КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р. Справа№ 911/2002/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Куксова В.В.

Самсіна Р.І.

при секретарі судового засідання
Котовський С.О.

за участю представників сторін:

від прокурора: Харченко М.А. за
посвідченням;

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Коверзнєв М.С. - за
належним чином оформленою довіреністю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт"

на рішення Господарського суду
Київської області від 29.07.2013 року

у справі № 911/2002/13 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Заступника прокурора
Тернопільської області в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у Тернопільській області

до відповідача: Державного
підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт"

про стягнення 3035968,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Київської області від 29.07.2013 року у
справі № 911/2002/13 (суддя Рябцева О.О.)
задоволено позов Заступника прокурора
Тернопільської області в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у Тернопільській області до
Державного підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт".

Так, наведеним рішенням стягнуто з
відповідача: в доход спеціального
фонду Державного бюджету України 910790,40
грн. збитків; в доход спеціального
фонду місцевого бюджету
Хоростківської міської ради 1517984,00 грн.
збитків; в доход спеціального фонду
місцевого бюджету Тернопільської
обласної ради 607193,60 грн. збитків.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Державне підприємство спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, відповідно до
якої просить апеляційний суд скасувати
рішення повністю та прийняти нове, яким
у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї скарги апелянт
посилається на те, що в процесі
реорганізації підприємства змін в його
виробничій діяльності та використанні
природних ресурсів не відбулося, забір
води здійснюється з тих же самих
свердловин, обсяги води істотно
зменшились, а отже підстав
стверджувати про завдання збитків
державі та порушень законодавства про
охорону навколишнього середовища.

Скарга апелянта вмотивована тим, що
судом не було дослідження факту
нанесення збитків в розумінні ст. 22
Цивільного кодексу України.

Позивач, згідно з поданим до суду
відзивом, проти доводів апеляційної
скарги заперечив та просить в
задоволенні апеляційної скарги про
скасування оскаржуваного рішення
відмовити.

Відповідач, згідно з поданим
клопотанням про зупинення провадження
по справі просить суд зупинити
провадження по справі до вирішення
пов'язоної справи №876/12259/13 (№819/2007/13-а)
Вищім адміністративним судом України.

Відповідно до ст. 79 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом

Відповідно до п. 3.16 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року, під неможливістю
розгляду даної справи слід розуміти
неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

Наведене клопотання відповідача про
зупинення провадження у справі не
підлягає задоволенню, оскільки судом
не встановлено неможливість (зокрема,
через наявність будь-яких перешкод)
розгляду даної справи до вирішення
справи №876/12259/13 (№819/2007/13-а) Вищім
адміністративним судом України.

Відповідач, відповідно до поданого
клопотання про витребування доказів
просить витребувати документи, які на
думку відповідача дадуть змогу
об'єктивно з'ясувати зміст та
тривалість усієї процедури оформлення
дозволу на спеціальне використання
води.

Наведене клопотання відповідача про
витребування доказів не підлягає
задоволенню, оскільки в матеріалах
справи міститься достатня кількість
доказів для розгляду справи по суті, а
тому колегія суддів не вбачає
необхідності для задоволення даного
клопотання.

Відповідач, згідно з поданим
клопотанням про призначення судової
експертизи, просить суд призначити
інженерно-екологічну та
судово-бухгалтерську експертизу.

За розглядом заявленого відповідачем
клопотання про призначення у справі
судової експертизи судом відмовлено у
його задоволенні через наступне.

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 4 від
23.03.2012 року "Про деякі питання практики
призначення судової експертизи"
зазначено, що судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

У наведеному пункті постанови, також,
міститься висновок, що неприпустимо
ставити перед судовими експертами
правові питання, вирішення яких чинним
законодавством віднесено до
компетенції суду, зокрема, про
відповідність окремих нормативних
актів вимогам закону, про правову
оцінку дій сторін тощо.

Заявлені позивачем вимоги
обґрунтовані посиланням на обставини,
які підтверджені представленими до
матеріалів справи доказами що
підлягають оцінці судом в порядку
передбаченому нормами процесуального
кодексу (ст. 43 ГПК України).

Питання, щодо з'ясування яких
відповідачем заявляється про
необхідність призначення у справі
судової експертизи є такими, що
виходячи з предмету та підстав
заявленого позову, для вирішення спору
по суті відсутня потреба у спеціальних
знаннях в цій сфері.

Відповідач, відповідно до поданого
через канцелярію суду клопотання про
залучення іншого відповідача, просить
суд залучити Вінницький національний
аграрний університет, як належного
відповідача по справі № 911/2002/13, колегія
суддів наведене клопотання не
задовольняє з наступних причин.

Предметом розгляду даннях справи є
стягнення збитків внаслідок порушення
відповідачем водного законодавства
України, а не дослідження питання про
заподіяння шкоди відповідачу
Державним Вінницьким проектно-
конструкторським технологічним
інститутом згідно умов договору
№13437/823.

Позивач до судового засідання, що
відбулось 03.12.2014 року, не з'явився, хоча
був належним чином повідомлений про
дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011
рорку Пленуму Вищого господарського
суду України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що
неявка представників позивача не
перешкоджає розгляду апеляційної
скарги за наявними у справі
матеріалами, та, за таких обставин,
розгляд справи за відсутності позивача
є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення учасників
судового процесу, присутніх в судовому
засіданні, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно
встановлено та матеріалами справи
підтверджується наступне.

Наказом Державної екологічної
інспекції у Тернопільській області № 1
від 03.01.2012 року та направленням на
проведення перевірки № 351 в період з
22.03.2012 року по 30.03.2012 року заступником
головного державного інспектора з
охорони навколишнього природного
середовища Тернопільскої області
Ференцом Едуардом Миколайовичем,
старшими державними інспекторами з
охорони навколишнього природного
середовища Тернопільської області
Кундратом Андрієм Степановичем,
Мельничук Тетяною Миколаївною,
державним інспектором з охорони
навколишнього природного середовища
Тернопільської області Лужецькою
Світланою Федорівною було проведено
планову перевірку додержання вимог
природоохоронного законодавства
місцями провадження діяльності ДП
"Укрспирт", в тому числі
Хоростківського МПД.

За результатами перевірки Державною
екологічною інспекцією у
Тернопільській області було складено
акт перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства від
30.03.2012 року, відповідно до якого було
встановлено, що в порушення вимог
статті 49 Водного кодексу України
забір води Хоростківським МПД з р.
Голодні стави та скид її у р. голодні
стави, забір води із 6-ти
експлуатаційних свердловин на воду
здійснюється без дозволу на спеціальне
водокористування. За період з 10.08.2011
року по 28.11.2011 року Хоростківським МПД
експлуатувалась свердловина № 1
(забрано 2020 м. куб.), свердловина № 4
(забрано 14 м. куб.) та свердловина № 5
(забрано 4361 м. куб.).

Також, у вказаному акті зазначено, що
облік забору підземної води
здійснювався у журналі встановленої
форми ПОД-11 на підставі показів
лічильників СТВ-80 в кількості 6 шт., які
не повірені. Облік забору поверхневих
вод, облік скиду підземних та
поверхневих вод здійснювався
розрахунковим методом, контроль за
якістю і кількістю скинутих у водні
об'єкти зворотних вод не здійснювався,
що являється порушенням п. 7 ст. 44
Водного кодексу України.

Використання Хоростківським МПД
підземних та поверхневих вод без
дозволу на спеціальне
водокористування також
підтверджується постановою
Гусятинського районного суду
Тернопільської області від 04.12.2012 року
у справі 1904/2760/2012.

Посилаючись на те, що відповідачем
порушено законодавство про охорону
навколишнього природного середовища,
прокурор просить суд стягнути з
відповідача 3035968,00 грн. збитків на
підставі ст. ст. 44, 111 Водного кодексу
України, розрахованих відповідно до
Методики розрахунку розмірів
відшкодування збитків, заподіяних
державі внаслідок порушення
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України № 389 від
20.07.2009 року.

Як вбачається з акта перевірки,
проведеної з 22.03.2012 року по 30.03.2012 року
Державною екологічною інспекцією в
Тернопільській області, відповідачем
порушено природоохоронне
законодавство, а саме відсутні дозволи
на спеціальне водокористування.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про законність складання акта
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства
Державною екологічною інспекцією в
Тернопільській області з урахуванням
матеріалів справи та обставин,
встановлених в акті перевірки, зокрема
відсутність у відповідача дозволів на
спеціальне водокористування.

Як зазначалось, позовними вимогами у
даній справі є стягнення з відповідача
3035968,00 грн. збитків, нарахованих за
порушення природоохоронного
законодавства.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
Державним підприємством спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт" в порушення вимог ст. 44, 49
Водного кодексу України з 01.10.2011 року по
31.12.2011 року включно використало 14000
куб.м. підземних вод та 142300 м.куб.
поверхневих вод для забезпечення
господарських та виробничих потреб без
дозволу на спеціальне
водокористування, внаслідок чого
заподіяло державі збитки на суми 736400,00
грн. та 2299568,00 грн. відповідно.

Судова колегія, оцінюючи подані докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, погоджується з висновками, з
яких виходив місцевий господарський
суд при прийнятті оскаржуваного
рішення з наступних підстав.

Статтею 6 Водного кодексу України
передбачено, що водні об'єкти є
виключною власністю народу України,
який здійснює право власності на води
через місцеві Ради народних депутатів.
Місцеві Ради несуть відповідальність
за стан навколишнього природного
середовища на своїй території і в межах
своєї компетенції, здійснюють контроль
за додержанням законодавства про
охорону навколишнього середовища,
координують діяльність відповідних
спеціально уповноважених державних
органів управління в галузі охорони
навколишнього природного середовища
та використання природних ресурсів на
території місцевої Ради, формують і
використовують місцеві фонди охорони
навколишнього природного середовища
у складі місцевих бюджетів.

Згідно із статтею 48 цього кодексу
спеціальне водокористування - це забір
води з водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів.

Відповідно до ст. 49 вищезазначеного
Кодексу спеціальне водокористування
здійснюється на підставі дозволу.
Дозвіл на спеціальне водокористування
видається: державними органами охорони
навколишнього природного середовища -
у разі використання води водних
об'єктів загальнодержавного значення;
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, обласними, Київською та
Севастопольською міськими Радами за
погодженням з державними органами
охорони навколишнього природного
середовища - у разі використання води
водних об'єктів місцевого значення.
Видача дозволу на спеціальне
водокористування здійснюється за
клопотанням водокористувача з
обгрунтуванням потреби у воді,
погодженим з державними органами
водного господарства, - в разі
використання поверхневих вод,
державними органами геології - в разі
використання підземних вод та
державними органами охорони здоров'я -
в разі використання водних об'єктів,
віднесених до категорії лікувальних.
Порядок погодження та видачі дозволів
на спеціальне водокористування
затверджується Кабінетом Міністрів
України. У дозволі на спеціальне
водокористування встановлюються ліміт
забору води, ліміт використання води та
ліміт скидання забруднюючих речовин. У
разі настання маловоддя ці ліміти
можуть бути зменшені спеціально
уповноваженими державними органами
без коригування дозволу на спеціальне
водокористування. Спеціальне
водокористування є платним.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" використання природних
ресурсів громадянами, підприємствами,
установами та організаціями
здійснюється з додержанням
обов'язкових екологічних вимог:
здійснення заходів щодо запобігання
псуванню, забрудненню, виснаженню
природних ресурсів, негативному впливу
на стан навколишнього природного
середовища.

Як вбачається з матеріалів справи,
Хоростківським МПД з жовтня 2011 року. по
грудень 2011 року без спеціального
дозволу було використано 14000 м. куб.
підземних вод та 142300 м. куб. поверхневих
вод, що підтверджується актом
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства від
30.03.2012 року, журналами обліку
використаної води форми ПОД-11 та
податковою декларацією збору за
спеціальне використання поверхневих
та підземних вод від 01.02.2012 року
відповідача.

Відповідач платіжними дорученнями № 183
від 17.11.2011 року на суму 4184,04 грн. та № 1205
від 16.02.2012 року на суму 148702,36 грн.
сплатив збір за спеціальне
використання води за 3-й квартал 2011 року
та за 4-й квартал 2011 року

Відповідно до ст. 110 Водного кодексу
України , порушення водного
законодавства тягне за собою
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову або кримінальну
відповідальність згідно з
законодавством України. При цьому
відповідальність за порушення водного
законодавства несуть особи, винні,
зокрема, у недотриманні умов дозволу
або порушенні правил спеціального
водокористування.

Статтею 68 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
встановлено, що порушення
законодавства України про охорону
навколишнього природного середовища
тягне за собою встановлену цим Законом
та іншим законодавством України
дисциплінарну, адміністративну,
цивільну і кримінальну
відповідальність.

Згідно з ст. 69 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" передбачено, що шкода
заподіяна внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього середовища підлягає
компенсації у повному обсязі.

Положеннями ч. 1 ст. 111 Водного кодексу
України встановлено, що підприємства,
установи, організації і громадяни
України, а також іноземні юридичні і
фізичні особи та особи без
громадянства зобов'язані відшкодувати
збитки, завдані ними внаслідок
порушень водного законодавства, в
розмірах і порядку, встановлених
законодавством України.

Статею 30 Водного кодексу України
встановлено, що збори за спеціальне
водокористування справляються з метою
стимулювання раціонального
використання і охорони вод та
відтворення водних ресурсів і
включають збір за спеціальне
використання води та екологічний
податок за скиди забруднюючих речовин
у водні об'єкти, які встановлюються
Податковим кодексом України.

Частиною 2 ст. 111 Водного кодексу
України відшкодування збитків,
завданих внаслідок порушень водного
законодавства, не звільняє винних від
збору за спеціальне водокористування,
а також від необхідності здійснення
заходів щодо ліквідації шкідливих
наслідків.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що сплата відповідачем
збору за спеціальне водокористування
не є підставою для звільнення
відповідача від відповідальності у
вигляді відшкодування збитків,
завданих державі внаслідок порушення
водного законодавства, передбаченої ч.
1 ст. 111 Водного кодексу України.

Згідно з п. 1.2. Методики розрахунку
розмірів відшкодування збитків,
заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України № 389 від
20.07.2009 року зі змінами, внесеними згідно
з наказом Міністерства екології та
природних ресурсів № 220 від 30.06.2011 року,
ця Методика встановлює порядок
визначення розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, у разі, зокрема, самовільного
використання водних ресурсів при
відсутності дозвільних документів
(дозволу на спеціальне
водокористування та/або спеціального
дозволу на користування надрами
(підземні води)).

Судова колегія вважає за необхідне
зазначити, що необхідною умовою для
застосування такої міри
відповідальності як відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
самовільного використання водних
ресурсів при відсутності дозвільних
документів, є встановлення самого
факту вчинення особою правопорушення,
тобто факту самовільного використання
водних ресурсів та їх обсягів.

Доводи апелянта про те, що в процесі
реорганізації підприємства змін в його
виробничій діяльності та використанні
природних ресурсів не відбулося, забір
води здійснюється з тих же самих
свердловин, обсяги води істотно
зменшились, а отже підстав
стверджувати про завдання збитків
державі та порушень законодавства про
охорону навколишнього середовища та
про те, що судом не було дослідження
факту нанесення збитків в розумінні ст.
22 Цивільного кодексу України, колегією
суддів до уваги не приймаються з огляду
на наступне.

Матеріали справи містять належні
докази самовільного використання
відповідачем водних ресурсів без
отримання дозвільних документів та
докази, що підтверджують обсяг
використаної води, то господарський
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про доведеність вини
відповідача у заподіянні державі
заявлених прокурором до стягнення
збитків.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач при визначенні розміру
збитків, спричинених відповідачем
навколишньому природному середовищу
внаслідок відсутності дозволів на
спеціальне водокористування,
застосовує Методику розрахунку
розмірів відшкодування збитків,
заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України № 389 від
20.07.2009 року.

Статтею 68 Закону України "Про охорону
навколишнього природного середовища"
передбачена відповідальність за
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища і
в тому числі зобов'язання підприємств
відшкодовувати шкоду, заподіяну ними
внаслідок таких порушень.

Відповідно до ст. 69 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" шкода, заподіяна внаслідок
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
підлягає компенсації, як правило, у
повному обсязі без застосування норм
зниження розміру стягнення та
незалежно від збору за забруднення
навколишнього природного середовища
та погіршення якості природних
ресурсів.

Перевіривши розрахунок заявлених до
стягнення збитків, заподіяних державі
внаслідок самовільного використання
води, господарський суд встановив, що
наданий прокурором розрахунок збитків
є арифметично вірним.

Отже, на підставі викладеного,
апеляційний суд погоджується з
висновком суду пешої інстанції
висновку про задоволення позовної
вимоги про стягнення з відповідача
3035968,00 грн. збитків, нарахованих за
порушення природоохоронного
законодавства.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного
кодексу України джерелами формування
спеціального фонду Державного бюджету
України в частині доходів є 30 відсотків
грошових стягнень за шкоду, заподіяну
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
внаслідок господарської та іншої
діяльності.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 69 Бюджетного кодексу
України до надходжень спеціального
фонду місцевих бюджетів належать 70
відсотків грошових стягнень за шкоду,
заподіяну порушенням законодавства
про охорону навколишнього природного
середовища внаслідок господарської та
іншої діяльності, в тому числі: до
сільських, селищних, міських бюджетів -
50 відсотків, обласних бюджетів та
бюджету Автономної Республіки Крим - 20
відсотків, бюджетів міст Києва та
Севастополя - 70 відсотків.

На підставі викладеного, нараховані за
порушення природоохоронного
законодавства збитки підлягають
стягненню з відповідача до
спеціального фонду Державного бюджету
України у сумі 910790,40 грн. (30%), до
спеціального фонду Хоростківської
міської ради 1517984,00 грн. (50%) та до
спеціального фонду місцевого бюджету
Тернопільської обласної ради 607193,60 грн.
(20%).

З огляду на викладене позовні вимоги
Заступника прокурора Тернопільської
області є обґрунтованими та такими, що
вірно задоволені судом першої
інстанції.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки відповідають дійсним
обставинам справи і підтверджуються
достовірними доказами, а тому рішення
господарського суду Київської області
від 29.07.2013 року у справі № 911/2002/13
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи і підстав для його скасування не
вбачається.

Разом з тим, доводи Державного
підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт", викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують висновків
господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга Державного
підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт" на рішення господарського
суду Київської області від 29.07.2013 року у
справі № 911/2002/13 є необґрунтованою та
такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного
підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт" на рішення господарського
суду Київської області від 29.07.2013 року у
справі № 911/2002/13 - залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Київської області від 29.07.2013 року у
справі № 911/2002/13 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/2002/13 повернути
до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
С.А. Гончаров

Судді
В.В. Куксов

Р.І. Самсін