ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2014 р.Справа № 922/4100/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання
Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Віола Трейд" (м.
Запоріжжя) до Комунального
підприємства "Луганська обласна
"Фармація" (м. Луганськ) про стягнення
216532,63 грн. за участю представників
сторін:

позивача - Марківський І.О. (довіреність
від 02.10.2014 р.)

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Віола Трейд",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просить суд стягнути з
Комунального підприємства "Луганська
обласна "Фармація" на свою користь
заборгованість, яка виникла у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за договором
поставки №34, укладеним між сторонами
01.02.2013 р. Відповідно вимог позовної
заяви, заявлена до стягнення сума
заборгованості становить 216532,63 грн., з
яких 194113,01 грн. - сума боргу за
договором; 13787,29 грн. - сума пені; 1884,73
грн. - 3% річних від простроченої
заборгованості; 6747,60 грн. - інфляційне
збільшення суми боргу за весь час
прострочення. Свої позовні вимоги
позивач обґрунтовує тим, що відповідач
не виконав взяті на себе зобов'язання
передбачені договором поставки №34 від
01.02.2013 р. щодо своєчасної оплати за
поставлений товар. Судові витрати
просить суд покласти на відповідача.

01.12.2014 р. від представника відповідача
факсом надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи на 11
грудня 2014 року або пізніше, в зв'язку з
неможливістю бути присутнім
представнику відповідача у судовому
засіданні 01.12.2014 р., оскільки
представник відповідача знаходиться
на лікарняному.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ГПК України
участь в господарських засіданнях
визначена як право, а не обов'язок
сторони по справі.

Нез'явлення представників в судове
засідання не позбавляє відповідача від
виконання покладених на нього ч.1 ст.33
ГПК України обов'язків доведення тих
обставин, на які він посилається як на
підставу своїх заперечень.

Сторона по справі не позбавлена
можливості на доведення обставин,
якими обґрунтовує свої вимоги та
заперечення, шляхом подання письмових
доказів через канцелярію
господарського суду або поштою.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 69 ГПК України
спір має бути вирішено господарським
судом у строк не більше двох місяців
від дня одержання позовної заяви. У
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду спору, господарський суд
ухвалою може продовжити строк розгляду
спору, але не більш як на п'ятнадцять
днів.

Як вбачається зі вхідного штампу
канцелярії, позовну заяву було подано
до суду 19.09.2014 р. Ухвалою суду від 10.11.2014
р., за клопотанням представника
відповідача, розгляд справи було
продовжено на 15 днів. Таким чином строк
розгляду справи спливає 04.13.2014 р., у
зв`язку з чим суд не має можливості
відкладати розгляд справи більш ніж до
04.13.2014 р.

Згідно зі ст.3 ст.22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Обставини, на які посилається
представник відповідача як на підставу
відкладення розгляду справи, не
визнаються судом поважними, оскільки
відповідач не був позбавлений
можливості уповноважити на участь в
справі іншого представника. Крім того,
клопотання представника відповідача
не підтверджено жодним доказом, тому
суд вважає, що клопотання про
відкладення розгляду справи не
підлягає задоволенню.

Представник позивача в судовому
засіданні 01.12.2014 р. підтримав позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, витребуваних
судом документів не надав. Про час і
місце слухання справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить
повідомлення про дату, час та місце
наступного судового засідання суду у
справі №922/4100/14 від 10.11.2014 р., яке
долучене судом до матеріалів справи

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що відповідач
був належним чином повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи й
відсутність представника відповідача
не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.
129 Конституції України визначає одним з
принципів судочинства свободу в
наданні сторонами суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає, згідно ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, за
можливе розгляд справи за позовної
заявою позивача за наявними у справі і
додатково наданими на вимогу суду
матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

01.02.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Віола Трейд"
(постачальник) та Комунальним
підприємством "Луганська обласна
"Фармація" (покупець) було укладено
договір поставки № 34 (далі - договір), за
яким постачальник зобов'язувався
поставити покупцю медикаменти (далі -
товар), а покупець зобов'язувався
прийняти та сплатити вартість товару
на умовах договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, вартість
товару вказується у накладних, що є
невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.2. договору,
розрахунки за поставлений товар
виконуються з відстрочкою на 30
(тридцять) календарних днів з моменту
поставки кожної партії товару.

З матеріалів справи вбачається, що
03.04.2014 р., 14.04.2014 р., 15.04.2014 р. та 28.04.2014 р.
позивачем було поставлено відповідачу
товару загальною вартістю 207 399,70 грн.
Факт отримання відповідачем товару
підтверджується видатковими
накладними № ПВТ00001050 від 08.04.2014 р.,
ПВТ00001052 від 08.04.2014 р., ПВТ00001051 від 08.04.2014
р., ПВТ00001120 від 15.04.14 р., ПВТ00001122 від
15.04.2014 р., ПВТ00001121 від 15.04.2014 р., ПВТ00001199
від 24.04.2014 р., ПВТ00001200 від 24.04.2014 р.,
ПВТ00001201 від 24.04.2014 р., ПВТ00000997 від 02.04.2014
р. Також в матеріалах справи наявні
довіреності на одержання матеріальних
цінностей № 961 від 03.04.2014 р., № 1319 від
27.04.2014 р., № 1147 від 14.04.2014 р. до цих
видаткових накладних.

Судом встановлено, що позивач виконав
свої обов'язки у повному обсязі,
поставив відповідачеві товар на
загальну суму 207 399,70 грн., проте
відповідач в порушення норм чинного
цивільного та господарського
законодавства України та умов договору
поставки №34 від 01.02.2013 р., лише частково
сплатив за отриману продукцію, в
зв'язку з чим на момент подання позову
до суду основна сума боргу відповідача
за отриманий товар складає 194 113,01 грн.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 1 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України №01-06/928/2012
від 17.07.2012 р. "Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права", відповідно до
частини першої статті 692 ЦК України
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо інше не встановлено укладеним
сторонами договором або актом
цивільного законодавства, перебіг
строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується.

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та
приймаючи до уваги вимоги ст. 526
Цивільного Кодексу України, а саме те,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, враховуючи те, що
відповідач не надав суду жодного
документу, який би спростовував
наявність заборгованості перед
позивачем, хоча мав можливість
скористуватись своїми процесуальними
правами та надати документи в
обґрунтування своєї позиції по справі,
суд дійшов висновку про те, що позовна
вимога позивача про стягнення
заборгованості за отриманий товар в
сумі 194113,01 грн. правомірна та
обґрунтована, така, що не спростована
відповідачем, тому підлягає
задоволенню.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", пеня
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2. договору, за
порушення строку оплати поставленого
товару покупець сплачує продавцеві
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми заборгованості за
кожний день прострочки платежу до
моменту повного виконання покупцем
свого зобов'язання з оплати.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок пені, суд дійшов висновку,
що позовна вимога щодо стягнення з
відповідача пені в сумі 13787,29 грн.
підлягає задоволенню як правомірна.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок 3% річних, суд дійшов
висновку, що позовна вимога щодо
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
1884,73 грн. підлягає задоволенню як
правомірна.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок інфляційного збільшення
суми боргу за весь час прострочення,
суд дійшов висновку, що позовна вимога
щодо стягнення з відповідача
інфляційних в сумі 6747,60 грн. підлягає
задоволенню як правомірна.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в сумі 4330,65 грн.,
оскільки з його вини спір було доведено
до суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства
"Луганська обласна "Фармація" (091055, м.
Луганськ, вул. Леніна, 1, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Віола Трейд" (69050, м.
Запоріжжя, вул. Складська,4, )
суму боргу у розмірі 194 113,01 грн., пеню у
розмірі 13787,29 грн., інфляційне
збільшення суми боргу за весь час
прострочення у розмірі 6747,60 грн., три
проценти річних від простроченої
заборгованості у сумі 1884,73 грн. та
судовий збір у розмірі 4330,65 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 08.12.2014 р.

Суддя Г.І. Сальнікова