ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.
Справа № 922/1944/14

Колегія суддів у складі: головуючого
судді Бородіної Л.І., судді Гетьмана
Р.А., судді Лакізи В.В.,

при секретарі Катренко І.С.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

від прокурора - Хряк О.О. - посвідчення
від 15.08.2014р. №028256;

від Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області - Кінзбурська В.О. -
за довіреністю від 05.09.2014р. №45;

розглянувши апеляційну скаргу
заступника Харківського міжрайонного
прокурора Харківської області
(вх.№2280Х/2)

та апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Харківській області

на рішення господарського суду
Харківської області від 16.06.2014р.

у справі № 922/1944/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ХАСК-ХОЛДІНГ»,
м.Харків,

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «ХАСК», м.Харків

про розірвання договору та визнання
права власності.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 16.06.2014р. у
справі №922/1944/14 (суддя Светлічний Ю.В.)
позовні вимоги задоволено повністю;
розірвано договір оренди від 05.04.2012р.
№5/1-АН, укладений між ТОВ «ХАСК
ХОЛДІНГ» та ТОВ «ХАСК»; визнано за ТОВ
"ХАСК-ХОЛДІНГ" право власності на
виробничу прибудову 3-го класу, літ.
"А10-1" - загальною площею 1097,80 кв.м та
виробничу прибудову 3-го класу, літ. "Б4-1"
- загальною площею 608,80 кв.м, що
розташовані за адресою: Харківська
область. Харківський район, селище
Пісочин, вул. Технологічна, 5; стягнуто з
ТОВ "ХАСК" на користь ТОВ "ХАСК-ХОЛДІНГ"
судовий збір у розмірі 4818,00 грн.;
стягнуто з ТОВ "ХАСК-ХОЛДІНГ" на користь
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 1218,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду
з посиланням на ст.ст.319, 321, 626, 628, 629, 651, 759
ЦК України, мотивоване тим, що
відповідно до умов договору оренди від
05.04.2012р. №5/1-АН поліпшення орендованого
майна є власністю орендодавця, орендар
не отримував у позивача згоди на
здійснення поліпшень, що є істотним
порушенням умов спірного договору, а
отже місцевий господарський суд дійшов
висновку про обґрунтованість
заявлених позовних вимог (а.с.51-54).

Заступник Харківського міжрайонного
прокурора Харківської області з
рішенням суду першої інстанції не
погодився та звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 06.06.2014 р. у
справі №922/1944/14 та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги скаржник вказує на те, що:
по-перше, матеріали справи не містять
доказів оспорення або невизнання права
власності відповідачем; по-друге, судом
першої інстанції не встановлено
обставин, які є передумовою для
набуття, а, відповідно, і визнання права
власності на новостворене майно, а
саме: прийняття нерухомого майна в
експлуатацію. Також зазначає, що
виникнення права власності на спірне
нерухоме майно можливо лише після
отримання дозволу на будівництво на
об'єкт нерухомості, прийняття його в
експлуатацію та проведення державної
реєстрації зазначеного майна (а.с.68-73).

Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області також не
погодилась із рішенням місцевого
господарського суду та звернулась до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Харківської області від 16.06.2014р. у
справі №922/1944/14 та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ТОВ "ХАСК ХОЛДІНГ" відмовити в
повному обсязі. При цьому зазначає, що
судом застосовано загальні норми права
та проігноровано спеціальне
законодавство, яке регулює виникнення
права власності на нову річ, що
призвело до прийняття
необґрунтованого рішення. Зокрема,
зазначає, що будівництво спірного
майна здійснено з порушенням вимог
Закону України «Про регулювання
містобудівної документації» та Закону
України «Про архітектурну діяльність»
та без відповідної дозвільної
документації, а отже, відповідно до
статті 376 ЦК України нежитлові
приміщення літ. «А10-1» та літ. «Б4-1», які
розташовані за адресою: Харківська
область, Харківський район, с. Пісочин,
вул. Технологічна,5 вважаються
самочинним будівництвом. На думку
скаржника, судом не встановлено факту,
який є передумовою для набуття, а отже,
і визнання права власності на
новостворене нерухоме майно , а саме:
введення нерухомого майна в
експлуатацію.

Товариство з обмеженою
відповідальністю " ХАСК ХОЛДІНГ"
відзивом від 19.11.2014р. заперечує проти
вимог апеляційної скарги та просить
залишити рішення господарського суду
Харківської області від 16.06.2014р. у
справі №922/1944/14 без змін, як законне та
обґрунтоване, апеляційні скарги - без
задоволення. При цьому зазначає, що
місцевим господарським судом
встановлено порушення відповідачем
умов договору оренди та норм
Цивільного кодексу України, що,
відповідно, надало право позивачу на
демонтаж невід'ємних поліпшень та
отримання 12.09.2014р. у Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Харківській області
декларації про початок виконання
будівельних робіт та 21.10.2014р. -
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Розпорядженням секретаря судової
палати Харківського апеляційного
господарського суду від 16.10.2014р. у
зв'язку з відпусткою судді Кухаря В.І.
для розгляду справи №922/1944/14 сформовано
колегію суддів у складі: головуючого
судді Бородіної Л.І., судді Лакізи В.В.,
судді Гетьмана Р.А.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представники скаржників
підтримали вимоги апеляційних скарг та
просили рішення господарського суду
Харківської області від 16.06.2014р. у
справі №922/1944/14 скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ТОВ «ХАСК ХОЛДІНГ».

Представник позивача заперечив проти
вимог апеляційної скарги, просив
рішення господарського суду
Харківської області від 16.06.2014р. у
справі №922/1944/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідач належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи, проте не скористався своїм
правом на участь у судовому засіданні.

Враховуючи належне повідомлення
сторін про час та місце засідання суду,
а також те, що явка сторін не була
визнана судом обов'язковою, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу за відсутністю
представника відповідача за наявними
у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
апелянтів та позивача, перевіривши
повноту встановлення судом першої
інстанції обставин справи та доказів
на їх підтвердження, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

05.04.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ХАСК ХОЛДІНГ»
(орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «ХАСК»
(орендарем) укладений договір оренди
№5/1-АН, пунктом 1.1 якого встановлено, що
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
приміщення площею 1000кв.м для
здійснення підприємницької
діяльності, розташоване в будинку, який
знаходиться за адресою: Харківська
область, Харківській район, с. Пісочин,
вул. Технологічна,5 (а.с.31).

Відповідно до п.2.1 цього договору
набуття орендарем права користування
майном, зазначеним у п.1.1 цього
договору, настає у орендаря після
підписання сторонами акту
прийому-передачі майна.

У п.4.1.6 вказаного договору зазначено, що
орендар має право здійснювати
невід'ємні поліпшення орендованого
майна виключно за письмовою згодою
орендодавця. Невід'ємними поліпшеннями
орендованого майна вважаються
добудова, реконструкція, модернізація,
тощо.

Згідно із п.4.1.7 цього договору у випадку
поліпшення орендованого майна всі
невід'ємні поліпшення, а також нова річ,
створені в результаті поліпшення
орендованого майна є виключно
власністю орендодавця.

Відповідно до п.5.2.1 даного договору
орендодавець зобов'язується передати
орендарю об'єкт оренди в придатному до
експлуатації стані на протязі 5-ти днів
з моменту підписання даного договору.

16.05.2014р. ТОВ «ХАСК ХОЛДІНГ» звернулось
до господарського суду Харківської
області з позовом до ТОВ «ХАСК» про
розірвання договору оренди від 05.04.2012р.
№5/1-АН та визнання за ТОВ «ХАСК
ХОЛДІНГ» права власності на виробничу
прибудову 3-го класу, літ. «А10-1»
загальною площею 1097,80кв.м та виробничу
прибудову 3-го класу літ. «Б4-1»
загальною площею 608,80кв.м, що
розташовані за адресою: Харківська
область, Харківській район, с. Пісочин,
вул. Технологічна,5. В обґрунтування
своїх вимог посилається на те, що
відповідачем в порушення умов договору
оренди від 05.04.2012р. №5/1-АН без згоди
позивача (орендодавця) зроблені
невід'ємні поліпшення орендованого
майна, які не можна відокремити без
шкоди орендованому майну, а саме:
здійснив прибудову 3-го класу до цеху по
виробництву липкої стрічки загальною
площею 608,8кв.м та прибудову 3-го класу до
цеху з виробництва гнучкої рулонної
упаковки, загальною площею 1097,8кв.м, які
розташовані за адресою: вул.
Технологічна,5 в с. Пісочин Харківської
області. Позивач вважає, що дані дії ТОВ
«ХАСК» можуть потягти за собою
порушення його прав.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 16.06.2014р. у
справі № 922/1944/14 позов задоволено з
підстав, викладених вище ( а.с.51-54).

Перевіривши матеріали справи,
правильність їх юридичної оцінки та
застосування місцевим господарським
судом норм законодавства, апеляційний
суд дійшов висновку, що апеляційні
скарги підлягають до задоволення з
огляду на наступне.

Предметом даного спору є розірвання
договору оренди від 05.04.2012р. №5/1-АН та
визнання за позивачем права власності
на виробничу прибудову 3-го класу, літ.
«А10-1» загальною площею 1097,80кв.м та
виробничу прибудову 3-го класу літ.
«Б4-1» загальною площею 608,80кв.м, що
розташовані за адресою: Харківська
область, Харківській район, с. Пісочин,
вул. Технологічна,5.

Згідно зі статтею 283 ГК України до
відносин оренди застосовуються
відповідні положення ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 628 та 629 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів статті 525
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та
розірвання господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Статтею 651 Цивільного кодексу України
встановлено, що зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Статтею 783 ЦК України передбачено, що
наймодавець має право вимагати
розірвання договору найму, якщо: наймач
користується річчю всупереч договору
або призначенню речі; наймач без
дозволу наймодавця передав річ у
користування іншій особі; наймач своєю
недбалою поведінкою створює загрозу
пошкодження речі; наймач не приступив
до проведення капітального ремонту
речі, якщо обов'язок проведення
капітального ремонту був покладений на
наймача.

Відповідно до статті 795 ЦК України
передання наймачеві будівлі або іншої
капітальної споруди (їх окремої
частини) оформляється відповідним
документом (актом), який підписується
сторонами договору. З цього моменту
починається обчислення строку
договору найму, якщо інше не
встановлено договором. Повернення
наймачем предмета договору найму
оформляється відповідним документом
(актом), який підписується сторонами
договору.

Відповідно до п.2.1 договору оренди від
05.04.2012р. №5/1-АН набуття орендарем права
користування майном, зазначеним у п.1.1
цього договору, настає у орендаря
після підписання сторонами акту
прийому-передачі майна.

В матеріалах справи відсутній
складений між сторонами спору акт
приймання-передачі об'єкта оренди
(приміщення площею 1000кв.м для
здійснення підприємницької
діяльності, розташованого в будинку,
який знаходиться за адресою:
Харківська область, Харківській район,
с. Пісочин, вул. Технологічна,5), а отже,
відсутні докази передачі орендованого
майна ТОВ «ХАСК»

За таких обставин, позивачем не
доведено факту набуття у орендаря
права користування спірним майном та,
відповідно, дії договору оренди 05.04.2012р.
№5/1-АН, а також здійснення ТОВ «ХАСК »
будь-яких дій відносно об'єкту оренди в
порушення умов договору оренди.

Згідно із статтею 778 ЦК України наймач
може поліпшити річ, яка є предметом
договору найму, лише за згодою
наймодавця. Якщо поліпшення можуть
бути відокремлені від речі без її
пошкодження, наймач має право на їх
вилучення. Якщо поліпшення речі
зроблено за згодою наймодавця, наймач
має право на відшкодування вартості
необхідних витрат або на зарахування
їх вартості в рахунок плати за
користування річчю. Якщо в результаті
поліпшення, зробленого за згодою
наймодавця, створена нова річ, наймач
стає її співвласником. Частка наймача у
праві власності відповідає вартості
його витрат на поліпшення речі, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Крім того, за умовами договору оренди
від 05.04.2012р. №5/1-АН орендар має право
здійснювати невід'ємні поліпшення
орендованого майна виключно за
письмовою згодою орендодавця.
Невід'ємними поліпшеннями
орендованого майна вважаються
добудова, реконструкція, модернізація,
тощо. У випадку поліпшення
орендованого майна всі невід'ємні
поліпшення, а також нова річ, створені в
результаті поліпшення орендованого
майна, є виключно власністю
орендодавця.

Спірним договором та вимогами
Цивільного кодексу України не
передбачено такої підстави для
розірвання договору як здійснення
поліпшень орендованого майна без згоди
орендодавця. Також суд апеляційної
інстанції зазначає, що здійснення
такого поліпшення не є істотним
порушенням умов договору оренди
05.04.2012р.

Матеріали справи не містять будь-яких
доказів, які б свідчили про здійснення
ТОВ «ХАСК» поліпшення або добудови
майна, орендованого ним на підставі
договору оренди від 05.04.20123р. №5/1-АН.

В технічних паспортах на виробничий
будинок, наданих КП «Харківське
районне бюро технічної
інвентаризації», виготовлених 12.02.2014р.,
зазначено, що власником виробничої
прибудови 3-го класу літ. «А10-1» та
виробничої прибудови 3-го класу літ.
«Б4-1», які знаходяться за адресою: с.
Пісочин, вул. Технологічна, буд.5, є
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ХАСК ХОЛДІНГ»
(а.с.21-27).

За таких обставин, позивачем не надано
належних та допустимих доказів в
розумінні статті 34 ГПК України, які б
свідчили про факт дії договору оренди
від 05.04.2012р. №5/1-АН, порушення
відповідачем його умов та здійснення
ТОВ «ХАСК» без згоди позивача
невід'ємних поліпшень орендованого
майна, які не можна відокремити без
шкоди орендованому майну, а отже,
місцевий господарський суд дійшов
передчасного висновку про задоволення
позову ТОВ «ХАСК ХОЛДІНГ» в частині
позовних вимог про розірвання договору
оренди від 05.04.2012р. №5/1-АН.

Відповідно до статті 55 Конституції
України кожен має право будь-якими не
забороненими законом способами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.

Відповідно до статті 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно із статтею 21 ГПК України
позивачем (у господарську процесі) є
підприємства та організації, що подали
позов або в інтересах яких подано позов
про захист порушеного чи оспорюваного
права або охоронювального законом
інтересу.

Виходячи з приписів ГПК України
позивач зобов'язаний самостійно
визначити в позовній заяві, у чому саме
полягає порушення його прав та
інтересів, і обґрунтувати позовні
вимоги.

Суд повинен встановити наявність
в особи, яка звернулася з позовом,
суб'єктивного матеріального права або
законного інтересу, на захист якого
подано позов, а також з'ясувати питання
про наявність чи відсутність факту їх
порушення або оспорювання. Не можна
задовольняти позовні вимоги щодо
захисту права, яке може бути порушено у
майбутньому і щодо якого невідомо, чи
буде воно порушено.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою стороною, а також у разі втрати
ним документа, який засвідчує його
право власності.

Визнання права власності здійснюється
господарським судом за наявності
існуючого (згідно приписів
законодавства) права власності на
майно в межах спору власника з іншою
особою про право на це майно.

При цьому метою подання цього позову є
усунення невизначеності у
суб'єктивному праві, належному особі.
Судове рішення про задоволення таких
вимог має ґрунтуватись на
встановленому судом в ході розгляду
справи існуючому юридичному факті і не
може підміняти собою
правовстановлюючих документів. Момент
виникнення права не залежить від
набрання рішенням суду законної сили,
оскільки підставою для прийняття
останнього є наявність у позивача до
звернення до суду тих
матеріально-правових фактів, з якими
закон пов'язує виникнення права
власності.

Тобто, підставою для звернення до суду
з позовом про визнання права власності,
згідно з вимогами статті 392 Цивільного
кодексу України є оспорення існуючого
права, а не намір набути вказане право
за рішенням суду і до обставин, якими
обґрунтовуються позовні вимоги
входять, зокрема, факти, з яких
вбачається, що відповідач виконав дії,
спрямовані на заперечення наявного у
позивача права, на захист якого подано
позов або утверджує за собою право, яке
належить позивачу, тобто ті, які
свідчать про порушення або оспорення
існуючого права.

Позивачем не доведено порушення або
оспорення його прав та охоронюваних
законом інтересів на нерухоме майно,
визначене за договором оренди від
05.08.2012р. №5/1-АН, відповідачем, а отже
відсутні правові підстави для
задоволення позовної вимоги про
визнання права власності на це майно.

Відповідно до частини 1 статті 316
Цивільного кодексу України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

У статті 319 Цивільного кодексу України
зазначено, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Згідно із частиною 2 статті 328 ЦК
України право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до частини 1 статті 331
Цивільного кодексу України право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Право власності на нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо ж договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту прийняття його в
експлуатацію, а якщо право власності на
нього підлягає державній реєстрації -
то відповідно з моменту його державної
реєстрації.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Отже, відсутність дозволу на
будівництво, проекту або порушення
умов, передбачених у цих документах,
тягне визнання такого будівництва
самочинним відповідно до частини
першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного
будівництва є те, що в особи, яка його
здійснила, не виникає права власності
на нього, як на об'єкт нерухомості
(частина друга статті 376 ЦК України).

Згідно з частиною 2 статті 376 Цивільного
кодексу України особа, яка здійснила
або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

За приписами частини 5 статті 26 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності»
проектування та будівництво об'єктів
здійснюється власниками або
користувачами земельних ділянок у
такому порядку: отримання замовником
або проектувальником вихідних даних;
розроблення проектної документації та
проведення у випадках, передбачених
статтею 31 цього Закону, її експертизи;
затвердження проектної документації;
виконання підготовчих та будівельних
робіт; прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів;
реєстрація права власності на об'єкт
містобудування.

Позивач, звертаючись з позовом про
визнання за ним права власності на
об'єкт нерухомості, в порушення
наведених норм, не надав суду жодних
належних доказів порушення або
оспорення його права власності на це
майно відповідачем, як і не довів
наявність самого суб'єктивного
матеріального права, на захист якого
подано позов.

У пункті 2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. № 6 «Про судове рішення»
зазначено, що рішення господарського
суду має ґрунтуватись на повному
з'ясуванні такого: чи мали місце
обставини, на які посилаються особи, що
беруть участь у процесі, та якими
доказами вони підтверджуються; чи не
виявлено у процесі розгляду справи
інших фактичних обставин, що мають
суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору.

З огляду на вимоги частини першої
статті 4 ГПК України господарський суд
у прийнятті судового рішення керується
(та відповідно зазначає у ньому) не лише
тими законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі (якщо це не змінює
матеріально-правових підстав позову).

Проте, місцевим господарським судом
при прийнятті оскаржуваного рішення,
не встановлено факту наявності чи
відсутності порушеного права позивача,
не встановлено факту здійснення
відповідачем поліпшень, на які
посилається позивач та не досліджено
характеру спірних правовідносин, а
отже рішення місцевого господарського
суду прийнято з порушенням вимог
Господарського процесуального кодексу
України, щодо всебічного та повного
встановлення всіх обставин справи, з
порушенням вимог матеріального права
та приписів Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. № 6 «Про судове рішення»

З огляду на викладене, доводи,
викладені в апеляційних скаргах, є
обґрунтованими, апеляційна скарга
заступника Харківського міжрайонного
прокурора Харківської області та
апеляційна скарга Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Харківській області
підлягають до задоволення, рішення
господарського суду Харківської
області від 16.06.2014р. у справі №922/1944/14
слід скасувати через неповне
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права,
і прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по справі покладаються на
позивача - Товариство з обмеженою
відповідальністю «ХАСК ХОЛДІНГ».

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п.2 ст.103, п.п.2,4 ч.1
ст.104, ст.105 Господарського
процесуального кодексу України,
Харківський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги заступника
Харківського міжрайонного прокурора
Харківської області та Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Харківській області
задовольнити.

2. Рішення господарського суду
Харківської області від 16.06.2014р. у
справі 922/1944/14 скасувати.

3. В задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «ХАСК
ХОЛДІНГ» відмовити.

4.Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «ХАСК
ХОЛДІНГ» (м.Харків, вул. Культури, 9, ) на користь державного
бюджету України судовий збір у розмірі
609грн.

Доручити господарському суду
Харківської області видати
відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку у 20-денний строк до
Вищого господарського суду України
через апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений
01.12.2014р.

Головуючий суддя
Бородіна Л.І.

Суддя
Гетьман Р.А.

Суддя
Лакіза В.В.