РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"02" грудня 2014 р.
Справа № 924/1103/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя Гулова
А.Г.

суддя
Петухов М.Г. ,

суддя
Маціщук А.В.

при секретарі судового засідання Яцюку
В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Стахович Л.М. -
представник за довіреністю від 18.12.2013р.;

від відповідача: Златогурського В.О. -
представника за довіреністю від
26.09.2014р. № 01-440

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Хмельницькбудзамовник"

на рішення господарського суду
Хмельницької області від 16.10.2014 р.

у справі № 924/1103/14 (суддя Муха М.Є.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Хмельницьке шляхово -
будівельне управління 56", м.
Хмельницький

до Комунального підприємства
"Хмельницькбудзамовник", м.
Хмельницький

про стягнення 174 509,09грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 16.10.2014 р. у
справі №924/1103/14 задоволено частково
позов Публічного акціонерного
товариства "Хмельницьке шляхово -
будівельне управління № 56" до
Комунального підприємства
"Хмельницькбудзамовник" про стягнення
174 509, 09 грн. Стягнуто з Комунального
підприємства "Хмельницькбудзамовник"
на користь Публічного акціонерного
товариства "Хмельницьке шляхово -
будівельне управління № 56" - 115 984,63 грн.
боргу, 13 285,48 грн. штрафу, 7 789,11 грн. пені,
23 126,59 грн. 25% річних, 14 323,01 грн.
інфляційних нарахувань, 3 490,17
грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду першої інстанції, Комунальне
підприємство "Хмельницькбудзамовник"
звернулося з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення господарського
суду Хмельницької області від 16.10.2014 р.
у справі № 924/1103/14 змінити, відмовивши
позивачеві в задоволенні позовних
вимог щодо стягнення з відповідача
штрафу, пені, індексації та річних.

Скаржник вважає, що рішення
господарського суду є незаконним та
таким, що прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів,
скаржник (відповідач) вказує, зокрема,
наступне:

- позивач надіслав відповідачеві копію
позову з додатком, в якому містилася
ксерокопія договору № 21 кп від 07.10.2013р.
Відсутність у відповідача оригіналу
примірника цього договору викликає
сумніви щодо дійсності його підписання
уповноваженими на те сторонами;

- судом не з'ясовано питання яким чином
здійснювалася господарська операція
за вказаним договором (транспортування
136 тон асфальтно-бетонної суміші згідно
накладних від 08.10.2013р. без наявності
товарно-транспортних накладних), адже
110 тон на суму 115 984, 44 грн.
залишилися не оплаченими;

- судом залишено поза увагою ті факти,
що вказаний договір не містить
обов'язкових умов в частині визначення
ціни товару, кількості поставки, строку
поставки, місця поставки, вимог до
якості, гарантій якості;

- судом не досліджувалися обставини
щодо виконання сторонами умов
договору, визначених у п.п. 4.1., 4.2., 4.2.1.,
5.1., а саме в частині подачі заявки на
поставку з зазначенням обсягу, місця та
часу поставки.

З огляду на викладені вище аргументи на
підтвердження своєї правової позиції,
відповідач вважає, що судом першої
інстанції було частково задоволено
позов за відсутності на те визначених
законом підстав, у зв'язку з чим
оскаржене рішення слід змінити в
частині стягнення з відповідача
штрафу, пені, індексації та річних.

Від позивача - Публічного акціонерного
товариства "Хмельницьке шляхово -
будівельне управління 56" надійшов
відзив на апеляційну скаргу
відповідача, відповідно до якого
товариство просить оскаржене рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, а в задоволенні апеляційної
скарги - відмовити з підстав, наведених
у відзиві.

2 грудня 2014 року в судовому засіданні
Рівненського апеляційного
господарського суду представник
скаржника підтримав доводи, наведені в
апеляційній скарзі, стверджує, що судом
першої інстанції при винесенні
оскарженого рішення було порушено
норми матеріального та процесуального
права. З огляду на вказане, вважає, що
рішення господарського суду
Хмельницької області від 16.10.2014 р. у
справі № 924/1103/14 слід змінити та
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення штрафу,
пені, індексації та річних, враховуючи,
при цьому, важкий фінансовий стан
підприємства. Окрім того, представник
відповідача підтвердив факт оплати
26.11.2013р. отриманого згідно видаткової
накладної №РН-0000116 від 08.10.2013р.
товару.

Представник позивача - Публічного
акціонерного товариства "Хмельницьке
шляхово - будівельне управління 56" - у
судовому засіданні заявив, що з
доводами скаржника не погоджується,
вважає їх безпідставними, а оскаржене
рішення таким, що відповідає
встановленим обставинам справи та
нормам закону. З огляду на зазначене,
просить суд відмовити в задоволенні
апеляційної скарги.

Колегією суддів оглянуто в судовому
засіданні оригінали виписки по
особовому рахунку за 26.11.2013р. №5001,
договору поставки від 07.10.2013р. № 21кп,
оригінали видаткових накладних №№
РН-0000116, 0000117 від 08.10.2013р. та довіреність
№413 від 07.10.2013р.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
перевіривши повноту з'ясування та
доведеність всіх обставин, що мають
значення для справи, відповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи, правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскарженого рішення, судова колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
07.10.2013р. між Публічним акціонерним
товариством "Хмельницьке шляхово -
будівельне управління № 56"
(постачальник) та Комунальним
підприємством "Хмельницькбудзамовник"
(покупець) укладено договір поставки №
21 кп (а.с. 10-11) (далі по тексту -
Договір).

Відповідно до п.п.1.1 Договору
постачальник зобов'язується поставити
покупцеві асфальтобетонну суміш.
Підтвердженням факту узгодження
сторонами найменування, кількості,
ціни товару є прийняття покупцем
товару по видатковій накладній виданій
постачальником, яка після її
підписання сторонами має силу
специфікації. Продаж товару
здійснюється за договірними цінами.
Ціна товару вказана у видаткових
накладних, які є невід'ємною частиною
цього Договору. Загальна сума Договору
складається із сум, зазначених у
видаткових накладних. (п.2 Договору).

За умовами п. 3 Договору оплата за товар
здійснюється наступним чином:
перерахування 50% вартості товару
покупцем на розрахунковий рахунок
постачальника в день відвантаження
згідно суми, вказаної у видатковій
накладній. Оплата решти 50% вартості
товару покупцем на розрахунковий
рахунок постачальника протягом 5 (п'яти)
календарних днів з моменту проведення
відвантаження. Підставою для оплати є
рахунок або видаткова накладна. 3а
погодженням сторін, черговість
зарахування платежів по даному
Договору встановлюється на розсуд
постачальника незалежно від
призначення платежу, зазначеного в
платіжних документах покупця.
Постачальник має право зарахувати
отримані кошти в рахунок минулих
заборгованостей покупця.

У п. 5 Договору сторони погодили, що
місце поставки та умови поставки
товару у відповідності з правилами
"Інкотермс 2010" вказуються в заявці.
Приймання товару за якістю та
кількістю здійснюється покупцем в день
відвантаження товару. Претензії,
подані після зазначеного строку,
постачальником не розглядаються. Товар
вважається прийнятим і таким, що
належить покупцю з моменту підписання
видаткової накладної представником
покупця.

Згідно з п. 6.1. Договору право власності
на товар та ризик його випадкової
загибелі переходить до покупця в
момент передачі Товару
Постачальнику/перевізнику (або
експедитору) та оформлення належних
документів видаткової
накладної/декларації,
товарно-транспортної накладної.

У розділі 8 Договору сторони погодили
умови відповідальності сторін.

Так, згідно з п.п. 8.1.- 8.3. Договору, у
випадку порушення зобов'язань за цим
Договором, сторони несуть
відповідальність, визначену даним
Договором та чинним законодавством
України. У випадку, якщо покупець у
термін, зазначений у п.3.1.1. та п.3.1.2.
цього Договору не оплатив або оплатив
не в повному обсязі товар, він
зобов'язаний сплатити постачальнику
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від вартості простроченої
суми коштів за кожен календарний день
прострочення платежу та 25% річних за
користування чужими грошовими коштами,
починаючи з дня прострочення платежу.
За прострочення оплати за товар понад 15
календарних днів покупець сплачує
постачальнику додатково штраф у
розмірі 10 (десяти) відсотків від
вартості неоплаченого вчасно товару.
Сплата штрафних санкцій не звільняє
покупця від подальшого виконання своїх
зобов'язань за цим Договором перед
постачальником.

Як свідчать наявні в матеріалах справи
докази, позивач на виконання умов
договору за видатковими накладними №
РН-0000116 та РН-0000117 від 08.10.13р. поставив
відповідачу асфальтобетонну суміш на
загальну суму 132 854,90 грн. (а.с. 12-13). Від
імені відповідача вказаний товар
отримав Якубовський Казимір Йосипович,
діючий за довіреністю № 413 від 07.10.13р.

В матеріалах справи міститься копія
довіреності відповідача № 413 від
07.10.2013р., яку видано інженеру -
енергетику Якубовському Казиміру
Йосиповичу на отримання від
ПАТ ШБ - 56 асфальту у кількості 126 т.
Довіреність дійсна до 17.10.2013р. (а.с. 40).

До матеріалів справи позивачем
долучено копію акту звірки
взаєморозрахунків станом на 31.10.2013р.
між Публічним акціонерним товариством
"Хмельницьке шляхово - будівельне
управління № 56" та Комунальним
підприємством "Хмельницькбудзамовник",
згідно з яким сторони засвідчили той
факт, що заборгованість відповідача
перед позивачем станом на 31.10.2013р.
становить 132 854,90 грн. (а.с. 25). Вказаний
акт підписаний представниками сторін
та скріплений їх печатками.

Станом на 26.11.2013р. відповідач свої
договірні зобов'язання виконав
частково, провівши оплату отриманого
товару на суму 16 870,27грн., що
стверджується випискою по особовому
рахунку позивача №5001 за 26.11.2013р.
(а.с. 39).

У судовому засіданні представник
відповідача підтвердив факт оплати
26.11.2013р. отриманого згідно видаткової
накладної № РН-0000116 від 08.10.2013р. товару.

Таким чином, наявними в матеріалах
справи доказами підтверджується, що
залишок боргу відповідача перед
позивачем становить 115 984,63 грн.

Оскільки відповідач в добровільному
порядку борг не сплатив, позивач,
посилаючись, зокрема, на ст. 526, 530, 546, 625
ЦК України, ст. ст. 174, 193, 265 ГК України,
31.07.2014р. звернувся із позовом до суду
першої інстанції, відповідно до якого
просив стягнути з відповідача 174 560,60
грн., з яких 115 984,63грн. боргу за отриману
відповідно до умов договору поставки
від 07.10.13р. №21 кп асфальтобетонну суміш,
13 285,48грн. штрафу, 7 795,12 грн.
пені, 23 172,36 грн. 25% річних та 14 323,01 грн.
інфляційних втрат.

14.10.14р. представником позивача було
подано заяву про уточнення позовних
вимог, згідно з якою зменшено розмір
позовних вимог, а саме позивач просив
стягнути: 174 509, 09 грн.,
в т.ч. 115 984,63 грн. основного боргу, 13 285,48
грн. штрафу, 7 789,11 грн. пені, 23 126,86грн. 25%
річних та 14 323,01 грн. втрат від інфляції.

Аналізуючи встановлені обставини у
даній справі та переглядаючи спірні
правовідносини на предмет наявності
правових підстав для задоволення
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції приймає до уваги наступні
положення чинного законодавства.

В силу дії ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

У відповідності до ст. 20 ГК України
держава забезпечує захист прав і
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів. Кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів.

Як убачається із встановлених обставин
у даній справі, між сторонами виникли
договірні правовідносини на підставі
укладення договору поставки №21кп від
07.10.2013р.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частин 1, 2 статті 712
ЦК України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

У відповідності до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу
України та статтею 193 Господарського
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

Судом встановлено, позивач на
виконання умов Договору поставив
відповідачу асфальтобетонну суміш на
загальну суму 132 854, 90 грн., проте
відповідач договірні зобов'язання не
виконав у повному обсязі. В матеріалах
справи відсутні докази на
підтвердження факту проведення
відповідачем оплати товару на суму 115
984,63 грн.

Отже, всупереч наведеним вище
положенням чинного законодавства та
умовам Договору, відповідач частково
не виконав свого обов'язку щодо оплати
поставленого товару, у зв'язку з чим в
останнього виникла заборгованість
перед позивачем на суму 115 984, 63 грн.

Окрім того, в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції представник
відповідача підтвердив факт оплати
26.11.2013р. отриманого згідно видаткової
накладної № РН-0000116 від 08.10.2013р. товару,
у якій є посилання на договір № 21 кп від
07.10.2013р., тим самим підтвердив факт
отримання від позивача товару згідно
вказаного договору. Інших доказів щодо
виконання договірних зобов'язань
відповідач суду не надав.

Також судова колегія зважає й на ту
обставину, що відповідач підтвердив
отримання товару на суму 132 854,90 грн. і
шляхом засвідчення своїм підписом акту
звірки взаєморозрахунків сторін
станом на 31.10.2013р.

Окрім того, товарно-матеріальні
цінності за видатковими накладними №
РН-0000116 та РН-0000117 від 08.10.13р. на загальну
суму 132 854,90 грн. від імені відповідача
були отримані уповноваженою на те
особою - Якубовським Казиміром
Йосиповичем за довіреністю № 413 від
07.10.13р., яка станом на момент вчинення
господарської операції була дійсною.

Суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги доводи скаржника щодо
недійсності укладеного договору
поставки з підстав підписання його
неуповноваженими на те особами. При
цьому, колегія суддів зважає на те, що
скаржник не надав, а в матеріалах
справи відсутні належні докази на
підтвердження факту доведення в
судовому порядку недійсності
вказаного договору.

Крім того, відповідач в обгрунтування
своїх вимог не посилається на
незаконне використання його печатки,
на наявність службового розслідування
за фактом незаконного використання
печатки. Не надані відповідачем і
докази звернення в правоохоронні
органи щодо обставин, на які
посилається відповідач на
обгрунтування своїх тверджень про
недійсність Договору. Доказів передачі
печатки іншій особі, втрати печатки
судам першої та апеляційної інстанції
надано також не було. Поряд з тим, не
надано жодних інших документів, які б
свідчили про те, що будь-яка інша особа
підприємства була притягнута до
відповідальності за незаконне
використання печатки.

Вказане підтверджує, що господарську
операцію вчинено уповноваженими на те
особами.

Оригінал договору поставки №21кп від
07.10.2013р. було оглянуто у судовому
засіданні, а часткова оплата вартості
товару, отриманого за цим договором,
підтверджує факт прийняття його до
виконання сторонами.

Таким чином, наявні в матеріалах справи
докази свідчать про те, що на момент
розгляду справи в судах першої та
апеляційної інстанцій відповідачем не
було надано жодних належних доказів на
підтвердження факту погашення
основної суми боргу в розмірі 115 984,63грн.

За таких обставин, колегія суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення суми основного боргу як
таким, що узгоджуються з нормами закону
та підтверджується наявними в
матеріалах справи доказами.

У частині визначення правових підстав
для задоволення позовних вимог про
стягнення 7 789,11грн. пені та 13
285,48 грн. штрафу, колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно норм статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п.п. 8.1-8.3 Договору, у
випадку, якщо покупець у термін,
зазначений у п.3.1.1. та п.3.1.2. цього
Договору не оплатив або оплатив не в
повному обсязі товар, він зобов'язаний
сплатити постачальнику пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості простроченої суми коштів за
кожен календарний день прострочення
платежу та 25% річних за користування
чужими грошовими коштами, починаючи з
дня прострочення платежу. За
прострочення оплати за товар понад 15
календарних днів покупець сплачує
постачальнику додатково штраф в
розмірі 10 (десяти) відсотків від
вартості неоплаченого вчасно товару.
Сплата штрафних санкцій не звільняє
покупця від подальшого виконання своїх
зобов'язань за цим Договором перед
постачальником.

Всупереч вимогам статті 193 ГК України,
відповідачем не були виконані належним
чином договірні господарські
зобов'язання, що є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Зокрема, у ч. 1 ст. 230 ГК України
зазначено, що штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Приймаючи до уваги наведені вище умови
Договору та зважаючи на встановлений
факт прострочення відповідачем
виконання зобов'язання, суд
апеляційної інстанції погоджується із
висновком суду першої інстанції
стосовно того, що пеня в сумі 7 789,11 грн.
та штраф в сумі 13 285,48 грн.
нараховані позивачем цілком
правомірно із урахуванням наведених
вище положень чинного законодавства та
умов Договору, а тому позовні вимоги в
цій частині підлягають до задоволення.

З'ясовуючи питання про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог в частині стягнення 25%
річних в сумі 23 126,86 грн., суд
апеляційної інстанції враховує
наступне.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Грошовим зобов'язанням вважається
зобов'язання, змістом якого є сплата
боржником грошей. Грошові зобов'язання
можуть бути частиною інших оплатних
зобов'язань (наприклад, обов'язок
покупця сплатити гроші за придбаний
товар, обов'язок наймача оплатити
користування майном тощо), а можуть
мати самостійний характер (відносини
позики, кредиту, банківського вкладу
тощо).

Сторони у п.п.8.2 договору погодили, що
відповідач за порушення строків оплати
товару сплачує 25% річних за
користування чужими грошовими коштами,
починаючи з дня прострочення платежу.

Отже, враховуючи встановлений та
підверджений наявними в матеріалах
справи доказами факт неналежного
виконання боржником свого грошового
зобов'язання за Договором, та з
урахуванням проведеної перевірки
розрахунку позивача 25 % річних, судова
колегія погоджується з тим , що позовні
вимоги в частині стягнення 25% річних в
сумі 23 126,59 грн. є правомірними, а тому
підлягають до задоволення, тоді як у
стягненні 0,27 грн. 25% річних слід
відмовити.

Стосовно заявлених позовних вимог в
частині стягнення інфляційних втрат в
розмірі 14 323,01грн. за
листопад 2013 року - червень 2014 року, то
судова колегія, з урахуванням положень
ст. 625 ЦК України, листа Верховного Суду
України „Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997
№62-97р. та встановленого судом факту
прострочення відповідачем виконання
зобов'язання, вважає, що нарахування
позивачем інфляційних втрат в сумі 14
323,01 грн. є правомірним, а тому суд
першої інстанції дійшов цілком
законного та обгрунтованого висновку
про задоволення позову в цій частині.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції надав
оцінку наявним у справі доказам за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, що
відповідає вимогам ст. 43 ГПК України.

В силу норм ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Натомість, скаржником не надано жодних
належних та допустимих доказів у
розумінні ст. ст. 32, 33, 34 ГПК
України на підтвердження своєї
правової позиції, викладеної в
апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія
зазначає, що доводи скаржника,
викладені в апеляційній скарзі, не
спростовують встановлених обставин
справи, не підтверджуються наявними в
матеріалах справи доказами та
суперечать положенням чинного
законодавства, а тому не приймаються
судом апеляційної інстанції до уваги.

Отже, рішення господарського суду
Хмельницької області від 16.10.2014 р. у
справі №924/1103/14 прийняте за повного
з'ясуванням усіх обставин, що мають
значення для справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому відсутні підстави для його зміни
чи скасування в порядку статті 104 ГПК
України.

Керуючись ст.ст.101,103,105 Господарського
процесуального кодексу України,
Рівненський апеляційний господарський
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Хмельницької області від 16.10.2014 р. у
справі №924/1103/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Хмельницькбудзамовник",
м. Хмельницький - без задоволення.

2. Справу №924/1103/14 повернути до
господарського суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Гулова А.Г.

Суддя
Петухов М.Г.

Суддя
Маціщук А.В.