ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.Справа № 922/4974/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання
Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метро" (м. Запоріжжя)
до Публічного акціонерного
товариства "Автрамат" (м. Харків) про
стягнення 27689,72 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Кузнецов І.С. (довіреність
від 01.09.2014 р.);

відповідача - Василинич О.А.
(довіреність №821/01 від 10.11.2014 р.)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метро", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить суд стягнути з Публічного
акціонерного товариства "Автрамат" (м.
Харків) на свою користь заборгованість,
яка виникла у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором поставки
№11400004 від 20.01.2014 р. Відповідно вимог
позовної заяви, заявлена до стягнення
сума основної заборгованості
становить 27689,72 грн. Свої позовні
вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідач не виконав взяті на себе
зобов'язання передбачені договором
поставки №11400004 від 20.01.2014 р. щодо
своєчасної оплати за поставлений
товар. Судові витрати зі сплати
судового збору в розмірі 1827,00 грн.
просить суд покласти на відповідача.

25.11.2014 р. до канцелярії суду від
представника відповідача надійшов
відзив на позов, в якому він визнав
заборгованість ПАТ "Автрамат" перед ТОВ
"Метро" на суму 27689,72 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні 25.11.2014 р. підтримав позовні
вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 25.11.2014 р
представник відповідача визнав позов в
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Метро" (постачальник)
та публічним акціонерним товариством
"Автрамат" (покупець) було укладено
договір поставки № 11400004 від 20.01.2014 р.

Згідно умов договору постачальник
зобов'язується поставити, а покупець
прийняти та оплатити кремній та магній
(надалі - продукцію) на умовах,
визначених договором (п. 1.1 договору).

Найменування, кількість, ціна
продукції вказується у накладних, які є
невід'ємними частинами договору (п. 1.2
договору).

Оплата здійснюється покупцем на умовах
100%-ї передплати (п. 3.1 договору).

Згідно умов договору позивач виставив
відповідачу рахунок № 230407 від 23.04.2014 р.
для оплати відповідної вартості
продукції в розмірі 35 700 грн. з ПДВ,
проте відповідач лише частково сплатив
8010,28 грн.

Як вказує представник позивача, з метою
збереження ділових стосунків,
напрацьованих тривалим
співробітництвом із відповідачем,
позивач, згідно усної домовленості,
пішов на поступки відповідачу, та
поставив йому замовлену продукцію у
повному обсязі, про що було складено
видаткову накладну № 230407 від 23.04.2014 р.
Для отримання продукції уповноважений
представник відповідача Тихоненко В.В.
надав позивачу довіреність № 185 від
23.04.2014 р.

В порядку досудового врегулювання
спору, відповідно до частини 2 ст. 6
Господарського процесуального кодексу
України, позивачем на адресу
відповідача 06.10.2014р. направлявся лист №
06-10/14 від 06.10.2014 р. ), яким просив в строк
до 13.10.2014 р. погасити вищевказану
заборгованість. Разом з цим листом
позивач також направляв акти звіряння
розрахунків із відповідачем по
договору, які просив підписати та
направити один примірник за зворотною
адресою. Із цих актів видно часткову
оплату відповідачем рахунку №230407 від
23.04.2014 р. і залишення без оплати боргу в
сумі 27689, 72 грн.

Лист позивача отримано відповідачем
10.10.2014 р., проте вимогу про сплату боргу
відповідач так і не виконав, підписаний
акт звіряння розрахунків не вислав та
взагалі на отриманий лист жодним чином
не відреагував.

Статтею 129 Конституції України
зазначено, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкорюються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією з основних
засад судочинства.

Відповідно до ст. 1 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України),
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених ГПК
України заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

На підставі ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків виникають з договорів та
інші правочини. Господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать ст. 174
Господарського кодексу України.

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 ЦК України кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що
сторони є вільними в укладені договору,
в виборі контрагента та визначенні
умов договору з урахуванням вимог
цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту. Загальні положення
про договір визначені статям 626-637 ЦК
України, а порядок укладення, зміна і
розірвання договору статями 638-647, 649,
651-654 ЦК України. Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами є
умови про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди. Договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.
Зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. У разі односторонньої відмови
від договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову
встановлено договором або законом,
договір є відповідно розірваним або
зміненим. У разі зміни договору
зобов'язання сторін змінюються
відповідно до змінених умов щодо
предмета, місця, строків виконання
тощо. У разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються. У
разі зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюються або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Згідно статті 180 ГК України зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Згідно з частинами 1, 6 статті 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Реалізація суб'єктами господарювання
товарів негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у
статті 712 Цивільного кодексу України,
згідно з якою за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та
приймаючи до уваги вимоги ст. 526
Цивільного Кодексу України, а саме те,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, враховуючи те, що
відповідач не надав суду жодного
документу, який би спростовував
наявність заборгованості перед
позивачем, хоча мав можливість
скористуватись своїми процесуальними
правами та надати документи в
обґрунтування своєї позиції по справі,
суд дійшов висновку про те, що позовна
вимога позивача про стягнення з
відповідача коштів в розмірі 27689,72 грн.
правомірна та обґрунтована, тому
підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.,
оскільки з його вини спір було доведено
до суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Автрамат" (61038, м. Харків,
Салтівське шосе, 43, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Метро" (69035, м.
Запоріжжя, пр. Маяковського, 11, к. 212, ) суму основної
заборгованості в розмірі 27689,72 грн. та
судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 01.12.2014 р.

Суддя Г.І. Сальнікова