РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2014 р.
Справа № 924/762/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Демянчук Ю.Г.

судді
Саврій В.А. ,

судді Юрчук
М.І.

при секретарі судового засідання Лелех
І.Ю.

за участю представників сторін:

позивача - Корсакова Н.М., довіреність №
1857 від 23.07.2013р.

відповідача - Кершис А.А., довіреність №
3757/01-10 від 04.12.2013р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Хмельницькій області на
рішення господарського суду
Хмельницької області від 18.08.2014 р. у
справі № 924/762/14 (суддя Заверуха С.В.)

за позовом Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Хмельницькій області, м.Хмельницький

до Публічного акціонерного товариства
"Славутський комбінат "Будфарфор",
м.Славута

про зобов'язання ПАТ "Славутський
комбінат "Будфарфор" укласти
Додатковий договір до Договору № 139
оренди цілісного майнового комплексу
ДП "Славутський комбінат "Будфарфор"
від 24.04.2003 р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 18.08.2014 року у
справі №924/762/14 у задоволенні позову
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Хмельницькій області, м. Хмельницький
до Публічного акціонерного товариства
"Славутський комбінат "Будфарфор" м.
Славута про зобов'язання ПАТ
"Славутський комбінат "Будфарфор"
укласти Додатковий договір до Договору
№ 139 оренди цілісного майнового
комплексу ДП "Славутський комбінат
"Будфарфор" від 24.04.2003р. відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду першої інстанції позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задоволити у
повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення суду першої інстанції прийнято
при неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи, які суд
визнав встановленими та при
невідповідності висновків, викладених
у рішенні обставинам справи, у зв'язку з
чим рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 04.09.2014 року
апеляційну скаргу позивача прийнято до
провадження у складі колегії:
головуючий суддя Демянчук Ю.Г., суддя
Коломис В.В., суддя Тимошенко О.М. та
призначено до розгляду на 16.10.2014 року.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу та доповненнях до нього
заперечив проти доводів та вимог
скарги, вказавши, що господарський суд
Хмельницької області при винесенні
рішення правомірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
повністю з'ясував обставини справи та
дослідив докази у справі, постановив
законне та обґрунтоване рішення, а тому
просить оскаржуване рішення залишити
без змін, а в задоволенні апеляційної
скарги відмовити.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду №
924/762/14 від 14.10.2014 року, у зв'язку із
тимчасовою непрацездатністю судді
Тимошенка О.М., внесено зміни до складу
колегії суддів, окрім заміни
головуючого судді, колегію суддів
визначено у cкладі головуючий суддя
Демянчук Ю.Г., суддя Коломис В.В., суддя
Юрчук М.І.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 16.10.2014 р. у
справі №924/762/14 задоволено заяву про
самовідвід судді Коломис В.В.

Згідно розпорядження голови
Рівненського апеляційного
господарського суду Савченка Г.І. від
16.10.2014р., у зв'язку із задоволенням заяви
про самовідвід судді Коломис В.В.,
визначено колегію у складі суддів:
головуючий суддя Демянчук Ю.Г., суддя
Юрчук М.І., суддя Саврій В.А.

Ухвалою суду від 16.10.2014 року апеляційну
скаргу позивача прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 13.11.2014 року.

Ухвалою суду від 13.11.2014 р. в порядку ст.77
ГПК України, розгляд справи
відкладався.

На виконання вимог ухвали Рівненського
апеляційного господарського суду від
13.11.2014 р. року, позивач подав
клопотання (вх. № 25552/14 від 04.12.2014 р.).

В судове засідання прибули
представники скаржника та відповідача,
які надали суду усні пояснення по суті
доводів та заперечень, викладених
відповідно в апеляційній скарзі та у
відзиві на неї.

В статті 99 ГПК України зазначено, що в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст. 101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача
в судовому засіданні, перевіривши
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення місцевим господарським
судом, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
при винесенні оскаржуваного рішення
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до договору оренди № 139
цілісного майнового комплексу
державного підприємства "Славутський
комбінат "Будфарфор" (далі - Договір),
викладеного в новій редакції 15.03.2006р.
між ВАТ "Славутський комбінат
"Будфарфор" (надалі - Орендар) та
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Хмельницькій області (надалі -
Орендодавець), товариство є орендарем
цілісного майнового комплексу
державного підприємства Славутський
комбінат "Будфарфор", склад і вартість
якого визначено відповідно до акта
оцінки, зведеного акта інвентаризації
майна та балансу Орендаря, складеного
на підставі документів
бухгалтерського обліку про майно
Підприємства за станом на 28 лютого 2006
року, вартість основних фондів за
залишковою вартістю 23893076,95 грн.

Орендна плата визначена на підставі
Методики розрахунку орендної плати,
затвердженої постановою Кабінетом
Міністрів України, і становить без ПДВ
за базовий місяць розрахунку - лютий 2006
року 108755,78 грн. Нарахування ПДВ на суму
орендної плати здійснюється у порядку,
визначеному чинним законодавством
України. Орендна плата за перший місяць
оренди - березень 2006 року - визначається
шляхом коригування орендної плати за
базовий місяць на індекс інфляції за
березень 2006 року (п.3.1 договору).

Згідно п. 3.2. договору орендна плата за
кожний наступний місяць визначається
шляхом коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць.

Пунктом 3.3 договору сторони обумовили,
що орендна плата перераховується до
державного бюджету, щомісяця не
пізніше 10 числа місяця, наступного за
звітним.

Згідно п. 3.4 договору розмір орендної
плати переглядається на вимогу однієї
із сторін у разі зміни методики її
розрахунку, змін централізованих цін і
тарифів та в інших випадках,
передбачених чинним законодавством.

Договір укладено строком на 15 років, що
діє з 24 квітня 2003 року до 24 квітня 2018
року включно (п.10.1 договору).

Додатковими договорами від 07.04.2008р. та
від 03.04.2013р. до договору оренди
цілісного майнового комплексу
державного підприємства "Славутський
комбінат "Будфарфор" № 139 від 24.04.2003р.,
викладеного у новій редакції від
15.03.2006р. сторонами змінювалися зокрема,
умови щодо порядку розрахунку орендної
плати, розміру орендної ставки, яка в
редакції договору від 03.04.2013р. за
базовий місяць розрахунку - вересень 2011
року становить без ПДВ 657374,73 грн.,
визначається на підставі Методики
розрахунку орендної плати за державне
майно та пропорції її розподілу,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 04.10.95 № 786, із
змінами та доповненнями.

Цей Додатковий договір поширює свою
дію на відносини Сторін, що виникли
відповідно до постанови Вищого
господарського суду України від
05.12.2012р. у справі № 17/5025/432/12 (п.2
Додаткового договору).

Цей Додатковий договір набирає
чинності з моменту підписання його
сторонами і скріплення його печатками
сторін, і є невід'ємною частиною
договору (п. 5).

Між тим, посилаючись на прийняття
постанови Кабінетом Міністрів України
від 14.09.2011р. №961 "Про внесення змін до
постанов Кабінету Міністрів України
від 10.08.1995 №629 і від 04.10.1995 №786", якою
внесено зміни до Методики розрахунку
орендної плати, зокрема, встановлено
нову формулу розрахунку орендної плати
та збільшено розмір орендних ставок,
позивач звернувся до відповідача з
листом № 11-06-03313, відповідно до якого
направив проект Додаткового договору
до Договору № 139 від 24.04.2003р. оренди
цілісного майнового комплексу
Державного підприємства "Славутський
комбінат "Будфарфор" для підписання
його відповідачем.

Згідно з проектом Додаткового договору
позивач запропонував пункт 2
Додаткового договору від 03.04.2013р.
викласти у новій редакції: "Цей
Додатковий договір поширює свою дію з 20
вересня 2011 року на відносини сторін
щодо розміру орендної плати відповідно
до постанови КМУ від 04 жовтня 1995 року
№786, у редакції постанови КМУ від
14.09.2011р. №961 "Про Методику розрахунку
орендної плати за державне майно та
пропорції її розподілу".

Пунктом 2 проекту Додаткового договору
передбачено, що різниця по сплаті
орендної плати, що виникла внаслідок
зміни орендної ставки, відповідно до
постанови КМУ від 04.10.1995р. №786, у
редакції постанови КМУ від 14.09.2011р. №961
"Про Методику розрахунку орендної
плати за державне майно та пропорції її
розподілу", за період з 20.09.2011р. по
04.12.2012р. до моменту набрання чинності
Додаткового договору від 03.04.2013р. в сумі
6373379,58 грн., повинна бути сплачена
Орендарем протягом одного місяця після
підписання даного Договору.

Втім, листом від 24.12.2013р. № 4111/01-10
орендар повідомив орендодавця про
відсутність наміру підписувати
запропоновані останнім зміни, оскільки
питання збільшення розміру орендної
плати та період з якого збільшений
розмір застосовується, було повністю
врегульовано рішенням Вищого
господарського суду України від
05.12.2012р. у справі №17/5025/432/12 та сторонами
шляхом укладення Додаткового договору
від 03.04.2013р. до договору оренди № 139.

Таким чином ПАТ "Славутський комбінат
"Будфарфор" відхилив пропозицію про
укладання Додаткового договору, яка
направлялась листом від 15.11.2013р.
№11-06-03313 та повернув примірники проекту
вищенаведеного додаткового договору.

Зазначені обставини стали підставою
для звернення Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Хмельницькій області до
господарського суду з даним позовом,
вимоги якого обґрунтовані, зокрема,
нормами ст. ст. 651 ЦК України, ст. 188 ГК
України, ст. 21 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", Методики розрахунку орендної
плати за державне майно та пропорції її
розподілу, затвердженої постановою КМУ
від 04.10.1995 р. № 786.

Вирішуючи спір у справі, суд першої
інстанції, з висновками якого щодо
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог погоджується
апеляційний господарський суд,
зазначив що належне виконання
відповідачем своїх зобов'язань з
внесення орендної плати з 20.09.2011р. по
04.12.2012, тобто, за період, який
охоплюється вимогою збільшення
розміру орендної плати за договором,
відповідно до приписів ст. 632 ЦК України
виключає можливість його зміни.

З висновками місцевого господарського
суду про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог слід
погодитися, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" методика розрахунку орендної
плати та пропорції її розподілу між
відповідним бюджетом, орендодавцем і
балансоутримувачем визначаються для
об'єктів, що перебувають у державній
власності, Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 21 Закону України "Про оренду
державного майна та комунального
майна" визначено, що розмір орендної
плати може бути змінено за погодженням
сторін. Розмір орендної плати також
може бути змінено на вимогу однієї з
сторін, якщо з незалежних від них
обставин істотно змінився стан об'єкту
оренди, а також в інших випадках,
встановлених законодавчими актами
України.

Пунктом 3.4 укладеного між сторонами
договору оренди від 15.03.2006р.
передбачено, що розмір орендної плати
переглядається на вимогу однієї із
сторін у разі зміни методики її
розрахунку, змін централізованих цін і
тарифів та в інших випадках,
передбачених чинним законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 14.09.2011р. № 961 "Про внесення змін до
постанов Кабінету Міністрів України
від 10.08.1995р. № 629 і від 04.10.1995р. № 786"
змінено орендні ставки за цілісні
майнові комплекси.

Відповідно до частини першої ст. 651 ЦК
України зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Зміна або розірвання договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК
України).

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 632 ЦК України
ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Отже, місцевий суд на підставі аналізу
вищевказаних норм цілком правомірно
визначив, що внесення змін до спірного
договору можливе за умови належного
доведення позивачем факту виникнення
обставин, з якими закон та/або договір
пов'язує можливість внесення до нього
змін.

Разом з тим, для реалізації права
сторони на зміну умов договору в
судовому порядку необхідно
враховувати момент, з якого
зобов'язання можуть змінюватись.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За приписами ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.3 ст. 632 ЦК України зміна
ціни в договорі після його виконання не
допускається.

Згідно з ч.3 ст. 653 ЦК України у разі
зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанцій,
зобов'язання орендаря щодо внесення
орендної плати за користування
орендованим цілісним майновим
комплексом у період з 20.09.2011р. по 04.12.2012р.
були визначені в умовах додаткового
договору від 07.04.2008р. та повністю
належним чином виконані відповідачем,
що не заперечується позивачем.

Водночас, додатковим договором від
03.04.2013р. сторони внесли зміни до
договору оренди, визначивши новий
розмір орендної плати на підставі
нової редакції від 14.09.2011 Методики
розрахунку орендної плати, яка за
базовий місяць розрахунку вересень
2011р. становить 657374,73 грн. Таким чином, з
внесенням змін до Методики розрахунку
орендної плати позивач реалізував своє
право на внесення змін до договору
оренди щодо збільшення орендної плати
з моменту досягнення домовленості.

Крім того, п. 2 Додаткового договору
сторони врегулювали відносини, на який
поширює свою дію цей додатковий
договір, а саме на відносини сторін, що
виникли відповідно до постанови Вищого
господарського суду України від
05.12.2012р. у справі №17/5025/432/12.

Таким чином, з огляду на те, що
Додатковий договір від 03.04.2013р., який
врегулював як збільшення розміру
орендної плати, так і відносини що
виникли відповідно до постанови Вищого
господарського суду України по справі
№17/5025/432/12, був укладений вже після
набрання чинності Постанови Кабінету
Міністрів України від 14.09.2011р. №961, та в
подальшому ніяких змін в законодавстві
щодо збільшення розміру орендних
ставок не відбувалося, позовні вимоги
позивача є безпідставними.

Так, позивач в запропонованому проекті
просить суд викласти п. 2 додаткового
договору у новій редакції, однак
останнім не обгрунтовано та не
доведено жодними доказами
необхідності зміни саме п. 2
додаткового договору від 03.04.2013 р., не
зазначено якій саме нормі чинного
законодавства суперечить даний пункт.
Звертається увага, що п. 2 додаткового
договору від 03.04.2013 р. правомірно
викладений в редакції останнього,
оскільки даний додаток дійсно поширює
свою дію на відносини сторін, що
виникли відповідно до постанови Вищого
господарського суду України № 17/5025/432/12
та у вказаній постанові не зазначено
іншого.

З огляду на викладене необгрунтованою
є позиція позивача стосовно
необхідності зміни саме даного пункту
та викладення його в новій редакції,
залишивши незмінним п. 1 додатку до
договору щодо орендної плати, оскільки
саме останній змінює розмір орендної
плати (постанова Вищого
господарського суду України (залишена
без змін постановою Верховного суду
України від 20.08.2013 р. по справі №
5017/781/2012).

Крім того, п. 3.2. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013р. № 12 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна" передбачено, що спори про
внесення змін до договору оренди
(найму) у зв'язку із запровадженням
нових тарифів, ставок орендної плати (в
т. ч. внесенням змін до відповідних
методик) мають вирішуватися з
урахуванням вимог приписів статті 632 ЦК
України та частини другої статті 21
Закону "Про оренду державного та
комунального майна", згідно з якими
розмір орендної плати в договорі
встановлюється за домовленістю сторін
і може бути змінено за погодженням
сторін або у випадках та на умовах,
встановлених законом.

Отже, позовні вимоги у даній справі
фактично зводяться до необхідності
змінити розмір орендної плати за
попередній період з 20.09.2011р. (дата
внесення змін до Методики розрахунку
орендної плати) до 03.12.2012р. (дата
внесення змін до договору щодо
збільшення розміру орендної плати),
втім, як зазначено вище, зобов'язання
орендаря за цей спірний період були
повністю і належним чином виконані,
відтак, вважаються припиненими, що в
силу ст. 599, ч. 3 ст. 632, ч. 3 ст. 653 ЦК України
унеможливлює їх зміну в судовому
порядку в періоді, що минув.

Таким чином, колегія суддів вважає
законним і обґрунтованим висновок суду
першої інстанцій про відсутність
правових підстав для задоволення
позову і внесення змін до договору
оренди.

Відтак, доводи скаржника є
необґрунтованими та не можуть
слугувати підставою для скасування
рішення суду.

Суд вважає за необхідне зазначити, що
звертаючись з позовом до суду позивач
чітко не виклав предмет позову, зокрема
не вказав умови на яких сторони
зобов'язані укласти договір, з
посиланням на поданий позивачем проект
цього договору, як це передбачено п. 9.9
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про
судове рішення" № 6 від 23.03.2012р.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення
господарського суду Хмельницької
області від 18.08.2014 р. у справі № 924/762/14
прийняте на підставі матеріалів
справи, відповідає нормам
матеріального та процесуального права.
Доводи скаржника, викладені ним в
апеляційній скарзі, висновків
місцевого господарського суду не
спростовують, а відтак, не є такими, що
можуть бути підставою згідно зі ст. 104
ГПК України для скасування чи зміни
оскаржуваного рішення.

Судовий збір за подання апеляційної
скарги згідно зі ст.49 ГПК України
покладається на позивача/скаржника у
зв'язку із відмовою у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105,
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Хмельницької області від 18.08.2014 року у
справі №924/762/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Хмельницькій області без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання постановою
апеляційного господарського суду
законної сили.

Справу № 924/762/14 повернути до
господарського суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Демянчук Ю.Г.

Суддя
Саврій В.А.

Суддя
Юрчук М.І.