ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року Справа № 920/983/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Божок В.С.- головуючого, Костенко Т.Ф.,
Сибіги О.М.перевіривши матеріали
касаційних скаргтовариства з
обмеженою відповідальністю "Калина" та
товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛОТУРЕ-АГРО" на
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 15.09.2014 у
справігосподарського суду Сумської
областіза позовомтовариства з
обмеженою відповідальністю
"Діамант-Агро"до1)товариства з
обмеженою відповідальністю "Калина"
2)товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛОТУРЕ-АГРО"
3)приватного підприємства " Засулля-5"
4)товариства з обмеженою
відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ АГРАРНІ
ІНВЕСТИЦІЇ"третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет
спорупублічне акціонерне товариство
"Банк Камбіо"провизнання товариства
правонаступником орендаря ТОВ
"Лотуре-Агро" за договорами оренди
земельних ділянок в судовому
засіданні взяли участь
представники:від позивача:Мартинюк О.М.
- дов. №7 від 18.01.2014;від відповідачів:1)не
з'явились; 2)Чирський Ю.В. - дов. б/н від
11.09.2014; 3)не з'явились; 4)Мичка С.В. - дов. бн
від 14.02.2014;від третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
споруне з'явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням від 24.07.2014 господарського суду
Сумської області (суддя Коваленко О.В.)
в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що право
оренди на земельні ділянки згідно
договорів оренди землі, укладених між
власниками земельних ділянок та ТОВ
"Лотуре-Агро", не перейшло до ПАТ "Банк
Камбіо", а відповідно остання не мала
права відступати таке право оренди на
користь позивача за договором про
відступлення права вимоги за кредитним
договором від 18.04.2014.

Постановою від 15.09.2014 Харківського
апеляційного господарського суду
(судді: Слободін М.М. - головуючий,
Білецька А.М., Гребенюк Н.В.) рішення від
24.07.2014 господарського суду Сумської
області скасовано та прийнято нове
рішення, яким позов задоволено
частково. Визнано ТОВ "Діамант-Агро"
правонаступником орендаря ТОВ
"Лотуре-Агро" за договорами оренди
земельних ділянок, право оренди яких
передано в заставу ТОВ "Лотуре-Агро" за
договором застави від 03.09.2013. В іншій
частині позову щодо заборони ТОВ
"Лотуре-Агро" та ТОВ "Калина", ТОВ
"Українські Аграрні Інвестиції " та ПП
"Засулля-5" вчиняти будь-які дії щодо
переведення на себе прав оренди
земельних ділянок, які є предметом
застави відповідно договору застави
від 03.09.2013 відмовлено.

Постанова мотивована тим, що
відповідно ст.ст. 512 та 514 Цивільного
кодексу України заміна кредитора у
зобов'язанні означає такий стан сторін,
при якому в силу передбачених
правочином обставин суб'єктивне право
первісного кредитора переходить до
нового кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав.

Не погоджуючись з постановою
господарського суду апеляційної
інстанції ТОВ "Калина" та ТОВ
"Лотуре-Агро" звернулись до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою і просять її
скасувати, а рішення залишити без змін,
посилаючись на порушення апеляційним
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
а саме ст.ст. 215, 216, 236, 334, 584, 628, 638
Цивільного кодексу України; ст. 133
Земельного кодексу України; ст.15 Закону
України "Про оренду землі"; ст.ст. 43, 32
Господарського процесуального кодексу
України.

Скаржники вказують, що передача права
оренди земельної ділянки в заставу
здійснюється за письмовою згодою між
сторонами договору оренди, однак
позивач не надав доказів щодо
погодження між власниками земельних
ділянок та ТОВ "Лотуре-Агро" питання
передачі права оренди земельної
ділянки в заставу до ПАТ "Банк Камбіо".

Відзиви на касаційну скаргу інші
учасники судового процесу не
надіслали.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оспорюваного судового акта, знаходить
необхідним задовольнити касаційні
скарги частково.

Господарськими судами встановлено, що
03.09.2013 ПАТ "Банк Камбіо" та ТОВ
"Лотуре-Агро" уклали договір застави,
відповідно до умов якого договір
забезпечує виконання зобов'язань ТОВ
"Лотуре-Агро" за кредитним договором
№487/02-2009 від 08.09.2009, кредитним договором
№001/1-2012/840 від 15.02.2012 та договором про
надання банківської гарантії №005г-2013/980
від 21.02.2013, укладеними ПАТ "Банк Камбіо"
та ТОВ "Лотуре-Агро". За п.1.2 даного
договору в забезпечення виконання
зобов'язань ТОВ "Лотуре-Агро" передає в
заставу право оренди земельних ділянок
(майнові права) перелік договорів
оренди, право оренди (майнове право) за
яким передається в оренду відповідачу -
2.

18.04.2014 ПАТ "Банк Камбіо" і ТОВ
"Діамант-Агро" уклали договір про
відступлення права вимоги за
кредитними договорами, відповідно до
умов якого ТОВ "Діамант-Агро" прийняв
від ПАТ "Банк Камбіо" право вимоги і
став кредитором за договорами
укладеними ПАТ "Банк Камбіо" і ТОВ
"Лотуре-Агро": кредитним договором
№487/02-2009 від 08.09.2009, кредитним договором
№001/1-2012/840 від 15.02.2012 та договором про
надання банківської гарантії №005г-2013/980
від 21.02.2013.

Відповідно п. 1.2. вказаного договору від
18.04.2014 ТОВ "Діамант-Агро" одержує право
(замість ПАТ "Банк Камбіо") вимагати від
ТОВ "Лотуре-Агро" належного виконання
зобов'язань за основними договорами на
загальну суму 8 163 381, 58 грн.

Згідно п.п. 1.6 та 1.7 договору від 18.04.2014
ПАТ "Банк Камбіо" передало позивачу
право на задоволення вимог за
кредитним договором №487/02-2009 від 08.09.2009,
кредитним договором №001/1-2012/840 від
15.02.2012 та договором про надання
банківської гарантії №005г-2013/980 від
21.02.2013 шляхом набуття права оренди на
земельні ділянки. З моменту підписання
договору позивач набуває право вимоги
за основними договорами (кредитними
договорами та договором про надання
банківської гарантії) та стає
орендарем в договорах оренди, право на
оренду яких було заставлено.

Відповідно акту приймання-передачі
документів від 18.04.2014 ПАТ "Банк Камбіо"
передало, а ТОВ "Діамант-Агро" прийняло
документи, які засвідчують права
(договір застави від 03.09.2013 з додатками,
перелік земельних ділянок право оренди
яких заставлено).

За ч.ч. 1 та 3 ст. 3 Закону України "Про
заставу", заставою може бути
забезпечена будь-яка дійсна існуюча
або майбутня вимога, що не суперечить
законодавству України, зокрема така, що
випливає з договору позики, кредиту,
купівлі-продажу, оренди, перевезення
вантажу тощо. Застава має похідний
характер від забезпеченого нею
зобов'язання.

Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про
заставу" передбачено, що предметом
застави можуть бути майно та майнові
права.

Частиною 2 ст. 583 Цивільного кодексу
України визначено, що заставодавцем
може бути власник речі або особа, якій
належить майнове право, а також особа,
якій власник речі або особа, якій
належить майнове право, передали річ
або майнове право з правом їх застави.

Відповідно п. 1.2 договору застави від
03.09.2013 в забезпечення виконання
зобов'язань, вказаних у п. 1.1 договору,
заставодавець передає в заставу право
оренди земельних ділянок (майнові
права). Перелік договорів оренди, право
оренди (майнове право) за якими
передається в заставу
заставодержателю, та перелік
орендодавців вказується в додатку № 1
до цього договору.

Апеляційний господарський суд
встановив, що умовами договору застави
чітко визначений предмет договору
застави - право оренди земельних
ділянок (майнові права). Перелік
договорів оренди земельних ділянок, за
якими передавалось в заставу право
оренди, кадастрові номери земельних
ділянок, перелік орендодавців
зазначені в додатках до договору.

Апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що оскаржуваний договір
застави від 03.09.2013 відповідає вимогам
встановленим Законом України "Про
заставу" та нормам Цивільного кодексу
України, а сторони договору застави
мали необхідну правосуб'єктність,
договір підписаний уповноваженими
представниками сторін та скріплений їх
печаткою, зміст договору застави
відповідає вимогам ст. 584 Цивільного
кодексу України.

Відповідно ч.1 ст.124 Земельного кодексу
України передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки.

За ст. 125 Земельного кодексу України
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно з Витягом з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію іншого речового права № ЕЕМ
647522 орендодавцем (власником земельної
ділянки) за договором оренди землі є
фізична особа, однак це не було
предметом дослідження при розгляді
справи та господарськими судами цьому
не надано належної правової оцінки.
Також господарськими судами не
досліджено хто є власниками інших
земельних ділянок та чи порушені права
власників цих земельних ділянок за
укладеним договором застави від 03.09.2013
та кому належало право оренди
земельних ділянок, перелік яких
міститься в додатку до договору
застави.

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу
України встановлено, що громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Також господарськими судами не
з'ясовано де знаходяться спірні
земельні ділянки та кому належить
право розпоряджатись ними, відповідно
ст. 122 Земельного кодексу України, якою
визначено повноваження органів
виконавчої влади, Верховної Ради
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування щодо
передачі земельних ділянок у власність
або у користування .

Відповідно Положення про Державне
агентство земельних ресурсів України,
затвердженого Указом Президента
України №445/2011 від 08.04.2011,
Держземагентство України є
центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів та
топографо-геодезичної і
картографічної діяльності, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністерство аграрної політики та
продовольства України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин та
топографо-геодезичної і
картографічної діяльності.

За п.34 ст. 4 вказаного вище Положення
Держземагентство України відповідно
до покладених на нього завдань
здійснює ведення і адміністрування
державного земельного кадастру та
отримує інформацію про відведення
земельних ділянок.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України відзначає, що вирішуючи
даний спір для з'ясування питання щодо
дотримання процедури надання
земельної ділянки в оренду чи
користування відповідно до норм
земельного законодавства судам
необхідно залучити до участі у справі
відповідний орган Держземагентства
України, як орган, на який законом
покладено здійснення контролю і
нагляду з реалізації державної
політики у сфері земельних відносин та
орган виконавчої влади чи місцевого
самоврядування, в залежності від того
де знаходяться спірні земельні
ділянки, оскільки залучення цих
органів буде сприяти правильному
вирішенню спору.

Відповідно до вимог ст.43
Господарського процесуального кодексу
України, аналіз та оцінка викладених в
позовній заяві обставин та доданих
доказів здійснюється виключно при
розгляді справи по суті.

Однак, колегія суддів Вищого
господарського суду України звертає
увагу, що господарські суди при
вирішенні спору не виконали вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України та не дослідили питання
приналежності земельних ділянок на час
укладення спірного договору застави,
також не з'ясовано кому на праві
власності належать спірні земельні
ділянки.

Неповне з'ясування всіх обставин
справи, які мають значення для справи,
дає підстави для скасування ухвалених
у справі судових рішень та передачі
справи на новий розгляд.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки господарського суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими у
судовому засіданні.

При вирішенні спору господарський суд
зобов'язаний прийняти рішення, зокрема,
щодо: наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні
господарського суду обов'язково
повинні бути зазначені встановлені
судом факти і відповідні їм
правовідносини.

Зважаючи на те, що відповідно зі ст. 1117
Господарського процесуального кодексу
України касаційна інстанція не має
права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

При новому розгляді справи необхідно
повно та всебічно з'ясувати всі
обставини справи, дати їм належну
правову оцінку та постановити законне
та обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.1115, п.3 ст.1119, ст.11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги задовольнити
частково.

Постанову від 15.09.2014 Харківського
апеляційного господарського суду та
рішення від 24.07.2014 господарського суду
Сумської області зі справи №920/983/14
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
господарського суду Сумської області.

Головуючий
В.С. Божок

Судді
Т.Ф. Костенко

О.М. Сибіга