ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

27 листопада 2014 р. Справа № 902/1402/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Маслія І.В. при секретарі
судового засідання Василишеній Н.О.

За участю представників сторін:

позивача: Притика Н.М., Павлишен В.С., -
представники за довіреністю;

відповідача: ОСОБА_3 - представник за
угодою.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду справу

за позовом: Департаменту
агропромислового розвитку Вінницької
облдержадміністрації (21000, м. Вінниця,
вул. Соборна, 15 А)

до:Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4
(21000, АДРЕСА_1)

про стягнення 56976,05 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької
області звернувся Департамент
агропромислового розвитку Вінницької
обласної державної адміністрації
(далі-позивач) з позовом до ФОП ОСОБА_4
(далі-відповідач) про стягнення з
останньої 56 976, 05 грн., з яких: 44 854,49 грн. -
податку на додану вартість на орендну
плату; 5 501, 39 грн. - орендної плати; 6 620,17
грн. - штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 02.10.14 р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду.

Розгляд справи неодноразово
відкладався у зв'язку з невиконанням
сторонами вимог суду, викладених у
відповідних ухвалах.

14.11.14 р. через канцелярію суду надійшов
відзив відповідача, відповідно до
якого останній проти позову заперечує,
у зв'язку з його безпідставністю.

Також на виконання вимог ухвал суду,
надходило ряд документів, що долучені
до матеріалів справи.

В судове засідання 27.11.14 р. з'явилися
представники сторін.

Дослідивши матеріали справи судом
встановлено наступне.

Між позивачем та відповідачем 25.10.07 р.
укладено договір оренди приміщення, що
належить до спільної власності
територіальних громад області, який
продовжено договором оренди
індивідуально визначеного (нерухомого
та іншого) майна, що є об'єктом права
спільної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст Вінницької
області №72 від 12.08.10 р.

Згідно умов вказаних договорів,
відповідач отримав у користування та
користувався нерухомим майном
загальною площею 475 м2, за що
зобов'язаний сплачувати поточні
платежі за орендну плату та комунальні
послуги не пізніше 10-го числа місяця
наступного за звітним та пункту 3.5.
Договору від 12.08.10 р. - не пізніше 20 числа
місяця наступного за звітним.

Пунктом 5.2 договорів визначено, що
Відповідач зобов'язаний своєчасно і в
повному обсязі сплачувати орендну
плату та плату за комунальні послуги та
експлуатаційні витрати.

Протягом дії Договорів позивач
нараховував орендну плату та сплачував
податок на додану вартість до
державного бюджету.

Однак, внаслідок врахування
Господарським судом Вінницької
області рішення від 09.12.2010 року справа
2/182-10) вартості витрат проведеного
ремонту підвального приміщення у
розмірі 149 127,00 грн. в рахунок орендної
плати за користування приміщенням, та
зарахування за фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4 вартість витрат
ремонту підвального приміщення у
розмірі 135 965, 00 грн. в рахунок орендної
плати за користуванням підвальним
приміщенням (рішення Господарського
суду Вінницької області від 23.11.2011 р.
справа № 11/138/2011/5003,) у відповідача
виникла заборгованість з податку на
додану вартість на орендну плату перед
позивачем оскільки відповідно до
вищезазначених рішень суду було
зараховано заборгованість в рахунок
орендної плати а податок на додану
вартість яку позивач (сплатив до
державного бюджету) залишилась не
відшкодованою.

Вказані договори було розірвано за
згодою сторін 14.06.12 р., а майно повернуто
позивачу.

Таким чином позивач, посилаючись на
приписи ст.ст. 526,527,631 ЦК України,
просить суд стягнути з відповідача 44
854,49 грн. - податку на додану вартість на
орендну плату; 5 501, 39 грн. - орендної
плати; 6 620,17 грн. - штрафних санкцій.

В судовому засіданні представники
позивача заявлені позовні вимоги
підтримали у повному обсязі та просили
суд їх задовольнити, зокрема
посилаючись на наступне:

- позивач є платником податків з 02.12.10 р.,
та враховуючи орендні операції,
сплачував податок на додану вартість, а
враховуючи відсутність грошових
надходжень від орендаря, останній
повинен компенсувати позивачу
сплачені ПДВ;

- у своїх додаткових поясненнях позивач
вказує, що сплативши ПДВ без отримання
реальної орендної плати, останній
отримав збитки, що підлягають
відшкодування;

- 5 501,39 грн. сума невиконаного
зобов'язання щодо сплати орендної
плати, що повинна бути стягнута в
судовому порядку;

- штрафні санкції на суму 6 620,17 грн.
нараховані згідно розрахунку, у зв'язку
з невиконанням зобов'язань, які також
повинні бути стягнуті з відповідача.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав письмовий відзив,
проти задоволення позову заперечував,
посилаючись зокрема на наступне:

- посилаючись на приписи ст.ст. 778,
776 ЦК України останній здійснив
поліпшення орендованого майна, а
власник майна (Вінницька обласна рада)
прийняла рішення про зарахування
ремонтних робіт вартістю 394 989,0 грн. до
невід'ємних поліпшень об'єкту оренди, у
зв'язку з чим у відповідача відсутня
заборгованість з орендної плати;

- ПДВ, який просить стягнути
позивач, входить до складу орендної
плати, а у зв'язку з відсутністю
заборгованості по орендній платі,
відсутні і зобов'язання щодо сплати
ПДВ;

- зазначає також інші обставини,
які, на його думку, вказують на
безпідставність позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи в
їх сукупності та надавши їм правову
оцінку, суд приходить до висновку що
позов задоволенню не підлягає виходячи
з наступного.

Відповідно до умов договору 25.10.07 р. та
договору від 12.08.10 р. орендар отримав у
користування нерухоме майно, а саме:
підвальне приміщення загальною площею
475 кв.м. вартістю 414 675,50 грн. (та вартістю
906 363 грн., п.1.2 Договору від 12.08.10 р.)

Розмір орендної плати за перший місяць
(враховуючи пролонгацію договору,
починаючи з серпня 2010 року) встановлено
у сумі 9 365,25 грн. на місяць без ПДВ. За
кожен наступний місяць розмір
орендної плати визначається шляхом
коригування на індекс інфляції.
Нарахування ПДВ на суму орендної плати
здійснюється у порядку визначеному
законодавством, (п.п. 3.2, 3.3).

Орендна плата перераховується
орендарем щомісячно не пізніше 20 числа
місяця, наступного за звітним (п. 3.5).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем надано відповідачу орендних
послуг на суму 524 801,93 грн.

Згідно ч.2 ст.776 ЦК України, капітальний
ремонт речі, переданої у найм,
провадиться наймодавцем за його
рахунок, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 778 ЦК України визначено, що
наймач може поліпшити річ, яка є
предметом договору найму, лише за
згодою наймодавця. Якщо поліпшення
можуть бути відокремлені від речі без
її пошкодження, наймач має право на їх
вилучення. Якщо поліпшення речі
зроблено за згодою наймодавця, наймач
має право на відшкодування вартості
необхідних витрат або на зарахування
їх вартості в рахунок плати за
користування річчю. Якщо наймач без
згоди наймодавця зробив поліпшення,
які не можна відокремити без шкоди для
речі, він не має права на відшкодування
їх вартості.

В судовому засіданні встановлено, а
матеріалами справи підтверджено той
факт, що орендарем проведено ремонтні
роботи щодо поліпшення об'єкту оренди
на суму 394 989,00 грн., які, відповідно до
Рішення Вінницької обласної ради 8
сесії 6 скликання № 249 від 23.12.13 р.
віднесено до невід'ємних поліпшень
об'єкту оренди. Контроль за виконанням
вказаного рішення покладено на
постійну комісію обласної ради з
питань регулювання комунальної
власності та приватизації.

Тобто, враховуючи положення вказаних
вище норм цивільного законодавства, а
також рішення власника майна, суд
приходить до висновку, що орендар
отримав право на зарахування коштів
витрачених на проведення ремонту в
рахунок орендної плати, а здійснити
таке зарахування або відмовити у цьому,
повинен власник майна, або
уповноважений ним орган(комісія).

Окрім того, в судовому засіданні
встановлено, що орендарем також
сплачувалися грошові кошти в рахунок
орендної плати на загальну суму 189 354,05
грн.

Таким чином, фактичну оплату та рішення
про віднесення ремонтних робіт до
невід'ємних поліпшень, загальна сума
понесених витрат орендаря щодо сплати
орендної плати складає 584 343,05 грн., що
значно перевищує загальну суму
орендної плати за весь період.

Щодо позовної вимоги про стягнення ПДВ
у розмірі 44 854,49 грн.

Відповідно до ст.4 ГК України не є
предметом регулювання цього Кодексу
відносини з приводу сплати податків,
які врегульовані податковим
законодавством.

Частиною 2 ст.1 ЦК України унормовано, що
цивільне законодавство не регулює
податкові відносини.

У сфері податкового (публічного права)
можуть лише використовуватися
юридичні конструкції цивільного чи
господарського права, однак, правове
регулювання податкових (фінансових)
відносин здійснюється окремим
спеціальним законодавством.

В якості нормативної підстави
заявленого позову, позивач (із
письмових пояснень), що надійшли до
суду 26.11.14 р. року посилається на п. 201.4
ст. 201, та п. 188.1 ст. 188 Податкового
кодексу України.

Тобто спірна сума є сумою ПДВ, яка
сплачена позивачем до державного
бюджету в складі орендної плати.
Порядок її нарахування, сплати і
повернення регулюється спеціальними
нормами податкового законодавства, а
спори з питань оподаткування не
відносяться до компетенції
господарських судів і вирішуються в
порядку адміністративного
судочинства.

Суд зазначає, що аналогічна правова
позиція викладена в постановах
Верховного Суду України від 16.05.2011 року
у справі № 10/7, від 30.05.2011 року у справі №
24/135 (24/0245), від 30.05.2011 року у справі № 14/209
(02-4/4-14).

Щодо посилання позивача на спричинення
збитків, у вигляді сплати ПДВ без
отримання орендної плати.

Приписами ч.ч.1-3 ст.632 ЦК України
встановлено, що ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
У випадках, встановлених законом,
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом. Зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Як вказувалось вище позивач просить
стягнути з відповідача збитки,
спричинені сплатою ПДВ без отримання
орендної плати.

Однак наведене позивачем
обґрунтування позовних вимог в
сукупності із нормами матеріального
законодавства які зазначено в позовній
заяві на переконання суду не можуть
слугувати підставою для задоволення
позову виходячи з наступних міркувань.

Невиконання особою податкових
зобов'язань чи порушення приписів
податкового законодавства не
визнається Цивільним Кодексом України
підставою для покладення на неї
цивільно-правової відповідальності до
якої відносяться збитки.

За загальним принципом цивільного
права особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Так, згідно зі статтею 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

Приписами пункту 4 статті 611 вказаного
Кодексу унормовано, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, у вигляді
відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу
України особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування. У
розумінні цієї статті Цивільного
кодексу України збитками є втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є мірою
цивільно-правової відповідальності,
загальними умовами якої є протиправний
характер поведінки особи, на яку
передбачається покласти
відповідальність, або настання інших,
спеціально передбачених законом чи
договором обставин.

Застосування цивільно-правової
відповідальності можливе лише при
наявності передбачених законом умов.
Їх сукупність утворює склад цивільного
правопорушення, який є підставою
цивільно-правової відповідальності.
Склад цивільного правопорушення,
визначений законом для настання
відповідальності у формі
відшкодування збитків, утворюють
наступні елементи: суб'єкт, об'єкт,
об'єктивна та суб'єктивна сторона.
Суб'єктом є боржник; об'єктом -
правовідносини по зобов'язаннях;
об'єктивною стороною - наявність
збитків у майновій сфері кредитора,
протиправна поведінка у вигляді
невиконання або неналежного виконання
боржником свого зобов'язання,
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою боржника і збитками;
суб'єктивну сторону цивільного
правопорушення складає вина, яка
представляє собою психічне відношення
особи до своєї протиправної поведінки
і її наслідків.

Враховуючи наведені вище законодавчі
норми суд приходить до висновку, що
протиправною в розумінні зазначених
норм визнається поведінка, яка порушує
норми цивільного права, які містять
певні заборони або імперативні
правила.

Разом з тим, позивачем не доведено суду
спричинення йому збитків відповідачем
у розумінні Цивільного кодексу
України, у зв'язку з чим відсутні
підстави для задоволення даної
позовної вимоги.

Щодо стягнення орендної плати у
розмірі 5 501,39 грн.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
ухвалами суду віл 29.10.14 р. та від 18.11.14 р.
від позивача вимагалися: детальний
обґрунтований розрахунок
заборгованості з орендних платежів;
детальний обґрунтований розрахунок
штрафних санкцій.

Разом з тим, з поданого позивачем
розрахунку неможливо встановити
розміру орендної плати, яка підлягає
стягненню.

Окрім того, як зазначено вище, суд
прийшов до висновку, що загальна сума
понесених витрат орендаря щодо сплати
орендної плати складає 584 343,05 грн., що
перевищує загальну суму орендної плати
за весь період.

Щодо стягнення штрафних санкцій у
розмірі 6 620,17 грн.

У п.3.6. Договору від 12.08.10 р. визначено, що
у випадку прострочення здійснення
орендних платежів або здійснення їх у
неповному розмірі, орендар сплачує на
користь орендодавця пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми боргу за кожний день прострочення,
включаючи день оплати.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Разом з тим, з поданого позивачем
розрахунку штрафних санкцій взагалі не
можливо встановити: ні суми
заборгованості, на яку нараховується
пеня; ні моменту виникнення
(прострочення) зобов'язання; ні
кількості днів; ні дати закінчення
нарахування пені.

Таким чином, позивачем не надано суду
обргрунтованого розрахунку пені, у
зв'язку з чим у суду відсутні підстави
для її стягнення.

Відповідно до ст. 32, ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вище викладене, суд прийшов
до висновку, що позов про стягнення з
відповідача податку на додану
вартість, орендної плати та штрафних
санкцій задоволенню не підлягає.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК
України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82-84, 115
Господарського процесуального кодексу
України суд,-

ВИРІШИВ :

У позові відмовити повністю.

Повний текст рішення суду оформлено і
підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК
України 02 грудня 2014 р.

Суддя Маслій
І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи