КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р. Справа№ 910/13656/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі:
Мельниченко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Дзюба О.І. ( за
довіреністю б/н від 14.07.2014)

від відповідача: Лисенко В.О. ( за
довіреністю № 40 від 26.09.2014)

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Південкомбанк"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 15.09.2014р.

у справі № 910/13656/14 (суддя: Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Айстудіо Україна"

до Київської філії Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Південкомбанк" Уповноваженої
особи фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на тимчасову
адміністрацію А.А.Маляренко

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року позивач звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до відповідача про
зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 15.09.2014 року у справі №910/13656/14
позовні вимоги задоволено: зобов'язано
Київську філію приватного
акціонерного товариства "КБ
ПІВДЕНКОМБАНК" уповноважену особу
фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на тимчасову адміністрацію A.A.
Маляренко вчинити дії, щодо
зарахування коштів з поточного рахунку
товариства з обмеженою
відповідальністю "Айстудіо Україна" №
8001 в Глибочицькому відділенні
Київської філії Приватного
акціонерного товариства "КБ
ПІВДЕНКОМБАНК" Код Код
банку 320876 в розмірі 1494870 грн. 39 коп. на
покупку валюти долара США для
подальшого погашення заборгованості
за договором про надання відкличної
відновлювальної кредитної лінії №
185К-21Ю від 19.07.2013 року.

Мотивуючи рішення, суд першої
інстанції зазначив, що відповідач не
довів, що зарахування зустрічних
однорідних вимог під час тимчасової
адміністрації може бути порушено
порядок погашення вимог кредиторів,
який відбувається при ліквідації
банку.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ
"Комерційний банк "Південкомбанк"
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
15.09.2014 року та прийняти постанову , якою
відмовити в задоволенні позову. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказав на те, що судом першої
інстанції не було взято до уваги, що
проведення взаємозаліку зустрічних
вимог в період здійснення тимчасової
адміністрації банку суперечить ст. 36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.10.2014 року
було прийнято до розгляду апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Південкомбанк" та призначено
розгляд справи на 04.11.2014 р.

04.11.2014 року у судовому засіданні було
оголошено до 02.12.2014 року.

02.12.2014 року у судовому засіданні
представник відповідача підтримав
вимоги апеляційної скарги, просив її
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати, прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Представник позивача заперечив проти
вимог апеляційної скарги, просив її
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні 24.07.2013 року
представник позивача вказав , що
рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, підстави
для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши письмові докази, долучені
до матеріалів справи, виходячи з вимог
чинного законодавства, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ст. 101 Господарського
процесуального кодексу апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
19 липня 2013 року між ТОВ "АЙСТУДІО
УКРАНА" (позивачем) та ПАТ "Комерційний
банк ПІВДЕНКОМБАНК" (відповідачем) було
укладено договір про надання
відкличної відновлювальної кредитної
лінії №185К-21Ю (кредитний договір) та 12
квітня 2013 року договір банківського
рахунку № 583Р-1 ПО. (а.с.20, 38)

За умовами зазначеного договору, строк
погашення заборгованості частини
основного боргу по договору № 185К-21Ю не
пізніше 01.07.2014 року, в разі порушення
умов розрахунку позивач порушує умови
кредитного договору.

З лютого 2014 року платіжні доручення
позивача не виконувались через вкрай
напружене становище в банківському
секторі України. (Лист Відповідача від
26.03.2014 року.)(а.с.54) Відповідно до умов
договору банківського рахунку та
чинного законодавства України банк
здійснює розрахунково-касове
обслуговування відкритого рахунку,
виконання доручення клієнта, що
міститься в розрахунковому документі,
який надійшов до банку протягом
операційного часу банку, в день його
надходження.

Постановою Правління Національного
банку України від 23.05.2014 року № 305
прийнято рішення про віднесення ПАТ
"Комерційний банк Південкомбанк" до
категорії неплатоспроможних та
запроваджено тимчасову адміністрацію
з 26.05.2014 року по 25.08.2014 року та
призначено уповноважену особу фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію.

06.06.2014 року позивач звернувся до
відповідача письмово з вимогою
здійснити зарахування грошових коштів,
які містяться на рахунку товариства, в
якості чергового кредитного траншу за
кредитним договором (а.с. 52)

На лист позивача № 66 від 18.06.2014 року
(а.с.53) про проведення зарахування
коштів з рахунку позивача в банку на
рахунок в якості чергового кредитного
траншу за кредитним договором від
відповідача надійшла письмова відмова
у зв'язку з введенням тимчасової
адміністрації та неможливістю
проведення зарахування коштів у банку
з рахунку позивача на рахунок позивача
за кредитним договором.

У зв'язку з тим, що банк відмовився
зараховувати кошти з поточного рахунку
позивача № 8001 на покупку валюти
доларів США для подальшого погашення
заборгованості за договором про
надання відкличної відновлювальної
кредитної лініх № 185К-21Ю від 19.07.2013 року,
позивач звернувся до суду з позовом про
зобов'язання вчинити дії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про те, що введення тимчасової
адміністрації не означає
обов'язкового запровадження процедури
ліквідації банку з послідуючим
порядком погашення вимог кредиторів,
тому відповідачем необґрунтовано було
відмовлено позивачу у зарахуванні
коштів з поточного рахунку позивача на
покупку валюти доларів США для
подальшого погашення заборгованості
за договором про надання відкличної
відновлювальної кредитної лінії №
185К-21Ю від 19.07.2013 року.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір № 583Р
-11Ю від 12 квітня 2013 року за своєю
юридичною природою є договором
банківського рахунку.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1066 ЦК
України за договором банківського
рахунку банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок, відкритий
клієнтові (володільцеві рахунка),
грошові кошти, що йому надходять,
виконувати розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк не має права
визначати та контролювати напрями
використання грошових коштів клієнта
та встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд.

Положеннями статті 1071 Цивільного
кодексу України визначено, що банк може
списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його
розпорядження.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що
обмеження прав клієнта щодо
розпорядження грошовими коштами, що
знаходяться на його рахунку, не
допускається, крім випадків обмеження
права розпорядження рахунком за
рішенням суду або в інших випадках,
встановлених законом, а також у разі
зупинення фінансових операцій, які
можуть бути пов'язані з легалізацією
(відмиванням) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванням
тероризму, передбачених законом.

Відповідно до статті 1089 ЦК України, за
платіжним дорученням банк
зобов'язується за дорученням платника
за рахунок грошових коштів, що
розміщені на його рахунку у цьому
банку, переказати певну грошову суму на
рахунок визначеної платником особи
(одержувача) у цьому чи в іншому банку у
строк, встановлений законом або
банківськими правилами, якщо інший
строк не передбачений договором або
звичаями ділового обороту.

Частиною 3 ст. 1068 ЦК України визначено,
що банк зобов'язаний за розпорядженням
клієнта видати або перерахувати з його
рахунка грошові кошти в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не передбачений договором
банківського рахунка або законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні", кошти існують у готівковій
формі (формі грошових знаків) або у
безготівковій формі (формі записів на
рахунках у банках).

Статтею 59 Закону України "Про банки і
банківську" регламентовано, що
діяльність зупинення власних
видаткових операцій банку за його
рахунками, а також видаткових операцій
за рахунками юридичних або фізичних
осіб здійснюється лише в разі
накладення арешту відповідно до
частини першої цієї статті, крім
випадків, передбачених Законом України
"Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом, або
фінансуванню тероризму". Зупинення
видаткових операцій здійснюється в
межах суми, на яку накладено арешт, крім
випадків, коли арешт накладено без
встановлення такої суми.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач мав намір здійснити
перерахування коштів зі свого рахунку,
який знаходиться у відповідача, на
рахунок відповідача, який знаходиться
у самого ж відповідача, на погашення
заборгованості товариства з обмеженою
відповідальністю «АЙСТУДІО Україна»
згідно кредитного договору № 185К-21Ю від
19 липня 2013 року.

Також, відповідно до постанови
Правління Національного банку України
від 23.05.2014 року № 305 у відповідача
запроваджено тимчасову адміністрацію
з 26.05.2014 року по 25.08.2014 року.

Пунктом 16 статті 2 статті 36 Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" встановлено, що
тимчасова адміністрація - процедура
виведення банку з ринку, що
запроваджується Фондом стосовно
неплатоспроможного банку в порядку,
встановленому цим Законом, а
відповідно до пункту 6 статті 2 Закону
ліквідація банку - це процедура
припинення банку як юридичної особи
відповідно до законодавства.

Статтею 36 даного Закону врегульовані
наслідки запровадження тимчасової
адміністрації.

Так, відповідно до частини 5 статті 36
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється: 1) задоволення вимог
вкладників та інших кредиторів банку; 2)
примусове стягнення коштів та майна
банку, звернення стягнення на майно
банку, накладення арешту на кошти та
майно банку; 3) нарахування неустойки
(штрафів, пені), інших фінансових
(економічних) санкцій за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також зобов'язань перед
кредиторами, у тому числі не
застосовується індекс інфляції за весь
час прострочення виконання грошових
зобов'язань банку; 4) зарахування
зустрічних однорідних вимог, якщо це
може призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів,
встановленого цим Законом; 5)
нарахування відсотків за
зобов'язаннями банку перед
кредиторами.

Обмеження, встановлене пунктом 1
частини п'ятої цієї статті, не
поширюється, зокрема, на зобов'язання
банку щодо виплати коштів за вкладами
вкладників за договорами, строк яких
закінчився, та за договорами
банківського рахунку вкладників.

Однак, згідно з пунктом 4 частини 1
статті 2 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб" у
цьому Законі термін "вкладник"
вживається у значенні "фізична особа
(крім фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності), яка
уклала або на користь якої укладено
договір банківського вкладу (депозиту),
банківського рахунку або яка є
власником іменного депозитного
сертифіката".

Враховуючи дану норму, фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності та
юридичні особи не підпадають під
визначення поняття "вкладник" у
розумінні вищевказаного Закону. Тому,
на них не поширюється виняток з
обмеження встановленого пунктом 1
частини 5 статті 36 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб".

Разом із цим, указаний Закон не дає
визначення поняття "кредитор банку".
Визначення терміну "кредитор банку"
міститься у статті 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність", та під
яким розуміється - юридична або фізична
особа, яка має документально
підтверджені вимоги до боржника щодо
його майнових зобов'язань.

Колегія суддів зазначає, що вимога
позивача до відповідача не є майновою
вимогою, а є вимогою про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії, зокрема
перерахувати кошти з рахунку позивача,
відкритого у відповідача, на рахунок
відповідача, відкритий у самого ж
відповідача, з метою погашення
заборгованості за кредитним договором.

Як передбачено п. 2 ст. 2 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб", тимчасовою
адміністрацією є процедура виведення
банку з ринку, що запроваджується
Фондом стосовно неплатоспроможного
банку в порядку, встановленому цим
законом, з його ліквідації.

Відповідно п. 6 ст. 2 зазначеного Закону
ліквідація банку - це припинення банку
як юридичної особи відповідно до
законодавства.

Таким чином, поняття тимчасової
адміністрації та ліквідації банку
чітко розмежовуються законодавством
та не є тотожними.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що під час тимчасової
адміністрації банку законодавством не
забороняється здійснення зарахування
зустрічних однорідних вимог, якщо
зазначена дія не призводить порушення
порядку погашення вимог кредиторів,
встановленого законом.

Тому, таке зарахування не може
призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів, оскільки
такий порядок розпочинається з моменту
прийняття рішення про ліквідацію
банку.

Доводи апелянта про те, що зарахуванням
зустрічних однорідних вимог під час
тимчасової адміністрації може бути
порушено порядок погашення вимог
кредиторів, який відбувається при
ліквідації банку є необґрунтованими та
безпідставними, оскільки введення
тимчасової адміністрації не означає
обов'язкового запровадження процедури
ліквідації банку з послідуючим
порядком погашення вимог кредиторів.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідачем
необґрунтовано було відмовлено
позивачу у зарахуванні коштів з
поточного рахунку позивача № 8001 в
розмірі 1494870, 39 гривень на покупку
валюти долара США для подальшого
погашення заборгованості за договором
про надання відкличної
відновлювальної кредитної лінії №
185К-21Ю від 19.07.2013 року.

Вищезазначена позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
від 12.11.2014 року у справі № 910/9232/14.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду з огляду на
вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі,
апеляційний суд робить висновок, що суд
першої інстанції дав належну оцінку
доказам по справі та виніс законне
обґрунтоване рішення, яке відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що скаржник не довів
обґрунтованість своєї апеляційної
скарги, докази на підтвердження своїх
вимог суду не надав, апеляційний суд
погоджується із рішенням
господарського суду міста Києва від
15.09.2014 року у справі № 910/13656/14, отже
підстав для його скасування або зміни
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Південкомбанк" на рішення
господарського суду міста Києва від
15.09.2014 року у справі № 910/13656/14
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста
Києва від 15.09.2014 року у справі № 910/13656/14
залишити без змін.

Матеріали справи № 910/13656/14 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий суддя
М.А. Руденко

Судді
М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко