між позивачем, відповідачем-1
та ТзОВ «Козіївське» було укладено
Договір про переведення боргу.

Відповідно до п.1.1. Договору про
переведення боргу, ТзОВ «Козіївське»
відповідач-1 передає, а відповідач-1
приймає на себе в повному обсязі
зобов'язання ТзОВ «Козіївське» по
частковому проведенню розрахунків
згідно Договору поставки
нафтопродуктів № 38 від 05.04.2013р.

Відповідно до п.2.1. Договору про
переведення боргу, відповідач-1
зобов'язується провести розрахунки за
ТзОВ «Козіївське», перед позивачем на
суму 365 000,00 грн.

15 та 18 жовтня 2014р. відповідач-1
виконав свої зобов'язання за Договором
про переведення боргу, і перерахував на
рахунок позивача 365 000,00 грн.

Вказану часткову оплату
поставленого товару за Договором
позивачем зараховано як погашення
штрафних санкцій за порушення строку і
порядку оплати поставленого за
Договором товару в розмірі 12 814,48 грн. (4
731,50+ 8 082,98), а також сплату
заборгованості за поставлений товар в
розмірі 797 667,00 грн. та сплату
заборгованості згідно договору про
переведення боргу в сумі 365 000,00 грн.

Факт оплати відповідачем 1 175 481,48
грн. (797 667,00 грн. за товар + 12 814,48 грн. -
штрафні санкції + 365 000,00 грн. згідно
договору переведення боргу), що
підтверджується Довідкою ПАТ «Банк
інвестицій та заощаджень» від 16.07.2014
року вих. №125-0/32-65.

В матеріалів справи вбачається,
що внаслідок не повної оплати
відповідачем -1 вартості поставленого
товару за Договором, на момент
звернення позивачем до суду
неоплаченою залишилась сума 286 068,20 грн.

Даний факт підтверджується
позивачем та вбачається у акті звірки
взаєморозрахунків за період з 01.01.2013р.
по 24.12.2013р., що підписаний позивачем та
відповідач -1 та скріплений печатками
без жодних застережень.

В матеріалів справи вбачається,
що під час розгляду справи в суді,
відповідачем частково оплачено
заборгованість за поставлений товар в
сумі 77 000,00 грн., що підтримується
позивачем та підтверджується
банківськими виписками.

Пунктом 6.2.1. та 6.2.2. Договору
встановлено, що покупець за даним
договором несе відповідальність, а
саме: за несвоєчасне проведення
розрахунків у відповідності до умов
договору сплачує продавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожен день
прострочення платежу. У випадку якщо
термін прострочення покупцем
проведення взаєморозрахунків
перевищує 15 календарних днів, покупець
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 25
% від суми заборгованості, протягом 5
робочих днів із дня одержання
відповідного письмової вимоги
продавця.

Пунктом 6.2.3. Договору визначено,
що за несвоєчасне проведення
розрахунків у відповідності до умов
договору продавець має

право стягнути з покупця проценти за
користування чужими коштами в розмірі
19% річних від неоплаченої вартості
товару. Проценти підлягають сплаті за
весь період прострочення покупцем
зобов'язання.

Відповідно до пункту 6.2.4. Договору
за несвоєчасне проведення розрахунків
у відповідності до умов договору
продавець має

право стягнути завдані збитки,
спричинені несвоєчасним проведенням
розрахунків за товар та зміні курсу
долара США до гривні.

За неналежне виконання умов
Договору позивач просить стягнути 26
149,23 грн. - пені, 71 517,05 грн. - штрафу, 38 850,29
грн. процентів річних, а також 150 015,73
грн. збитків, спричинених несвоєчасним
проведенням розрахунків за Товар та
зміні курсу долара США до гривні.

З метою досудового врегулювання
спору позивач звертався до
відповідача-1 із вимогою від 05.08.2014р.
вих. № 327 про погашення суми
заборгованості за поставлений за
Договором товар та штрафних санкцій за
порушення порядку і строку оплати
поставки товару за Договором.
Відповідачем-1 вказану вимогу залишено
без відповіді та реагування (належним
чином завірена копі вимоги та доказів
її надсилання на адресу відповідача-1 в
матеріалах справи).

12.04.2013р. між позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЗНГ-ЛП» (надалі -
відповідач-2, поручитель) укладено
Договір поруки №01, за умовами якого
поручитель зобов'язувався перед
кредитором (позивачем у справі)
солідарно відповідати за виконання
зобов'язань боржника -
Сільськогосподарський виробничий
кооператив «Колонтаївський» (за
договором - боржник), які виникають з
умов Генерального договору поставки
нафтопродуктів від 05.04.2013р. №37 в
розмірі 1 000 грн. 00 коп., включаючи
обов'язкові грошові зобов'язання з
повернення суми основної
заборгованості за отримані боржником
нафтопродукти.

Згідно пункту 2.1. Договору поруки
у випадку невиконання або неналежного
виконання боржником взятих на себе
зобов'язань по договору, кредитор має
право звернутись до поручителя із
вимогами про виконання поручителем
зобов'язань у повному обсязі, а
поручитель зобов'язується у повному
обсязі виконати за боржника його
зобов'язання перед кредитором. Ці
вимоги є обов'язковими до виконання
протягом двох календарних днів з
моменту отримання поручителем від
кредитора письмового повідомлення про
невиконання боржником своїх
зобов'язань за договором поставки.

Пунктом 2.2. Договору поруки
встановлено, що поручитель
зобов'язаний виконати перед кредитором
зобов'язання за боржника в
безготівковій формі шляхом
перерахування грошових коштів в сумі
заборгованості боржника, вказаної у
вимозі в межах суми поруки (пункт 1.2.
договору поруки), в рахунок погашення
такої заборгованості, за реквізитами
та у строки, вказаними у договорі
поруки.

З метою досудового врегулювання
спору позивач звертався до
відповідача-2 із вимогою від 07.08.2014р.
вих..№ 330 про перерахування суми поруки.
Відповідачем-2 вказану вимогу залишено
без відповіді та реагування (належним
чином завірена копія вимоги та доказів
її надсилання на адресу відповідача-2 в
матеріалах справи).

З врахуванням часткової оплати
відповідачем-1 заборгованості під час
розгляду справи, позивач просить
стягнути з відповідача-1 494 600,50 грн.
заборгованості за Договором та
солідарно з відповідача-2 - 1 000,00 грн.
суми заборгованості за Договором. В
частині стягнення 77 000,00 грн. основного
боргу провадження у справі припинити.

Доказів повного погашення
заборгованості станом на день розгляду
справи сторонами до суду не надано.

При прийнятті рішення суд виходив
з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського
кодексу України майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу інших актів цивільного
законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Між позивачем та відповідачем-1 виникли
договірні зобов'язання на підставі
Генерального договору поставки
нафтопродуктів від 05.04.2013р. №36 в силу
пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до статті 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона-постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари)в сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до частини другої
статті 712 Цивільного кодексу України до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 509 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послуги, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
встановлено - якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно з статті 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачені наслідки порушення
зобов'язання.

Стаття 599 Цивільного кодексу України
вказує на те, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Матеріалами справи підтверджено
належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за Генеральним договором
поставки нафтопродуктів від 05.04.2013р. №37
щодо поставки відповідачу-1 товару.

У свою чергу відповідач-1 своїх
зобов'язань за Генеральним договором
поставки нафтопродуктів від 05.04.2013р. №37
щодо повної оплати вартості
поставленого товару не виконав,
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем.

Судом встановлено, що на момент
звернення позивача до суду 08.09.2014р.
заборгованість відповідача-1 за
постачання товару становила 286 068,20 грн.

Судом також встановлено, що
відповідачем-1 після подання позовної
заяви до суду оплачено заборгованість
в сумі 77 000,00 грн., що підтверджується
банківськими виписками та
підтримується позивачем.

Згідно п.1-1 ст.80 ГПК України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Відповідно до абзацу 1 та 3 п.4.4.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» Господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань. Припинення
провадження у справі на підставі
зазначеної норми ГПК можливе в разі,
коли предмет спору існував на момент
виникнення останнього та припинив
існування в процесі розгляду справи.
Якщо ж він був відсутній і до порушення
провадження у справі, то зазначена
обставина тягне за собою відмову в
позові, а не припинення провадження у
справі.

Суд приходить до висновку, про
припинення провадження у справі в
частині стягнення 77 000,00 грн. основного
боргу на підставі п.1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

У зв'язку з цим, позовні вимоги щодо
стягнення основної суми боргу
підлягають задоволенню, а саме в
частині стягнення 209 068,20 грн.
заборгованості за Договором, оскільки
така є обґрунтованою, підтвердженою
матеріалами справи. Факт проведення
відповідачем-1 повної оплати вартості
поставленого позивачем товару
підтверджений не був. Відповідач не
подав належних та допустимих доказів
на заперечення факту існування
заборгованості на суму 209 068,20 грн.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У відповідності до п.6.1. Договору
за порушення умов даного Договору
винна Сторона несе відповідальність в
повному обсязі, яка полягає у
відшкодуванні спричинених нею витрат
(збитків) іншій Стороні в тому числі
неотриманий прибуток, в порядку,
передбаченому чинним законодавством
України.

Пунктом 6.2.1. та 6.2.2. Договору, за
несвоєчасне проведення розрахунків у
відповідності до умов договору сплачує
Продавцю пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочення платежу. У випадку якщо
термін прострочення покупцем
проведення взаєморозрахунків
перевищує 15 календарних днів, покупець
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 25
% від суми заборгованості, протягом 5
робочих днів із дня одержання
відповідного письмової вимоги
продавця.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Штрафними санкціями, згідно з ч.1
статтею 230 Господарського кодексу
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало були виконати.

Однак укладеним між сторонами
Договором встановлено інше.

Так, пунктом 6.4. Договору сторонами
погоджено, що нарахування штрафних
санкцій (штрафу, пені) за прострочення
виконання зобов'язань за договором не
припиняється через шість місяців від
дня, коли

зобов'язання мало бути виконано, і такі
штрафні санкції (пені, штрафи)
продовжують нараховуватися до дати
повного виконання стороною
відповідних прострочених зобов'язань
за договором.

Суд здійснивши перерахунок пені (з
врахуванням п.6.2.1. Договору та п.1.9
постанови пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошового зобов'язань», що день
фактичної сплати суми заборгованості
не включається в період часу, за яким
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені, з врахуванням
часткових оплат 04.12.2013р. на суму 246 800,00
грн. та 06.12.2013р. на суму 130 000,00 грн.(згідно
довідки від 16.07.2014р. вих. №125-0/32-65))
прийшов до висновку, що стягненню
підлягає пеня в сумі 26 149,23 грн. в межах
заявлених позовних вимог.

Розрахунок пені:

Документ (видаткова накладна)Сума
боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення№10683 від 24.10.2013р.
291328.2024.11.2013 - 03.12.2013106.5000 %0.036 %*1037.61№10683 від
24.10.2013р. 44528.2004.12.2013 - 05.12.201326.5000 %0.036
%*31.72№11205 від 31.10.2013р.371540.0001.12.2013 -
05.12.201356.5000 %0.036 %*661.65№11205 від
31.10.2013р.286068.2006.12.2013 - 14.04.20141306.5000 %0.036
%*13245.35№11205 від 31.10.2013р.286068.2015.04.2014 -
16.07.2014939.5000 %0.052 %*13848.84№11205 від
31.10.2013р.286068.2017.07.2014 - 04.08.20141912.5000 %0.068
%*3722.81Право встановити в договорі
розмір та порядок нарахування штрафу
надано сторонам частиною четвертою
статті 231 Господарського кодексу
України, в разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в передбаченому
договором розмірі. При цьому розмір
санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або в певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Одночасне стягнення з учасника
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання за
договором, штрафу та пені не суперечить
статті 61 Конституції України, оскільки
згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та
штраф є формами неустойки, а відповідно
до статті 230 ГК України - видами
штрафних санкцій, тобто не є окремими
та самостійними видами юридичної
відповідальності. У межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій. Така позиція
зазначена у постанові Верховного Суду
України від 27 квітня 2012року №06/5026/1052/2011
та відображено в інформаційному листі
Вищого господарського суду №01-06/908/2012
від 13.07.2012р.

Згідно приписів статті 628
Цивільного кодексу України зміст
договору становлять умови, визначені
на розсуд сторін і погоджені ними, та
умови які є обов'язковими відповідно до
актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 627 Цивільного
кодексу України, враховуючи статтю 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Заявлений позивачем до стягнення штраф
у розмірі 25% в сумі 71 517,05грн. грн.
підлягає стягненню.

Також, позивач просить суд
стягнути 38 850,29 грн. 19% річних,
нарахованих у відповідності до п.6.2.3.
Договору.

Відповідно до частини першої
статті 536 Цивільного кодексу України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Приписами частини другої вказаної
статті визначено, що розмір процентів
за користування чужими грошовими
коштами встановлюється договором,
законом або іншим актом цивільного
законодавства.

Частиною другою статті 625
Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до частини третьої
статті 692 Цивільного кодексу України у
разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до п.6.2.3. Договору за
несвоєчасне проведення розрахунків у
відповідності до умов даного договору
Продавець має право стягнути з Покупця
проценти за користування чужими
коштами в розмірі 19 % річних від
неоплаченої вартості Товару. Проценти
підлягають сплаті за весь період
прострочення Покупцем зобов'язання.

Таким чином, суд дійшов висновку
про те, що норма частини третьої статті
692 Цивільного кодексу України є
спеціальною і поширює свою дію лише на
правовідносини, пов'язані із
купівлею-продажем товару, або на
відносини, до яких застосовуються
положення про купівлю-продаж.

З врахуванням п.4.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»
сторони договору можуть зменшити або
збільшити передбачений законом розмір
процентів річних. Якщо укладеним
сторонами договором передбачено
збільшення розміру процентів у зв'язку
з простроченням сплати боргу, розмір
ставки, на яку збільшено проценти, слід
вважати іншим розміром процентів.

Відтак, договором може бути
встановлено лише інший розмір
процентів річних, а не інший спосіб їх
обчислення. Аналогічну правову позицію
викладено, зокрема, в постановах Вищого
господарського суду України від 21.01.2014
року у справі №8/5025/1402/12, від 29.04.2014 року
у справі №5006/6/163/2012, від 10.06.2014 року у
справі №917/2391/13, від 18.06.2014 року у справі
№902/1466/13 та від 09.07.2014 року у справі
№911/3662/11.

Суд здійснивши перевірку
нарахування 19 % річних (з врахуванням
п.1.9 постанови пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошового зобов'язань», що день
фактичної сплати суми заборгованості
не включається в період часу, за яким
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені, з врахуванням
часткових оплат 04.12.2013р. на суму 246 800,00
грн. та 06.12.2013р. на суму 130 000,00 грн.(згідно
довідки від 16.07.2014р. вих.№125-0/32-65))),
встановив, що стягненню підлягає сума 38
566,64 грн. В частині стягнення 283,65 грн. 19%
річних слід відмовити.

Розрахунок 19 % річних:

Документ (видаткова накладна)Сума
боргу (грн)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума процентів№10683 від
24.10.2013р. 291328.2024.11.2013 - 03.12.20131019 %1516.50№10683
від 24.10.2013р. 44528.2004.12.2013 - 05.12.2013219 %46.36№11205
від 31.10.2013р.371540.0001.12.2013 - 05.12.2013519 %967.02№11205
від 31.10.2013р.286068.2006.12.2013 - 04.08.201424219 %36036.76

Окрім того, позивач просить суд
стягнути 150 015,73 грн. збитків,
спричинених несвоєчасним проведенням
розрахунків за Товар та зміні курсу
долара США до гривні.

За приписами статті 524 Цивільного
кодексу України зобов'язання має бути
виражене у грошовій одиниці України -
гривні. Сторони можуть визначити
грошовий еквівалент зобов'язання в
іноземній валюті.

Згідно з частинами першою, другою
статті 533 Цивільного кодексу України
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом. Зазначена
норма кореспондується з положеннями
частини другої статті 198
Господарського кодексу України.

Таким чином, вираження у договорі
грошового еквіваленту в іноземній
валюті, що підлягає сплаті у гривні не
суперечить чинному законодавству (п.10
оглядового листа від 29.04.2013 № 01-06/767/2013
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»).

Відповідні роз'яснення дані також у п.8
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року №14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань».

Пунктом 3.3. Договору сторони
дійшли згоди про те, що у випадку
збільшення курсу купівлі долара США по
відношенню до гривні на міжбанківській
валютній біржі станом на дату оплати
покупцем вартості товару, порівняно з
курсом купівлі долара США станом на
дату підписання сторонами
відповідного Додатку до договору ціна
товару підлягає коригуванню
відповідно до порядку та умов
викладених в цьому пункті.

Коригування гривневої вартості
товару не вважається зміною умов
договору та не потребує укладення
додаткових угод. Покупець самостійно
здійснює перерахунок ціни товару при
здійсненні оплати за наступною
формулою:

S(нова)=(К1/К0)*S1, де

S (нова) - змінена ціна товару, що
підлягає сплаті постачальнику
покупцем за отриманий товар; S1 - ціна в
гривнях за товар, визначена сторонами
на момент підписання додатку до
договору; К1 - курс купівлі долара США по
відношенню до гривні на дату
проведення покупцем оплати вартості
поставленого товару; К0 - курс купівлі
долара США по відношенню до гривні на
дату підписання відповідного додатку
до договору.

При цьому сторони визначили, що
для здійснення розрахунків по договору
Сторони застосовують курс купівлі
долара США на міжбанківському
валютному ринку України на початок
торгової сесії, що відображається на
ресурсі мережі Інтернет www.udinform.com
(російськомовна версія) у розділі
«Межбанк» «Украинский рынок Fогех» у
таблиці «Статистика» у стовпчику
«Открытие» в рядку «USD/UAH» і відповідає
значенню «АSК».

Так, пунктом 6.2.4. Договору
встановлено, що за несвоєчасне
проведення розрахунків у
відповідності до умов даного договору
Продавець має право стягнути завдані
збитки, спричинені несвоєчасним
проведенням розрахунків за Товар та
зміні курсу долара США до гривні, які
обраховуються за формулою:

S = (C x A0 / A1) - C, де

S - завдані збитки, які підлягають
сплаті покупцем; А0 - вартість долара
США у гривнях на день пред'явлення
вимоги; А1 - вартість долара США у
гривнях на дату поставки товару; С -
вартість поставленого але
неоплаченого товару відповідно до умов
договору.

При цьому сторони приймають курс
долара США до гривні, встановлений
Національним банком України.

Разом з тим, суд дійшов висновку
про задоволення вимоги позивача про
стягнення з відповідача 150 015,73 грн. суми
грошових коштів, спричинених
несвоєчасним проведенням розрахунків
за Товар та зміні курсу долара США до
гривні. Що є компенсацією кредиторові
відсутності в його обороті грошових
коштів, які мали бути йому сплачені у
визначений договором період.

Згідно з п.4.3. Договору
зобов'язання Покупця по оплаті Товару
вважаються виконаними з моменту
надходження грошових коштів за кожну
окрему партію товару на розрахунковий
рахунок Продавця.

Що стосується позовних вимог
позивача про стягнення з відповідача-2
1000,00 грн. заборгованості, то слід
зазначити наступне.

Відповідно до частини першої
статті 553 Цивільного кодексу України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Частиною 1 статті 554 Цивільного
кодексу України визначено, що у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Згідно з п.2.1. Договору поруки у
випадку невиконання або неналежного
виконання боржником взятих на себе
зобов'язань по договору, кредитор має
право звернутись до поручителя із
вимогами про виконання поручителем
зобов'язань у повному обсязі, а
поручитель зобов'язується у повному
обсязі виконати за боржника його
зобов'язання перед кредитором. Ці
вимоги є обов'язковими до виконання
протягом двох календарних днів з
моменту отримання поручителем від
кредитора письмового повідомлення про
невиконання боржником своїх
зобов'язань за договором поставки.

Після отримання повідомлення
позивача про невиконання
відповідачем-1 умов Генерального
договору відповідач-2 не виконав свого
зобов'язання за Договором поруки.

Відтак, вимога позивача про
солідарне стягнення з відповідача-1 та
відповідача-2 1 000,00 грн. є обґрунтованою.

Відповідно до статті 4-3
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

У відповідності до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України сплачений позивачем судовий
збір у розмірі 11 452,02 грн. слід покласти
на відповідачів-1,2 пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог,
оскільки спір виник внаслідок
несвоєчасного та неналежного
виконання відповідачем-1 взятих на себе
зобов'язань з оплати поставленого за
Договором товару та відповідачем-2 з
виконання взятих на себе зобов'язань за
договором поруки.

З огляду на викладене, керуючись
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України та
ст.ст. 4, 33, 34, 35, 43, 49, 75, 84, 85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського
виробничого кооперативу
«Колонтаївський» (62030, Харківська
область, Краснокутський район,
с.Колонтаїв, вул. Леніна, будинок 95;
ідентифікаційний код юридичної особи
00706697) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотий Екватор»
(43010, Волинська область, м. Луцьк, вул.
Кременецька, буд. 38; ідентифікаційний
код юридичної особи 37425075) 208 068,20 грн.
суми основного боргу, 26 149,23 грн. пені, 38
566,64 грн. 19% річних, 71 517,05 грн. штрафу, 150
015,73 грн. суми грошових коштів,
спричинених несвоєчасним проведенням
розрахунків за Товар та зміні курсу
долара США до гривні, та 11 432,02 грн.
судового збору.

3. Стягнути солідарно з
Сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Колонтаївський» (62030,
Харківська область, Краснокутський
район, с.Колонтаїв, вул. Леніна, будинок
95; ідентифікаційний код юридичної
особи 00706697) та Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗНГ-ЛП» (81131,
Львівська область, Пустомитівський
район, сільрада Солонківська, траса
Київ-Чоп, км. 533; ідентифікаційний код
юридичної особи 32060207) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотий Екватор»
(43010, Волинська область, м.Луцьк, вул.
Кременецька, буд. 38; ідентифікаційний
код юридичної особи 37425075) 1 000,00
основного боргу та 20,00 грн. судового
збору.

4. Провадження у справі припинити в
частині стягнення 77 000,00 грн. основного
боргу.

5. В задоволені решти позовних
вимог відмовити.

6. Накази видати згідно ст. 116 ГПК
України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені статтями
91-93 Господарського процесуального
кодексу України.

Повний текст рішення складено
01.12.2014 року.

Суддя
Коссак С.М.