ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р.
Справа № 918/1431/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Павленка Є.В.,
розглянувши матеріали справи за
позовом приватного підприємства
"Айслаг" (далі - Підприємство) до
дочірнього підприємства "Рівненський
облавтодор" відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
(далі - ДП "Рівненський облавтодор") в
особі філії "Дубенська ДЕД" (далі -
Філія) про стягнення заборгованості в
сумі 200 563 грн. 98 коп.,

за участі представників:

позивача: Процик В.І. за дов. від 3 січня
2014 року № 03,

відповідача: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2014 року Підприємство
звернулося до господарського суду
Рівненської області з вказаним
позовом, посилаючись на те, що на
виконання умов договору поставки № 296,
укладеного 23 липня 2012 року між
позивачем та ДП "Рівненський
облавтодор" в особі Філії, відповідачу
згідно накладних на відвантаження
палива були передані у власність
нафтопродукти на загальну суму 81 766 грн.
00 коп. Оскільки відповідач взяте на
себе за вказаним договором
зобов'язання по оплаті вартості
переданого йому товару виконав лише
частково, сплативши Підприємству 61 138
грн. 24 коп. та заборгувавши таким чином
останньому 20 627 грн. 76 коп., позивач,
посилаючись на статті 525-527 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) та
статтю 218 Господарського кодексу
України (далі - ГК України), просив суд
стягнути з відповідача вищезазначену
суму боргу, а також 200 563 грн. 98 коп.
процентів за користування товарним
кредитом.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 9 жовтня 2014
року порушено провадження у справі №
918/1431/14 та призначено її до розгляду на 22
жовтня 2014 року.

У судовому засіданні 22 жовтня 2014 року
оголошувалася перерва до 5 листопада 2014
року.

У судовому засіданні 5 листопада 2014
року представник позивача подав заяву
від 5 листопада 2014 року № 01-03/326
(а.с. 56), відповідно до якої просив суд
стягнути з відповідача лише
заборгованість по сплаті відсотків за
користування товарним кредитом у
розмірі 200 563 грн. 51 коп. у зв'язку з
добровільним погашенням відповідачем
суми основного боргу за спірним
договором. Вказана заява прийнята
судом до розгляду.

Враховуючи те, що відповідач після
звернення позивача до суду з вказаним
позовом повністю погасив суму спірного
основного боргу, ухвалою суду від 5
листопада 2014 року провадження у даній
справі в частині позовних вимог про
стягнення з відповідача 20 627 грн.
76 коп. основного боргу було припинено, а
розгляд справи відкладено на 19
листопада 2014 року.

До початку судового засідання 19
листопада 2014 року через канцелярію
суду надійшла заява Підприємства від 17
листопада 2014 року № 01-03/341 (а.с. 63),
відповідно до якої останнє просило суд
долучити до матеріалів справи
здійснений ним уточнений розрахунок
заявленої до стягнення суми процентів
за користування товарним кредитом.

Представник позивача у судовому
засіданні 19 листопада 2014 року
підтримав вимоги, викладені у позовній
заяві, з урахуванням заяви від 5
листопада 2014 року № 01-03/326, та
наполягав на їх задоволенні.

Відповідач про дату, час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, проте явку свого
повноважного представника у
призначене судове засідання не
забезпечив, витребувані судом
документи не надав, будь-яких
обґрунтованих заяв чи клопотань про
відкладення розгляду справи на іншу
дату із зазначенням поважних причин
щодо неявки свого представника на
адресу суду не направив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
наявні документи, необхідні для
повного та всебічного розгляду справи,
крім того, відповідачу надавалося
достатньо часу для подання відзиву на
позовну заяву, письмових пояснень і
додаткових документів, явка
повноважного представника відповідача
у судове засідання обов'язковою не
визнавалася, а неявка такого
представника не перешкоджає вирішенню
даного спору, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для відкладення
розгляду справи, у зв'язку з чим її
розгляд відповідно до положень статті
75 Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК України)
здійснюється за наявними матеріалами
без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2012 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір
поставки № 296, за умовами якого
Підприємство взяло на себе обов'язок
передати у власність покупця товар -
нафтопродукти в асортименті, кількості
та за ціною, що зазначені в накладних,
які підписуються представниками
сторін договору, а відповідач, у свою
чергу, - прийняти та оплатити
вартість даного товару (а.с. 10-11).

Вказана угода підписана
уповноваженими представниками сторін
та скріплена печатками цих суб'єктів
господарювання. Так, з боку позивача
цей договір був підписаний його
комерційним директором Скубою
Анатолієм Ананійовичем, а з боку
відповідача - начальником Філії ДП
"Рівненський облавтодор" Гамерою
Володимиром Олександровичем, який при
укладенні цього правочину діяв на
підставі Положення про Філію та
доручення від 3 січня 2012 року № 16-12. З
наявної у матеріалах справи копії
вищезазначеної довіреності,
підписаної директором ДП "Рівненський
облавтодор" Удовиченком П.В.,
вбачається, що Гамера Володимир
Олександрович був уповноважений ДП
"Рівненський облавтодор" самостійно
укладати від імені цієї юридичної
особи господарські договори, сума яких
не перевищує 100 000 грн. 00 коп.

Пунктом 2.4 спірного договору
передбачено, що загальна сума поставки,
проведеної на виконання цієї угоди,
складає 99 900 грн. 00 коп. Зважаючи на те,
що ціна даного договору не перевищує 100
000 грн. 00 коп., суд дійшов висновку про
те, що начальник Філії ДП "Рівненський
облавтодор" при підписанні спірного
договору діяв в рамках наданих йому
повноважень.

Факт наявності повноважень начальника
Філії на укладення від імені
відповідача на підставі даної
довіреності договорів та інших
правочинів на суму, що не перевищує
100 000 грн. 00 коп., також був
встановлений рішенням господарського
суду Волинської області від 8 квітня 2013
року у справі № 903/106/13-г за позовом ДП
"Рівненський облавтодор" до
Підприємства про визнання недійсним
договору (а.с. 67-70). Оскільки це судове
рішення на час розгляду даної справи
набрало законної сили, встановлені ним
обставини на підставі статті 35 ГПК
України не потребують доказування.

Відповідно до пункту 1.2 спірного
договору, документами на товар, які
постачальник повинен передати покупцю,
є накладні на відвантаження товару.
Сторони за договором домовились, що
накладна на відвантаження товару є
узгодженням асортименту товару, його
кількості та ціни, прирівнюється до
специфікації і є невід'ємною частиною
до даного договору.

Згідно з пунктом 4.1 цієї угоди товар
постачається Покупцю партіями на
умовах FCA (відповідно до правил
ІНКОТЕРМС) завантаженням в
автомобільний транспорт покупця з
резервуарів постачальника.
Завантаження товару в тару покупця
здійснюється за рахунок постачальника.
Всі інші витрати по отриманню,
вивантаженню товару з тари, покупець
здійснює за власний рахунок.

За згодою сторін товар може
постачатись транспортом
постачальника. У такому випадку товар
постачається на умовах СРТ-перевезення
оплачене за реквізитами, вказаними
покупцем (відповідно до правил
ІНКОТЕРМС) (пункт 4.2 договору).

У пункті 5.1 договору його сторони
погодили, що покупець має право
здійснити повну або часткову оплату
отриманого товару на розрахунковий
рахунок постачальника протягом 7
календарних днів з дня відвантаження,
зазначеного в накладних.

Цей договір набирає чинності з моменту
підписання його сторонами і діє до
31 грудня 2014 року. Закінчення строку
дії договору не звільняє сторони від
виконання тих зобов'язань, що лишись
невиконаними (пункт 7.1 вказаного
правочину).

Судом встановлено, що на виконання
вказаного договору позивач поставив
відповідачу нафтопродукти на загальну
суму 87 766 грн. 00 коп. Вказана поставка
була здійснена за наступними
накладними: від 23 липня 2012 року № 002857 на
суму 26 535 грн. 60 коп., від 30 липня
2012 року № 002991 на суму 27 518 грн. 40 коп., від
30 липня 2012 року № 002992 на суму 21 987
грн. 00 коп. та від 30 липня 2012 року
№ 002993 на суму 5 725 грн. 00 коп., копії яких
наявні у матеріалах даної справи (а.с. 12,
13, 15). Також у матеріалах справи
містяться копії довіреностей на
отримання вищезазначених
товарно-матеріальних цінностей (а.с. 14,
16).

Про належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за договором поставки від
23 липня 2012 року № 296 також свідчить
відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
продавцем даної угоди.

Проте всупереч умовам вищезазначеного
договору відповідач взятий на себе
обов'язок по оплаті вартості спірного
товару виконав лише частково,
сплативши Підприємству 61 138 грн. 24 коп.,
та заборгувавши таким чином останньому
20 627 грн. 76 коп. Цей факт
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями відповідних платіжних
доручень (а.с. 17-21).

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України
встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України
передбачено, що однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 712 ЦК України,
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

За частиною 1 статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

У той же час, як було зазначено вище, у
судовому засіданні 5 листопада 2014 року
представник позивача подав заяву від 5
листопада 2014 року № 01-03/326, відповідно
до якої просив суд стягнути з
відповідача лише заборгованість по
сплаті відсотків за користування
товарним кредитом у розмірі 200 563 грн. 51
коп.

Оскільки після звернення позивача до
суду та порушення провадження у даній
справі спірна сума основного боргу за
вищезазначеним договором була
повністю погашена боржником, ухвалою
суду від 5 листопада 2014 року
провадження у справі в частині
позовних вимог про стягнення з
відповідача 20 627 грн. 76 коп. основного
боргу було припинено на підставі
пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України.

Проте судом встановлено, що відповідач
у повному обсязі не оплатив отриманий
ним спірний товар у строк, передбачений
пунктом 5.1 договору поставки від 23
липня 2012 року № 296.

Згідно з пунктом 5.2 цього договору, у
випадку несплати покупцем
відвантаженої партії товару в строки,
вказані у пункті 5.1 цього договору,
постачальник має право рахувати, а
покупець дає згоду на те, щоб
неоплачений товар рахувався
поставленим на умовах товарного
кредиту терміном на 30 календарних днів
починаючи з дня відвантаження товару з
нарахуванням покупцю 2 % за кожен день
використання товарного кредиту.
Покупець зобов'язується оплатити
товар, поставлений на умовах товарного
кредиту і сплатити відсотки за його
використання в терміни, вказані у
пункті 5.3 даного договору. Під наданням
покупцем згоди на те, щоб неоплачений
товар рахувався поставленим на умовах
товарного кредиту, розуміється
підписання даного договору.

Відповідно до пункту 5.3 договору
покупець зобов'язаний оплатити
товарний кредит на 31 день від дати
відвантаження, вказаної в накладній, а
відсотки за його використання -
протягом семи календарних днів з
моменту отримання вимоги від
постачальника про оплату. Покупець має
право на дострокове погашення
товарного кредиту і відсотків за його
використання. Відсотки нараховуються
на залишок заборгованості.

За умовами пункту 5.4 договору, якщо
після закінчення 30 днів користування
товарним кредитом покупець не внесе
всіх передбачених договором платежів,
він продовжує сплачувати відсотки за
користування товарним кредитом до
повного погашення заборгованості, а
також сплачувати пеню в розмірах,
передбачених пунктом 8.1 даного
договору.

У пункті 5.6 цієї угоди сторони погодили,
що у разі недостатності суми
проведеного платежу для виконання
грошового зобов'язання у повному
обсязі, ця сума погашає вимоги
постачальника у такій черговості: у
першу чергу сплачується основна сума
боргу, у другу чергу - проценти (при
наявності вимоги оплату) та неустойка,
у третю чергу відшкодовуються витрати,
пов'язані з одержанням виконання.

У зв'язку з вищенаведеними обставинами
та на підставі даних положень договору
в своїй позовній заяві Підприємство, з
урахуванням заяви від 5 листопада 2014
року № 01-03/326, просило суд
стягнути з відповідача заборгованість
по сплаті відсотків за користування
товарним кредитом у розмірі 200 563 грн. 51
коп. згідно наданого позивачем
розрахунку, який був долучений
останнім до цієї заяви (а.с. 57).

За приписами статті 627 ЦК України,
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

За частиною 2 статті 712 ЦК України до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 694 ЦК України встановлено
особливості продажу товару в кредит.
Договором купівлі-продажу може бути
передбачений продаж товару в кредит з
відстроченням або з розстроченням
платежу. Товар продається в кредит за
цінами, що діють на день продажу.

Відповідно до пункту 14.1.245 статті 14
Податкового кодексу України товарним
кредитом є товари (роботи, послуги), що
передаються резидентом або
нерезидентом у власність юридичних чи
фізичних осіб на умовах договору, що
передбачає відстрочення остаточних
розрахунків на визначений строк та під
процент.

З огляду на те, що відповідач у повному
обсязі не оплатив отриманий ним
спірний товар у строк, передбачений
пунктом 5.1 договору поставки від 23
липня 2012 року № 296, суд дійшов висновку
про те, що даний товар, з урахуванням
положень пункту 5.2 вищенаведеної угоди,
був поставлений на умовах товарного
кредиту з нарахуванням відповідачу 2% в
день за користування товарним
кредитом.

Оскільки відповідач належним чином не
виконав взяті на себе грошові
зобов'язання щодо своєчасної оплати
вартості поставленого товару в
обумовлені сторонами строки, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
вимоги Підприємства про стягнення з
відповідача процентів за користування
товарним кредитом.

У той же час з наданого позивачем
розрахунку заявлених до стягнення
процентів за користування товарним
кредитом, який міститься у матеріалах
справи (а.с. 57), вбачається, що останній
був здійснений з арифметичними
помилками.

Як вже було зазначено, до початку
судового засідання 19 листопада 2014 року
через канцелярію суду надійшла заява
Підприємства від 17 листопада 2014 року №
01-03/341, відповідно до якої останнє
просило суд долучити до матеріалів
справи здійснений ним уточнений
розрахунок заявленої до стягнення суми
процентів за користування товарним
кредитом (а.с. 64). Так, за вказаним
розрахунком стягненню з відповідача
підлягає 200 563 грн. 42 коп.

Дослідивши вказаний розрахунок, суд
дійшов висновку про те, що останній
відповідає нормам чинного
законодавства, положенням договору, а
також є арифметично вірним.

За таких обставин, враховуючи, що
Підприємство не надало відповідної
заяви про зменшення розміру позовних
вимог, суд дійшов висновку про те, що
позовна вимога про стягнення з
відповідача 200 563 грн. 51 коп. підлягає
частковому задоволенню в розмірі 200 563
грн. 42 коп. Водночас у задоволенні вимог
про стягнення з відповідача 0 грн. 09 коп.
процентів за користування товарним
кредитом слід відмовити.

За таких обставин даний позов підлягає
частковому задоволенню.

За частиною 1 статті 49 ГПК України
витрати по сплаті судового збору у
спорах, що виникають при виконанні
договорів, покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору (частина 2 вказаної статті).

Водночас, зважаючи на незначну суму, у
задоволенні якої слід відмовити
позивачу (0 грн. 09 коп.), при
здійсненні розрахунку щодо розподілу
судових витрат (з урахуванням
припинення провадження у даній справі
в частині стягнення 20 627 грн. 76 коп.
основного боргу та зменшення позивачем
розміру позовних вимог) судом було
встановлено, що сума судового збору,
яка мала б залишитись за позивачем,
складає менше 1 копійки. У зв'язку з цим
суд дійшов висновку про покладення на
відповідача витрат по сплаті судового
збору в розмірі 4 423 грн. 83 коп.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального Кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства
"Рівненський облавтодор" відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" (33028, місто Рівне, вулиця
Остафова, будинок 7, ідентифікаційний
код: 31994540) в особі філії "Дубенська ДЕД"
(35670, Рівненська область, Дубенський
район, село Верба, вулиця Львівська,
будинок 45, ідентифікаційний код: 26206957)
на користь приватного підприємства
"Айслаг" (43021, місто Луцьк, вулиця
Стрілецька, будинок 4, ідентифікаційний
код: 13369787) 200 563 (двісті тисяч п'ятсот
шістдесят три) грн. 42 коп. процентів за
користування товарним кредитом, а
також 4 423 (чотири тисячі чотириста
двадцять три) 83 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 21 листопада 2014
року

Суддя
Є.В.
Павленко