ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2014 р.
Справа № 5015/4453/12

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

Головуючого-судді:
Данко Л.С.,

Суддів:
Давид Л.Л.,

Кордюк Г.Т.,

При секретарі судового засідання:
Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали за апеляційною
скаргою Заступника прокурора
Львівської області № 05/1-485 вих-14 від
18.07.2014 р. (вх. № 01-05/3569/14 від 29.07.2014 р.),

на рішення господарського суду
Львівської області від 02 липня 2014 року

у справі № 5015/4453/12 (судді: Петрашко М.М.,
Кітаєва С.Б., Кидисюк Р.А.),

порушеній за позовом Прокурора
Бродівського району (м. Броди,
Львівської області) в інтересах
держави в особі:

Позивача-1: Міністерства аграрної
політики та продовольства України (01001,
м. Київ, вул. Хрещатик, 24),

Позивача-2: Корпорації «Українська
Універсальна Агропромислова біржа»
(юридична адреса: м. Київ, пр. Глушкова, 1,
поштова: 08321, Київська обл.,
Бориспільський район, с. Чубинське,
вул.. Виставкова,1),

До відповідача-1: Приватної агрофірми
«Ватра» (80665, с. Батьків, Бродівського
району, Львівської області),

До відповідача-2: Відкритого
акціонерного товариства «Бродівське
хлібоприймальне підприємство» (80600,
вул. Кожанівського, 13, м. Броди,
Львівської області),

Третя особа-1, без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:
Бродівська районна державна
адміністрація Львівської області (80600,
пл. Ринок, 1, м. Броди, Львівської
області),

Третя особа-2, без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Львівській області (79000, вул.. К.
Левицького, 18, м. Львів),

Про: вилучення комбайну «Джон Дір» М-9500
НО 9500х666774, двигун RG 6076Н57566, жатку для
зернових, ремінний підбирач, один
комплект запасних частин у ПА «Ватра»
та передати Корпорації «Українська
Універсальна Агропромислова біржа» за
рахунок коштів відповідачів; стягнути
з ПА «Ватра» на користь Корпорації
«Українська Універсальна
Агропромислова біржа» 849 080,40 грн.
заборгованості за кредитом, залученим
під державні гарантії і наданим для
закупівлі сільськогосподарської
техніки іноземного виробництва,
переданої ПА «Ватра»; покладення
судових витрат на відповідачів.

За участю представників:

від апелянта/прокуратури: прокурор
відділу Прокуратури Львівської
області Куцик В.Б. (посвідчення № 01165
від 24.10.2012 р.),

від позивача-1: не прибув,

від позивача-2: не прибув,

від відповідача-1: Цейко І.П.- п/к за
довіреністю від 10.07.2014 р.,

від відповідача-2: не прибув,

від третьої особи-1: не прибув,

від третьої особи-2: не прибув.

Права та обов'язки сторін, визначені у
ст. ст. 20, 22, 27, 28, 29 ГПК України
представникам, які прибули у судове
засідання, роз'яснені та зрозумілі.
Заяв та клопотань про відвід суддів - не
надходило.

Представники, які прибули в судове
засідання, подали спільне письмове
клопотання про відмову від здійснення
технічної фіксації судового процесу
технічними засобами.

Відповідно до протоколу розподілу
справ КП «Документообіг господарських
судів» від 18.02.2014 р., дану справу
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Данко Л.С.

Розпорядженням Голови Львівського
апеляційного господарського суду від
29.07.2014 р. у склад колегії для розгляду
справи № 5015/4453/12 господарського суду
Львівської області введено суддів -
Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 31.07.2014 року
прийнято апеляційну скаргу Заступника
прокурора Львівської області № 05/1-485
вих-14 від 18.07.2014 р. (вх. № 01-05/3569/14 від
29.07.2014 р.) до провадження та розгляд
скарги призначено на 20.08.2014 року, про що
сторони та треті особи були належним
чином повідомлені рекомендованою
поштою з повідомленням про вручення
(докази - оригінали повідомлень про
вручення поштового відправлення
знаходяться в матеріалах справи (том
ІІІ, а.с. 5-10), від відповідача-2 -
рекомендована пошта повернулася без
вручення адресату з написом працівника
поштового відділення: «П-во не існує»
(том ІІІ, а.с. 12, 13,14).

Розпорядженням Голови Львівського
апеляційного господарського суду від
18.08.2014 р. у склад колегії для розгляду
справи № 5015/4453/12 господарського суду
Львівської області замість судді
Гриців В.М. (перебування у відпустці)
введено суддю - Якімець Г.Г. (том ІІІ, а.с.
35).

Враховуючи принцип незмінності судді
встановлений п. 3 ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" (введення нового складу суду)
розгляд даної справи почався спочатку.
При цьому заново розпочинається й
перебіг передбачених ст. 69 ГПК України
строків вирішення спору (п. 3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012р. № 6 "Про судове
рішення").

Бродівська районна державна
адміністрація Львівської області (3-я
особа-1, без самостійних вимог на
предмет спору - по справі) надіслала
клопотання за вх. № 01-04/4685/14 від 18.08.2014 р.
(том ІІІ, а.с. 32-33) про розгляд справи №
5015/4453/12 за відсутності представника
Бродівської районної державної
адміністрації.

З підстав зазначених в ухвалі суду
від 20.08.2014 р. (за клопотанням позивача-2)(
том ІІІ, а.с. 28-29), неприбуття у судове
засідання представників: позивачів 1 та
2, відповідачів 1 та 2, третіх осіб-1
(подано клопотання про розгляд справи
без участі представника) та 2, розгляд
справи відкладено на 08.10.2014 р. (том ІІІ,
а.с. 39-41), про що сторони та треті особи
повідомлені відповідно до Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом Вищого
господарського суду від 10.12.2002 р. № 75 (з
подальшими змінами)(том ІІІ,
а.с.41/зворот). Від відповідача-2 -
рекомендована пошта повернулася без
вручення адресату з написом працівника
поштового відділення: «Підприємство не
існує» (том ІІІ, а.с. 44, 45).

Розпорядженням Голови Львівського
апеляційного господарського суду від
08.10.2014 р. у склад колегії для розгляду
справи № 5015/4453/12 господарського суду
Львівської області замість судді
Якімець Г.Г. (перебування у відпустці)
введено суддю - Гриців В.М. (том ІІІ, а.с.
46).

Враховуючи принцип незмінності судді
встановлений п. 3 ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" (введення нового складу суду)
розгляд даної справи почався спочатку.
При цьому заново розпочинається й
перебіг передбачених ст. 69 ГПК України
строків вирішення спору (п. 3 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 23.03.2012р. № 6 "Про судове
рішення").

З підстав зазначених в ухвалі суду
від 08.10.2014 р. ( том ІІІ, а.с. 53-54) розгляд
справи відкладено на 22.10.2014 р., про що
сторони та треті особи повідомлені
відповідно до Інструкції з діловодства
в господарських судах України,
затвердженої наказом Вищого
господарського суду від 10.12.2002 р. №
75(том ІІІ, а.с. 50, 54/зворот). Від
відповідача-2 - рекомендована пошта
повернулася без вручення адресату з
написом працівника поштового
відділення: «П-во не існує» (том ІІІ, а.с.
56, 57).

Розпорядженням В.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
21.10.2014 р. у склад колегії для розгляду
справи № 5015/4453/12 господарського суду
Львівської області замість судді
Гриців В.М. (відпустка) введено суддю -
Кордюк Г.Т. (том ІІІ, а.с. 58).

З підстав зазначених в ухвалі суду
від 22.10.2014 р. (том ІІІ, а.с. 67-68) розгляд
справи відкладено на 26.11.2014 р., про що
сторони та треті особи повідомлені
відповідно до Інструкції з діловодства
в господарських судах України,
затвердженої наказом Вищого
господарського суду від 10.12.2002 р. № 75
(том ІІІ, а.с. 69, 68/зворот).

У судове засідання, яке відбулося 26.11.2014
р., прибув представник
Апелянта/прокуратури, надав пояснення
аналогічні викладеним в апеляційній
скарзі, доводи наведені в апеляційній
скарзі підтримав, просить рішення
господарського суду Львівської
області від 02.07.2014 р. у справі № 5015/4453/12
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач-1 у судове засідання, втретє,
повноважного представника, не
направив, про причини неприбуття - не
повідомив, відзиву на апеляційну
скаргу не подав (не надіслав), не
зважаючи на те, що був належним чином
повідомлений про день, час та місце
розгляду даної справи (том ІІІ, а.с. 7,
а.с. 41/зворот, 54/зворот, 68/зворот).

У судове засідання, 26.11.2014 р.,
представник позивача-2 - не прибув, за
вх. № 01-04/537/14 від 25.11.2014 р. надіслав
електронне повідомлення про
відкладення розгляду справи,
представник Позивача-2 приймав участь у
судових засіданнях, які відбулися
08.10.2014 р. та 22.10.2014 р., 22.10.14 р. за вх. №
01-04/6112/14 подав додаткові пояснення (том
ІІІ, а.с. 61-63), у судових засіданнях
надавав пояснення, викладене в
апеляційній скарзі підтримав у повному
обсязі, просить рішення господарського
суду Львівської області від 02.07.2014р. у
справі № 5015/4453/12 скасувати та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги повністю.

Представник відповідача-1 прибув,
надав пояснення по суті апеляційної
скарги, вважає, що прокурор пропустив
строк позовної давності визначений
чинним законодавством з підстав
зазначених у судовому рішенні, крім
того, подав копію ухвали
господарського суду Львівської
області від 10.07.2006 р. у справі № 02-2/3-11
про повернення позовних матеріалів
прокурору без розгляду, та пояснив, що
Прокурор Дарницького району м. Києва
вже пред'являв позов до господарського
суду Львівської області в інтересах
держави: Міністерства аграрної
політики України та Корпорації
Українська Універсальна
Агропромислова Біржа» (м. Київ) до
відповідача: Сільськогосподарського
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ватра», с. Батьків,
Бродовського району, Львівської
області про стягнення із відповідача
536451,40 грн. заборгованості за кредитом,
залученим від державні гарантії і
наданим для закупівлі
сільськогосподарської техніки
іноземного виробництва, переданої ПА
«Ватра» (том І, а.с. 167-168, том ІІ, а.с. 32-35),
наполягає на тому, що Позивач-1 та
Позивач-2 знали про своє порушене право,
оскільки Прокурор вже звертався в їх
інтересах до суду про стягнення з ПА
«Ватра» коштів в липні 2006 року,
зазначає, що ухвала суду про повернення
позовних матеріалів без розгляду від
10.07.2006 р. не зупиняє перебігу позовної
давності, тому, на думку представника
Відповідача-1, Прокурор, звертаючись,
24.10.2012 р., повторно, з позовом до
господарського суду Львівської
області в інтересах держави в особі тих
же самих Позивачів 1 та 2, до
Відповідача-1 (ПА «Ватра») та
відповідача-2, пропустив строк позовної
давності, тому вважає застосування
місцевим господарським судом до даних
правовідносин ч. 4 ст. 267 ЦК України, за
заявою відповідача-1 (вх. № 25598/1 від
12.06.2014 р.) наслідків спливу позовної
давності правомірним, а відмову у
задоволенні позову з підстав пропуску
строків позовної давності - законною.
Просить рішення місцевого суду
залишити без змін, апеляційну скаргу -
без задоволення.

У судове засідання, 26.11.2014 р.,
представник Відповідача-2, втретє, не
прибув, рекомендована кореспонденція
повертається без вручення адресату з
написом працівника поштового
відділення: «Підприємство не існує»
(том ІІІ, а.с. 12-14, 44-45, 56 -57, 71-72).

Третя особа-1 без самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача:
Бродівська районна державна
адміністрація повноважного
представника у судове засідання не
направила, надіслала клопотання за вх.
№ 01-04/4685/14 від 18.08.2014 р. (том ІІІ, а.с. 32-33)
про розгляд справи № 5015/4453/12 за
відсутності представника Бродівської
районної державної адміністрації.

У судове засідання, 26.11.2014 р., третя
особа-2 без самостійних вимог на
стороні позивача, втретє, повноважного
представника не направила, була
належним чином повідомлена про день,
час та місце розгляду даної справи (том
ІІІ, 6, а.с. 41/зворот, 54/зворот, 68/зворот).

Враховуючи, що сторін не було
позбавлено конституційного права на
захист охоронюваних законом
інтересів, а також, що сторони
своєчасно та належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, судова колегія дійшла висновку
про можливість розгляду скарги за
відсутності представників позивача-1,
позивача-2, відповідача-2, третіх осіб
без самостійних вимог на предмет спору
1 та 2, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України,
про прийняття апеляційної скарги до
провадження господарський суд
виносить ухвалу, в якій повідомляється
про час і місце розгляду скарги.
Питання про прийняття апеляційної
скарги до провадження або відмову у
прийнятті до провадження апеляційний
господарський суд вирішує не пізніше
трьох днів з дня надходження
апеляційної скарги.

Відповідно до статті 102 ГПК України
визначено, що апеляційна скарга на
рішення місцевого господарського суду
розглядається у двомісячний строк з
дня постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до провадження.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 22.10.2014 р.
участь повноважних представників
обов'язковою не визнавалась.

Крім того, нормами чинного
законодавства України не обмежено коло
осіб, які можуть представляти особу в
судовому процесі. Тому неможливість
представників позивача-1, позивача-2,
відповідача-2 та третіх осіб без
самостійних вимог на предмет спору 1 та
2 бути присутніми у судовому засіданні
не перешкоджає реалізації права
учасника можливості скористатися
правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК
України.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2.
постанови Пленуму ВГС України від
26.12.2011 року № 18 передбачено, що у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 та 27 ГПК України зобов'язує
сторони та третіх осіб добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами. Оскільки, явка
в судове засідання представників
сторін та третіх осіб без самостійних
вимог на предмет спору - це право, а не
обов'язок, справа може розглядатись без
їх участі, якщо нез'явлення цих
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК
України, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні
(правова позиція викладена у постанові
Вищого господарського суду України від
15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

З огляду на наведене, колегія суддів
прийшла до висновку, клопотання
Позивача-2 про відкладення розгляду
справи (том ІІІ, а.с. 70) відхилити.

Відповідно до ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи та наявні в ній докази,
перевіривши правильність застосування
матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
рішення господарського суду
Львівської області від 02.07.2014 р. у
справі № 5015/4453/12 залишити без змін,
виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 02.07.2014 р. у
справі № 5015/4453/12 у задоволенні позову
відмовлено (п. 1 резолютивної частини
судового рішення). Стягнуто з Позивача-1
та Позивача-2 на користь Відповідача-1
судові витрати (п.п. 2, 3 резолютивної
частини судового рішення). У
задоволенні заяви про забезпечення
позову відмовлено (п. 5 резолютивної
частини судового рішення)(том ІІ, а.с.
203-204, 205-222).

Підставою для відмови у задоволенні
позову є застосування наслідків спливу
трирічного строку позовної давності
за вимогами, які заявлені у позовній
заяві (ч. 4 ст. 267 ЦК України), про
застосування якої заявлено стороною
Відповідачем-1 у спорі, зробленою до
винесення судом рішення.

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду Львівської
області від 02.07.2014 р. у справі № 5015/4453/12,
Заступник прокурора Львівської
області звернувся до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою (том ІІІ, а.с. 15-20),
просить рішення місцевого суду
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
дане рішення господарського суду
першої інстанції винесене з порушенням
норм процесуального права та підлягає
скасуванню через невідповідність
висновків, викладених у рішенні
господарського суду, обставинам справи
та через неправильне застосування норм
матеріального права.

Як випливає із змісту апеляційної
скарги, прокурор вважає, що місцевим
судом неправомірно застосовано
наслідки спливу позовної давності,
визначені ч. 4 ст. 267 ЦК України,
застосовані судом за заявою
Відповідача-1, оскільки вважає, що
Прокурором Бродівського району строк
позовної давності не пропущено.

При цьому, Прокурор зазначає, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ст. 261 ЦК України). Зазначає, що за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. Разом з тим, Прокурор
зазначає, що спірний Договір набрав
чинності з моменту його підписання
всіма сторонами, тобто, з 30.06.1996 року та
діє до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань, відповідно до п. 5.2.
Договору. А так як Відповідачем-1
зобов'язання за Договором поставки № 2
від 30.06.1996 р. в повному обсязі не
виконано, що встановлено судом, відтак
Договір був чинним на час звернення
Прокурора з позовом до суду і
залишається діючим по даний час,
оскільки зобов'язання по ньому не
виконані в повному обсязі. Тому вважає,
покликання суду на пропуск Позивачем
строку позовної давності помилковим.

Прокурор також посилається на те, що
правовідносини між сторонами виникли в
1996 році на підставі Договору № 2 від
30.06.1996 р. про поставку
сільгоспвиробнику зернозбиральних
комбайнів фірми «Джон Дір» на умовах
розстрочки платежу та поставку в
рахунок держрезерву
сільгосппродукції, як плати за
одержану техніку, відтак посилаючись
на ч. 6 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України стверджує, що
правила ЦК України про позовну
давність застосовуються до позовів,
строк пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом. Відтак Прокурор вважає, що
суд першої інстанції зобов'язаний був
застосовувати норми матеріального
права визначені Цивільним кодексом
Української РСР, який введено в дію
01.01.1964 р., в редакції, яка діяла на 1996 рік.

Крім того, Прокурор стверджує,
предметом спору у даній справі є дві
самостійні та незалежні одна від одної
вимоги, які не пов'язані між собою
настанням певних передумов, що
задоволення або відмова в задоволенні
будь-якої з позовних вимог не є
підставою для задоволення або відмови
в задоволенні іншої позовної вимоги.

Так, Прокурор вказує на те, що вимога
про стягнення заборгованості
ґрунтується на умовах Договору № 2 від
30.06.1996 р., а позовна вимога про
повернення сільськогосподарської
Техніки - ґрунтується на положеннях
Порядку, вимоги якого є обов'язковими
для застосування до даних
правовідносин, і на ці вимоги
поширюються тільки і лише норми статті
83 ЦК УРСР в редакції 1963 р. щодо строків
позовної давності, відтак вважає, що
суд на вимогу про повернення Техніки
невірно застосував строки позовної
давності, визначені ст. 257 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, рішенням господарського суду
Львівської області від 20.03.2013 р. у
справі № 5015/4453/12 (том І, а.с. 130-140) позов
Прокурора Бродівського району в
інтересах держави в особі Міністерства
аграрної політики та продовольства
України та Корпорації "Українська
Універсальна Агропромислова біржа" до
відповідача-1: Приватної агрофірми
"Ватра" до відповідача-2: Відкритого
акціонерного товариства "Бродівське
хлібоприймальне підприємство", третьої
особи-1, без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:
Бродівської районної державної
адміністрації, третьої особи-2 без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Головного управління
Державної казначейської служби
України у Львівській області, про:
вилучення комбайну «Джон Дір» М-9500 НО
9500х666774, двигун RG 6076Н57566, жатку для
зернових, ремінний підбирач, один
комплект запасних частин у ПА «Ватра»
та передати Корпорації «Українська
Універсальна Агропромислова біржа» за
рахунок коштів відповідачів; стягнення
з ПА «Ватра» на користь Корпорації
«Українська Універсальна
Агропромислова біржа» 849 080,40 грн.
заборгованості за кредитом, залученим
під державні гарантії і наданим для
закупівлі сільськогосподарської
техніки іноземного виробництва,
переданої ПА «Ватра» задоволено
повністю.

Рішенням суду витребувано у Приватної
агрофірми "Ватра" (80665, Львівська обл.,
Бродівський район, село Батьків, код
ЄДР 25229749) сільськогосподарську техніку
фірми "Джон Дір", а саме: комбайн фірми
"Джон Дір" М-9500, шасі HO9500x66774, двигун RG
6076H575666, жатку для зернових, ремінний
підбирач, один комплект запасних
частин на користь Корпорації
"Українська Універсальна
агропромислова біржа" (03085, м. Київ,
Голосіївський район, пр. Глушкова, 1, код
ЄДР 16286412) та стягнуто з Приватної
агрофірми "Ватра" (80665, Львівська обл.,
Бродівський район, село Батьків, код
ЄДР 25229749) на користь Корпорації
"Українська Універсальна
агропромислова біржа" (03085, м. Київ,
Голосіївський район, пр. Глушкова, 1, код
ЄДР 16286412) 849080,40 грн. заборгованості за
кредитом, залученим під державні
гарантії і наданим для закупівлі
сільськогосподарської техніки
іноземного виробництва, переданої
Приватній агрофірмі "Ватра". Стягнуто з
Приватної агрофірми "Ватра" (80665,
Львівська обл., Бродівський район, село
Батьків, код ЄДР 25229749) в доход
державного бюджету 6 438 грн. 00 коп.
Відмовлено повністю в задоволенні
позову до Відкритого акціонерного
товариства "Бродівське
хлібоприймальне підприємство" (80600,
Львівська обл., Бродівський район,
місто Броди, вул. Коженівського, 13, код
ЄДР 00954863), а також відмовлено в
задовленні заяви про вжиття заходів до
забезпечення позову, викладеній у
тексті позовної заяви від 19.10.2012 року №
49-2054вих-12.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 24.07.2013р.
рішення господарського суду
Львівської області від 20.03.2013 року в
справі №5015/4453/12 - залишено без змін, а
апеляційну скаргу Приватної агрофірми
"Ватра" - без задоволення та стягнуто з
Приватної агрофірми "Ватра" (80665,
Львівська обл., Бродівський район, село
Батьків, код ЄДР 25229749) в дохід
Державного бюджету України 5 271,80 грн.
судового збору за розгляд справи в суді
апеляційної інстанції (том І, а.с. 195-202).

15.08.2013 р. господарським судом
Львівської області видано накази у
справі № 5015/4453/12 на виконання рішення
господарського суду Львівської
області від 20.03.2013р., яке набрало
законної сили (том І, а.с. 206, 207, 208) та
копію наказу про витребування майна
скеровано на адресу Прокуратури
Бродівського району Львівської
області (том І, а.с. 228, 230).

Постановою Вищого господарського суду
України від 22.01.2014р. у справі № 5015/4453/12
касаційну скаргу задоволено, рішення
господарського суду Львівської
області від 20.03.2013 року та постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 24.07.2013 року у
справі № 5015/4453/12 - скасовано, а справу №
5015/4453/12 направлено на новий розгляд до
господарського суду Львівської
області (том ІІ, а.с. 48-56).

Зокрема колегія суддів Вищого
господарського суду України, приймаючи
до уваги межі перегляду справи в суді
касаційної інстанції, дійшла до
висновку, що судами попередніх
інстанцій при винесенні оскаржуваних
судових актів було не повно досліджено
обставини у даній справі, зокрема, не
встановлено в чому саме полягає
порушення інтересів держави в особі
Міністерства аграрної політики та
продовольства України, як позивача у
даній справі, внаслідок порушення
своїх договірних зобов'язань
відповідачем та не надано належної
правової оцінки позовних вимог в
контексті чинного законодавства.

Крім того, в постанові Вищого
господарського суду України від 22.01.2014
р. зазначено, що господарським судам
попередніх інстанцій при розгляді
справи необхідно було звернути увагу і
на ту обставину, що Корпорація
"Украгропромбіржа" є комерційною
організацією і вправі самостійно
звертатись до суду у випадку порушення
своїх прав або законних інтересів.

Також колегія суддів касаційної
інстанції відзначила, що відхиляючи
будь-які доводи сторін чи спростовуючи
подані стороною докази, господарські
суди повинні у мотивувальній частині
судового рішення навести правове
обгрунтування і ті доведені фактичні
обставини, з огляду на які ці доводи або
докази не взято до уваги судом.

В постанові Вищого господарського суду
України від 22.01.2014 р. зазначено, що
господарськими судами попередніх
інстанцій не було належним чином
перевірено стан розрахунків за
Договором № 2 від 30.06.1996 року, зокрема,
суди в своїх актах посилались на
довідку про стан розрахунків з
державним бюджетом товариства з
обмеженою відповідальністю "Ватра" від
корпорації "Украгропромбіржа", тобто
одного з позивачів у даній справі, та не
врахували, що в матеріалах справи, крім
вказаної довідки, містяться і інші
документи, а саме: довідка Управління
державної казначейської служби
України у Бродівському районі
Львівської області та довідка
Управління агропромислового розвитку
Бродівської районної державної
адміністрації Львівської області, які
не було спростовано належними доказами
та не надано їм відповідної юридичної
оцінки.

До того ж, колегія суддів касаційної
інстанції відзначила, що
господарськими судами попередніх
інстанцій не було з'ясовано, чи є в
наявності у ПА "Ватра" відповідна
сільськогосподарська техніка, яку
просить повернути прокурор у справі.

Також, колегія суддів Вищого
господарського суду України звернула
увагу і на ту обставину, що
задовольняючи позовні вимоги поза
увагою господарських судів попередніх
інстанцій залишилось і питання щодо
строків позовної давності, зокрема, не
досліджено коли ж відбувся факт
порушення прав позивача і чи відбувся
він взагалі, коли у позивача виникло
право на звернення до суду з даним
позовом і коли відбулось фактичне
звернення до суду з таким позовом, з
огляду на те, що правовідносини між
сторонами розпочались у 1996 році, а
кінцевим строком поставки є 1 жовтня 2001
року згідно Договору № 2 від 30.06.1996 року.

В постанові Вищого господарського суду
України від 22.01.2014р. зазначено, що при
новому розгляді справи судам необхідно
врахувати викладене, всебічно і повно
з'ясувати обставини справи, дійсні
права та обов'язки сторін, перевірити
доводи, на яких ґрунтуються вимоги та
заперечення сторін, визначити коло та
правовий статус учасників цієї справи
і, в залежності від встановленого,
вирішити спір у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Відповідно до статті 111-12 ГПК України,
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Слід зазначити, що цивільні відносини,
які є предметом спору у даній справі
виникли до набрання чинності ЦК
України від 01.01.2004 р. Частиною 2 ст. 4
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України передбачено, що щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності Цивільним кодексом України,
положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
Аналогічно врегульовано зазначені
правовідносини частиною 2 ст. 4 Розділу
ІХ Прикінцевих положень
Господарського кодексу України.

В першу чергу належить зазначити, що
посилання Прокурора в апеляційній
скарзі на порушення місцевим
господарським судом норм
процесуального права є безпідставним,
оскільки останній в апеляційній скарзі
не навів жодної процесуальної норми
ГПК України, яка була порушена місцевим
господарським судом, під час нового
розгляду даної справи.

Місцевим господарським судом
встановлено, що згідно рішення Зборів
товариства з обмеженою
відповідальністю "Ватра" Бродовського
району від 25.06.1998 року, протокол № 3 від
25.06.1998 року (том І., а.с. 23), Товариство з
обмеженою відповідальністю "Ватра"
виступило правонаступником майна і
сплати всіх боргів СВСГ "Міжгір'я". За
розпорядженням голови Бродівської
районної державної адміністрації
Львівської області від 21.07.1998 року № 296
(том І, а.с. 24) зареєстровано вказані
зміни в Статут Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ватра" (том І, а.с. 12-22).
Розпорядження голови Бродівської
районної державної адміністрації
Львівської області від 21.07.1998 року № 296
є невід'ємною частиною Статуту СГ ТзОВ
«Ватра».

За розпорядженням голови Бродівської
районної державної адміністрації
Львівської області від 27.02.2002 року № 96
проведено державну реєстрацію змін до
статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ватра" у зв'язку з
реорганізацією останнього у Приватну
агрофірму "Варта".

За наведеного вище, відповідач-1 є
правонаступником СВСГ "Міжгір'я" по
зобов'язаннях, що виникли на підставі
Договору № 2 від 30.06.1996 року про
поставку сільгосптоваровиробнику
зернозбиральних комбайнів фірми "Джон
Дір" на умовах розстрочки платежу та
поставку в рахунок держрезерву
сільгосппродукції, як плати за
одержану техніку.

За заявою Корпорації "Українська
універсальна агропромислова біржа" від
29.08.2012 року № 04/28-11 (том І, а.с. 10)(Позивач-2
- у справі) прокуратурою Бродівського
району Львівської області проведено
перевірку дотримання ПА "Ватра" вимог
постанови Кабінету Міністрів України
від 07.02.1996 року № 166 "Про забезпечення
сільського господарства
зернозбиральною технікою", за
результатами якої встановлено
наступне.

Згідно п. 1 постанови Кабінету
Міністрів України від 07.02.1996 року № 166
"Про забезпечення сільського
господарства зернозбиральною
технікою", прийнято пропозицію
Міністерства сільського господарства
і продовольства та корпорації
"Украгропромбіржа", погоджену з
Міністерством економіки,
Міністерством фінансів і
Укрексімбанком, щодо спрямування
коштів у сумі 200 млн. доларів США у межах
середньострокової гарантійної
програми Експортно-імпортного банку
США для закупівлі зернозбиральної
техніки фірми "Джон Дір". Пунктом 2
вказаної постанови надано гарантії
Уряду України на суму 171,5 млн. доларів
США на користь Експортно-імпортного
банку США в рамках Гарантійної
структурної угоди від 10 травня 1995 року,
укладеної між Міністерством фінансів,
яке діяло від імені Уряду України, і
Експортно-імпортним банком США, що діяв
від імені Уряду США, за зобов'язаннями
Укрексімбанку згідно з міжбанківською
кредитною угодою з американським
банком (з урахуванням відсотків та всіх
витрат, пов'язаних з обслуговуванням
кредиту), в рамках якої буде
здійснюватися фінансування 85
відсотків загальної вартості
зовнішньоторговельного контракту
купівлі-продажу (угоди про продаж) від 9
червня 1995 р., укладеного між
корпорацією "Украгропромбіржа" (м. Київ)
та фірмою "Джон Дір", та додатка до
зазначеного контракту від 15 грудня 1995
року на поставку зернозбиральної
техніки на суму 200 млн. доларів США.
Згідно п. 3 вказаної постанови
Міністерству фінансів надати гарантії
на суму 28,5 млн. доларів США для
забезпечення зобов'язань щодо
здійснення авансового платежу в
розмірі 15 відсотків вартості
зовнішньоторговельного контракту
купівлі-продажу (угоди про продаж) від 9
червня 1995 року, укладеного між
корпорацією "Украгропромбіржа" (м. Київ)
і фірмою "Джон Дір", та додатка до
зазначеного контракту від 15 грудня 1995
року на поставку зернозбиральної
техніки на суму 200 млн. доларів США.

Пунктом 4 цієї ж постанови установлено,
що сільськогосподарські
товаровиробники та інші суб'єкти
господарювання, які отримують
зазначену техніку, розраховуються з
корпорацією "Украгропромбіржа" (з
урахуванням сплати відсотків та всіх
витрат, пов'язаних з обслуговуванням
кредитів) шляхом поставки
продовольчого зерна за ціною 115 доларів
США (у валюті України за курсом
Національного банку на момент здачі
зерна) за тонну м'якої пшениці третього
класу, іншої сільськогосподарської
продукції та продуктів її переробки до
державного резерву або власними
коштами (з урахуванням відсотків за
користування кредитом) згідно з курсом
Національного банку на день
розрахунків з державним бюджетом. При
цьому погашення кредитів і сплата
відсотків за них здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету,
передбачених на зазначені цілі.
Міністерству сільського господарства
і продовольства забезпечити протягом 5
років закладення до державного резерву
відповідної кількості продовольчого
зерна та продуктів переробки
сільськогосподарської продукції
відповідно до укладених угод з
товаровиробниками.

Разом з тим, у відповідності до п. 5
постанови Кабінету Міністрів України
від 07.02.1996 року № 166, в редакції, згідно
постанови Кабінету Міністрів України
від 13.05.1996 року № 503, Корпорація
"Украгропромбіржа" виконуватиме
функції державного агента з отримання
і використання кредитів для закупівлі
зернозбиральної техніки фірми "Джон
Дір", поставки її
сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання і укладення з ними
договорів її продажу на умовах
розстрочки платежу терміном на 5 років
під заставу сільськогосподарської
продукції, які передбачають розрахунки
за цю техніку.

30.06.1996 року між Корпорацією
"Украгропромбіржа" (Постачальник,
Продавець, Позивач-2 - у справі), СВСГ
"Міжгір'я" (Товаровиробник, Покупець) та
Бродівським ХПП (хлібоприймальне
підприємство) було укладено Договір № 2
про поставку сільгосптоваровиробнику
зернозбиральних комбайнів фірми "Джон
Дір" на умовах розстрочки платежу та
поставку в рахунок держрезерву
сільгосппродукції, як плати за
одержану техніку (далі за текстом -
Договір)(том І, а.с. 25-27).

Предметом вказаного Договору, згідно
п.1.1. останнього, є поставка
товаровиробнику (покупцю техніки)
зернозбиральних комбайнів, адаптерів
та запчастин фірми "Джон Дір" на умовах
розстрочки платежу та поставку в
рахунок держрезерву
сільгосппродукції, як плати за
одержану техніку. Відповідно до п. 2.1.
Договору, постачальник (продавець)
зобов'язується поставити і передати
товаровиробнику в комплектному і
якісному стані: комбайн М-9500 в
кількості 1 шт. за ціною 163 183,4 дол. США,
жатку для зернових Ф 22 в кількості 1 шт.
за ціною 21267,8 дол. США, ремінний
підбирач в кількості 1 шт. за ціною 13 962,3
дол. США, запасні частини на суму 11 055,8
дол. США (без % ставок - 8 511,0). Всього, на
загальну суму 209469 дол. США. Запасні
частини поставляються щорічно
протягом 5 років в залежності від
потреби до повного вибору в межах
загальної суми, вказаної в п. 2.1.
Зберігаються запчастини на складах
станцій технічного обслуговування, де
ведеться облік видачі запчастин на
кожний комбайн. Витрати на зберігання
запчастин відшкодовуються
товаровиробником (покупцем техніки),
постачальнику (продавцю техніки) за
рахунок суми запасних частин, вказаної
в цьому договорі, або за додаткову
плату за узгодженням.

У свою чергу, згідно п. 3.1. Договору,
товаровиробник (покупець)
зобов'язується прийняти від
постачальника техніку, вказану в
пункті 2.1. Договору, по акту
передачі-приймання зернозбиральних
комбайнів фірми "Джон Дір" згідно з
додатком 3 "Порядку" і взяти її на
баланс. Крім цього, згідно п.3.2.
договору, товаровиробник (покупець)
зобов'язується поставити
хлібоприймальному підприємству (ХПП)
для розрахунків з корпорацією
"Украгропромбіржа" за отриману техніку,
за обслуговування кредиту і за витрати
на гарантійне і технічне
обслуговування протягом 6 (з 1996 року по
2001 року) років 1822 т. продовольчого зерна
м'якої пшениці 3-го класу в строки не
пізніше 1 жовтня щорічно у визначеному
рахунку. Кількість зерна, що здається,
може змінюватися щорічно в зв'язку з
можливою зміною на світовому ринку
процентних ставок за використання
кредиту. Постачальницько-збутові
витрати по
навантажувально-розвантажувальних
роботах, по доставці і зберіганню
техніки і запчастин відшкодовувати
корпорації "Украгропромбіржа" за
рахунок зменшення суми поставлених
запасних частин, що входять у вартість
техніки (розділ 2, п. 2.1. і Таблиці, п. 6
запасні частини цього Договору).

Хлібоприймальне підприємство (ХПП)
зобов'язується (п. п. 4.1., 4.2.) прийняти від
товаровиробника протягом 6 років
всього 1 822 т. продовольчого зерна м'якої
пшениці 3-го класу, в тому числі по
роках, визначених у Договорі, а також
забезпечити зберігання, окремий облік
та передачу прийнятого від
товаровиробника зерна до державного
резерву та Корпорації
"Украгропромбіржа".

За своїми основними та неосновними
(другорядними) ознаками вищезазначений
Договір від 30.06.1996 р. є договором
поставки, укладений відповідно до ст. 245
ЦК УРСР в редакції 1963 р., яка була чинною
на момент укладення вищевказаного
Договору.

На виконання Договору від 30.06.1996 року №
2 сторонами підписано Акт № 2
передачі-приймання зернозбиральних
комбайнів фірми "Джон Дір" від 30.06.1996
року (том І, а.с. 29, 30), згідно якого
Корпорація "Украгропромбіржа" передала
СВСГ "Міжгір'я", а СВСГ "Міжгір'я" на
підставі довіреностей № 233, № 234 від
30.06.1996 року та накладної № 1 (том І, а.с. 31)
отримало техніку фірми "Джон Дір" -
комбайн фірми "Джон Дір" М-9500, шасі
HO9500x66774, двигун RG 6076H575666, в кількості 1
шт., за ціною 123548,00 дол. США, жатку для
зернових в кількості 1 шт. за ціною 16073,00
дол. США, ремінний підбирач в кількості
1 шт. за ціною 10479,00 дол. США, запасні
частини в кількості 1 комплект, на
загальну суму 150100,00 дол. США, що також
підтверджується видатковою накладною
№ 1 (том І, а.с. 32).

Позивач-2 стверджує, не заперечується
Відповідачем-1, що протягом 1996-1998 років
товаровиробником (Відповідачем-1), який
є правонаступником СВСГ "Міжгір'я",
проводились наступні розрахунки з
Корпорацією "Украгропромбіржа" за
Договором від 30.06.1996 року № 2, а саме: у
1996 року товаровиробником проведено
взаємозалік на суму 103000,00 грн. або 54641,90
дол. США (курс 1,885 грн./дол.), у 1997 року -
зерном через ДАК "Хліб України" (форми
ПК-9, ПК-10) на суму, еквівалентну 640,30 дол.
США та проведено взаємозалік на
загальну суму 71000,00 грн. або 37447,30 дол.
США (курс 1,896 грн./дол.), у 1998 року - зерном
через Держкомрезерв (форма Р-16) на суму,
еквівалентну 6624,10 дол. США. Разом за
період 1996 - 1998 роки - на суму 99353,60 дол.
США. Протягом 1999-2012 р. р. розрахунки не
проводились, протилежного Відповідач-1
не довів, належними та допустимими
доказами не підтвердив.

Згідно Акту звірки заборгованості
перед Державним бюджетом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ватра" за
Договором від 30.06.1996 року № 2
прострочена заборгованість Товариства
з обмеженою відповідальністю "Ватра"
перед державним бюджетом за 1996 року - 2000
року станом на 01.10.2001 року, за даними
Корпорації "Украгропромбіржа"
(постачальник, позивач-2 по справі)
становить 91426,1 дол. США (том І, а.с. 48, 109).

Згідно Акту звірки заборгованості
перед Державним бюджетом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ватра" за
Договором від 30.06.1996 року № 2,
прострочена заборгованість Товариства
з обмеженою відповідальністю "Ватра"
перед державним бюджетом за 1996 року - 2001
року станом на 01.01.2002 року, за даними
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ватра" становить
106228,3 дол. США, за даними Міністерства
фінансів України - 112852,1 дол. США (том І,
а.с. 34).

Згідно довідки про стан розрахунків з
державним бюджетом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ватра" за
отриману зернозбиральну техніку фірми
"Джон Дір" станом на 01.09.2012 року,
заборгованість Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ватра" перед
державним бюджетом становить 106228,0 дол.
США, що за офіційним курсом НБУ на 04.10.2012
року становить 849080,40 грн.

Згідно довідки Управління державної
казначейської служби України у
Бродівському районі Львівської
області від 05.12.2012 року № 2.03-9/1570,
прострочена заборгованість ПА "Ватра"
перед державним та місцевими бюджетами
по бюджетних позичках та фінансових
допомогах, яка обліковується в
управлінні Державної казначейської
служби України у Бродівському районі
Львівської області станом на 05.12.2012
року, відсутня.

Згідно довідки Управління
агропромислового розвитку Бродівської
районної державної адміністрації
Львівської області від 07.12.2012 року № 658
у останнього відсутня інформація щодо
заборгованості ПА "Ватра" перед
бюджетом.

Суд також відзначає, що пунктом 5.1.
вказаного вище Договору № 2
передбачено, що за затримку поставки на
хлібоприймальне підприємство (ХПП)
продовольчого зерна м'якої пшениці 3-го
класу щорічно в строк до 1 жовтня в
обсягах, вказаних у п. 3.2. цього Договору
по строчці "всього", товаровиробник
(покупець техніки) сплачує штрафні
санкції в розмірі 1 % за кожен день
прострочення від кількості зерна в
тоннах, не зданого на ХПП для покриття
своїх зобов'язань. Сплата штрафних
санкцій не звільняє від виконання
зобов'язань по договору. Зобов'язання
по цьому договору вважаються
виконаними повністю після закладення
хлібоприймальним підприємством (ХПП)
зерна до державного резерву та для
корпорації "Украгропромбіржа", зданого
товаровиробником (покупцем) в повному
обсязі та після сплати відповідних
штрафних санкцій, якщо такі виникнуть
(п. 5.2.).

У відповідності до п. п. 5.3., 5.4. Договору
№ 2, вказаний Договір набирає чинності
з моменту підписання всіма сторонами і
діє до повного виконання сторонами
своїх зобов'язань. У разі невиконання
сторонами зобов'язань керуватись
чинним законодавством України.

Крім того, п. 6.1. Договору передбачено,
що умови цього договору можуть бути
переглянуті з врахуванням змін діючого
законодавства, а також змін процентних
ставок за використання кредитів.
Внесення змін, доповнень до Договору, а
також його пролонгація оформляється
додатком до цього договору, підписаним
сторонами, або шляхом укладення
окремих угод.

Як вбачається з матеріалів даної
справи та встановлено місцевим судом,
за результатами проведеної перевірки
прокурор Бродівського району
Львівської області в інтересах держави
в особі Міністерства аграрної політики
та продовольства України (Позивач-1) та
Корпорації "Українська універсальна
агропромислова біржа" (Позивач-2)
звернувся до суду з позовом та просить
суд вилучити комбайн фірми "Джон Дір"
М-9500, шасі HO9500x66774, двигун RG 6076H575666, жатку
для зернових, ремінний підбирач, один
комплект запасних частин у ПА "Ватра" та
передати корпорації "Українська
універсальна агропромислова біржа" за
рахунок коштів відповідача (п. 1
прохальної частини позову); стягнути з
ПА "Ватра" на користь "Українська
універсальна агропромислова біржа"
849080,40 грн. заборгованості за кредитом,
залученим під державні гарантії і
наданим для закупівлі
сільськогосподарської техніки
іноземного виробництва, переданої ПА
"Ватра" (п. 2 прохальної частини позову).

У постанові Вищого господарського суду
від 22.01.2014 р зазначено, що колегія
суддів Вищого господарського суду
України, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в суді касаційної
інстанції, дійшла до висновку, що
судами попередніх інстанцій при
винесенні оскаржуваних судових актів
було не повно досліджено обставини у
даній справі, зокрема, не встановлено в
чому саме полягає порушення інтересів
держави в особі Міністерства аграрної
політики та продовольства України, як
позивача у даній справі, внаслідок
порушення своїх договірних зобов'язань
відповідачем та не надано належної
правової оцінки позовних вимог в
контексті чинного законодавства.

Крім того, в постанові зазначено, що
господарським судам попередніх
інстанцій при розгляді справи
необхідно було звернути увагу і на ту
обставину, що Корпорація
"Украгропромбіржа" є комерційною
організацією і вправі самостійно
звертатись до суду у випадку порушення
своїх прав або законних інтересів.

Статтею 2 ГПК України встановлено, що
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обгрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах. У разі відсутності
такого органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду прокурор зазначає
про це в позовній заяві.

Відповідно до пункту 2 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 08.04.99 N 3-рп/99 зі справи за
конституційним поданням Вищого
арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Арбітражного процесуального кодексу
України (далі - Рішення Конституційного
Суду України) під поняттям "орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах", зазначеним у частині
другій статті 2 Арбітражного
процесуального кодексу України,
потрібно розуміти орган державної
влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

Згідно п.1 Указу Президента України "Про
утворення Міністерства
агропромислового комплексу України"
від 25 липня 1997 року № 693/97,
Міністерство агропромислового
комплексу України є правонаступником
прав і обов'язків ліквідованого
Міністерства сільського господарства
і продовольства України.

Пунктом 2 Указу Президента України
"Питання Міністерства аграрної
політики України" від 07 червня 2000 року
№ 772/2000 встановлено, що
правонаступником Міністерства
агропромислового комплексу України є
Міністерство аграрної політики
України.

Згідно до п.2 Указу Президента України
"Про Міністерство аграрної політики та
продовольства України" від 23 квітня
2011 року № 500/2011, Міністерство аграрної
політики та продовольства України є
правонаступником Міністерства
аграрної політики України.

Пунктом 1 Указу Президента України "Про
Міністерство аграрної політики та
продовольства України" від 23 квітня
2011 року № 500/2011 встановлено, що
Міністерство аграрної політики та
продовольства України
(Мінагрополітики України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України. Мінагрополітики України є
головним органом у системі центральних
органів виконавчої влади з питань
формування та забезпечення реалізації
державної аграрної політики, політики
у сфері сільського господарства та з
питань продовольчої безпеки держави.

З положень пунктів 4, 10 Постанови
Кабінету Міністрів України від 7 лютого
1996 р. N 166 "Про забезпечення сільського
господарства зернозбиральною
технікою", пункту 4 Постанови КМУ від 20
березня 1997 р. N 234 "Про проведення
сільськогосподарськими
товаровиробниками та іншими суб'єктами
господарювання розрахунків", пункту 2
Постанови КМУ від 23 грудня 1998 р. N 2057 "Про
проведення сільськогосподарськими
товаровиробниками та іншими суб'єктами
господарювання розрахунків за
отриману в 1996 - 1997 роках
сільськогосподарську техніку
американських фірм "Джон Дір" та "Кейс
Корпорейшн" вбачається, що
Міністерство аграрної політики та
продовольства України, як центральний
орган виконавчої влади відповідно до
Указу Президента України від 23.04.2011 №
500/2011, зобов'язано не тільки забезпечити
високоефективне використання
закупленої зернозбиральної техніки,
але й забезпечити поставку до
державного резерву
сільськогосподарської продукції, а
також проведення остаточних
розрахунків сільськогосподарськими
товаровиробниками та іншими суб'єктами
господарювання з державним бюджетом за
отриману техніку.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що звернення
Прокурора з позовною заявою в
інтересах держави у особі Міністерства
аграрної політики та продовольства
України (Позивач-1 - по справі) як
уповноваженого державою органом
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносинах є правомірним.

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 рішення
Конституційного суду України від
08.04.1999р. у справі № 1-1/99 інтереси держави
можуть збігатися повністю, частково
або не збігатися зовсім з інтересами
державних органів, державних
підприємств та організацій чи з
інтересами господарських товариств з
часткою державної власності у
статутному фонді. Проте держава може
вбачати свої інтереси не тільки в їх
діяльності, але й в діяльності
приватних підприємств, товариств.

З пункту 5 постанови Кабінету Міністрів
України від 07.02.1996 року № 166 "Про
забезпечення сільського господарства
зернозбиральною технікою" вбачається,
що на Корпорацію "Украгропромбіржа"
покладено виконання функцій
державного агента з отримання і
використання кредитів для закупівлі
зернозбиральної техніки фірми "Джон
Дір", поставки її
сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання і укладення з ними
договорів її продажу на умовах
розстрочки платежу терміном на п'ять
років під заставу
сільськогосподарської продукції, які
передбачають розрахунки за цю техніку.

Відповідно до п. 1.1. Договору № 2 від
30.06.1996р. укладеного між СВСГ "Міжгір'я",
правонаступником якого є Приватна
агрофірма "Ватра", та Корпорацією
"Украгропромбіржа", предметом договору
є поставка товаровиробнику (покупцю
техніки) зернозбиральних комбайнів,
адаптерів та запчастин фірми "Джон Дір"
на умовах розстрочки платежу та
поставку в рахунок держрезерву
сільгосппродукції, як плату за
одержану техніку.

З пункту 4 постанови Кабінету Міністрів
України від 07.02.1996 року № 166 "Про
забезпечення сільського господарства
зернозбиральною технікою" вбачається,
що сільськогосподарські
товаровиробники та інші суб'єкти
господарювання, які отримують
зазначену техніку, розраховуються з
Корпорацією "Украгропромбіржа". Однак
слід зазначити, що такий розрахунок
здійснюється шляхом поставки
продовольчого зерна, іншої
сільськогосподарської продукції та
продуктів її переробки до державного
резерву або власними коштами до
державного бюджету.

Як зазначено Вищим господарським судом
України, Корпорація "Украгропромбіржа"
є комерційною організацією, однак
враховуючи вищенаведене, у спірних
правовідносинах, учасником яких є
Позивач-2, порушено права та законні
інтереси саме держави, а Позивач-2 є
представником, на якого покладено
виконання функцій державного агента у
цих правовідносинах.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду, що звернення Прокурора з позовною
заявою в інтересах держави в особі
Корпорації "Украгромпромбіржа"
(Позивач-2-по справі) є правомірним,
оскільки у даних правовідносинах
держава вбачає свої інтереси в
діяльності Позивача-2, що повністю
відповідає визначеному у рішенні
Конституційного суду України від
08.04.1999р. у справі № 1-1/99.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів
України від 07.02.1996 року № 166 "Про
забезпечення сільського господарства
зернозбиральною технікою" передбачено
прийняти пропозицію Міністерства
сільського господарства і
продовольства та корпорації
"Украгропромбіржа", погоджену з
Міністерством економіки,
Міністерством фінансів і
Укрексімбанком, щодо спрямування
коштів у сумі 20 млн. доларів США у межах
середньострокової гарантійної
програми Експортно-імпортного банку
США для закупівлі зернозбиральної
техніки фірми "Джон Дір".

Пунктом 4 вказаної постанови КМ України
визначено, що сільськогосподарські
товаровиробники та інші суб'єкти
господарювання, які отримують
зазначену техніку, розраховуються з
Корпорацією "Украгропромбіржа" (з
урахуванням сплати відсотків та всіх
витрат, пов'язаних з обслуговуванням
кредитів) шляхом поставки
продовольчого зерна за ціною 115 доларів
США (у валюті України за курсом
Національного банку на момент здачі
зерна) за тонну м'якої пшениці третього
класу, іншої сільськогосподарської
продукції та продуктів її переробки до
державного резерву або власними
коштами (з урахуванням відсотків за
користування кредитом) згідно з курсом
Національного банку на день
розрахунків з державним бюджетом. При
цьому погашення кредитів і сплата
відсотків за них здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету,
передбачених на зазначені цілі.
Міністерству сільського господарства
і продовольства забезпечити протягом 5
років закладення до державного резерву
відповідної кількості продовольчого
зерна та продуктів переробки
сільськогосподарської продукції
відповідно до укладених угод з
товаровиробниками.

Пунктом 5 постанови КМ України від
07.02.1996 року № 166 "Про забезпечення
сільського господарства
зернозбиральною технікою" на
Корпорацію "Украгропромбіржа"
покладено виконання функцій
державного агента з отримання і
використання кредитів для закупівлі
зернозбиральної техніки фірми "Джон
Дір", поставки її
сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання і укладення з ними
договорів її продажу на умовах
розстрочки платежу терміном на п'ять
років під заставу
сільськогосподарської продукції, які
передбачають розрахунки за цю техніку.

Пунктом 6 зазначеної постанови КМ
України Міністерству сільського
господарства і продовольства,
Міністерству фінансів, Державному
комітетові по матеріальним ресурсам
разом з Корпорацією "Украгропромбіржа"
доручено розробити і затвердити
порядок передачі комбайнів фірми "Джон
Дір", проведення розрахунків за
отриману ними техніку й поставки до
державного реєстру
сільськогосподарської продукції та
продуктів її переробки.

На виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 07.02.1996 року № 166
"Про забезпечення сільського
господарства зернозбиральною
технікою" наказом Міністерства
сільського господарства і
продовольства України, Міністерства
фінансів України, Державного комітету
України по матеріальних ресурсах від
22.05.1996 року № 155/113/63 затверджено
«Порядок передачі
сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання зернозбиральних
комбайнів фірми "Джон Дір", проведення
розрахунків за отриману ними техніку і
поставку до державного резерву
сільськогосподарської продукції»(далі
за текстом - Порядок).

Колегія суддів в повному обсязі
погоджується з висновком місцевого
суду про те, що Договір № 2 від 30.06.1996
року про поставку
сільгосптоваровиробнику
зернозбиральних комбайнів фірми "Джон
Дір" на умовах розстрочки платежу та
поставку в рахунок держрезерву
сільгосппродукції, сторонами спору
укладений у відповідності до вказаного
вище Порядку.

Вищенаведене в повному обсязі
спростовує твердження Прокурора
наведені в апеляційній сказі, що
предметом спору у даній справі є дві
самостійні та незалежні одна від одної
вимоги, які не пов'язані між собою
настанням певних передумов, що
задоволення або відмова в задоволенні
будь-якої з позовних вимог не є
підставою для задоволення або відмови
в задоволенні іншої позовної вимоги,
оскільки обидві вимоги визначені в
позовній заяві ґрунтуються на умовах
Договору № 2 від 30.06.1996 р. і зобов'язання
сторін (Позивача-2 та Відповідача-1)
виникають з умов власне цього
правочину.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 245
ЦК УРСР в редакції 1963 р., яка діяла на
момент укладення Договору № 2 від 30.06.1996
р., поставка продукції без укладення
договору могла проводитися лише у
випадках, встановлених Радою Міністрів
СРСР або Радою Міністрів Української
РСР. Правовідносини, які виникли між
Позивачем-2 та Відповідачем-1 у справі №
5015/4453/12 не відноситься до таких
випадків, а тому вищенаведене
посилання Прокурора є надуманим.

Наказом Міністерства агропромислового
комплексу України, Міністерства
фінансів України, державної
акціонерної компанії "Хліб України" від
22.09.1997 року № 14/185/56 затверджено
«Порядок передачі
сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання зернозбиральної
техніки фірми "Джон Дір" та проведення
розрахунків за отриману ними техніку і
поставки до державних ресурсів
продовольчого зерна в рахунок
державного замовлення та погашення
кредитів».

Як вбачається з преамбули даного
Порядку, його розроблено відповідно до
постанов Кабінету Міністрів України
від 07.02.1996 року № 106 "Про забезпечення
сільського господарства
зернозбиральною технікою" та від 20.03.1997
року № 234 "Про проведення
сільськогосподарськими
товаровиробниками та іншими суб'єктами
господарювання розрахунків за
отриману зернозбиральну техніку фірми
"Джон Дір" і його дія поширюється на
всіх сільськогосподарських
товаровиробників та інших суб'єктів
господарювання незалежно від форм
власності, які отримали зернозбиральні
комбайни фірми "Джон Дір", тобто і на
Відповідача-1, що отримав техніку
згідно Договору № 2 від 30.06.1996 року.

На підставі наказу Міністерства
агропромислового комплексу України
від 22.08.1997 року № 14/185/56 Порядок, що
затверджений наказом Міністерства
сільського господарства і
продовольства України, Міністерства
фінансів України, Державного комітету
України по матеріальних ресурсах від
22.05.1996 року № 155/113/63, втратив чинність.

Згідно пункту 1 цього Порядку
Корпорація "Украгропромбіржа", яка
виконує функції державного агента
(прямого постачальника), отримує в
рахунок кредитів Ексімбанку США та
інших банків-кредиторів
зернозбиральну техніку фірми "Джон
Дір", запасні частини, мастила та інші
технічні рідини до неї і поставляє їх
сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання під заставу
продовольчого зерна, яке буде
вирощуватись в період з 1997 року по 2001
рік, на підставі укладених з ними
договорів поставки на умовах
розстрочки платежу терміном на п'ять
років, та забезпечує здійснення
сільськогосподарськими
товаровиробниками та іншими суб'єктами
господарювання розрахунків з
державним бюджетом за отриману
зернозбиральну техніку фірми "Джон Дір"
з урахуванням сплати відсотків та всіх
витрат, пов'язаних з обслуговуванням
кредитів, у терміни та обсяги,
визначених договорами поставки. Цим
пунктом також визначено, що договори
про поставку техніки на умовах
розстрочки платежу під заставу
продовольчого зерна укладаються між
корпорацією "Украгропромбіржа" і
сільськогосподарськими
товаровиробниками та іншими суб'єктами
господарювання за формами згідно з
додатками № 1 і № 2.

Згідно п. 4 цього ж Порядку,
Товаровиробники, які отримали Техніку
за рахунок кредитів США, наданих під
гарантії Кабінету Міністрів України та
Міністерства фінансів України,
розраховуються з Державним бюджетом
щорічно до 1 жовтня шляхом поставки,
починаючи з 1997 року, до державних
ресурсів у рахунок державного
замовлення продовольчого зерна за
середньозваженими цінами, що фактично
складуться на

біржових торгах України за спотовими
контрактами на момент його поставки, до
повного погашення вартості Техніки з
урахуванням сплати відсотків та всіх
витрат, пов'язаних з обслуговуванням
кредиту. Суми бюджетної заборгованості
Товаровиробників на підставі

розрахунків Державного
експортно-імпортного банку України
уточнюються Постачальником у зв'язку
зі змінами на світовому кредитному
ринку процентних ставок за
використання кредитів та їх
обслуговування. Витрати Постачальника
на виконання робіт, передбачених
договором поставки Техніки,
відшкодовуються Товаровиробником
власними коштами або за рахунок
зменшення суми запасних частин, які
будуть поставлятись Товаровиробнику
протягом п'яти років згідно з договором
поставки Техніки.

Крім цього, постановами Кабінету
Міністрів України від 23.12.1998 року № 2057
та від 16.11.2000 року № 1708 внесено часткові
зміни в п. 4 постанови Кабінету
Міністрів України від 07.02.1996 року № 166,
якими встановлено, що починаючи з 1998
року сільськогосподарські
товаровиробники та інші суб'єкти
господарювання, які отримали
сільськогосподарську техніку
американських фірм "Джон Дір" та
"КейсКорпорейшн" за рахунок кредитів
США, наданих під гарантії Кабінету
Міністрів України та Міністерства
фінансів, розраховуються за отриману
техніку (з урахуванням сплати
відсотків та всіх витрат, пов'язаних з
обслуговуванням кредитів) власними
коштами.

Прокурор обґрунтовує заявлені ним у
даному спорі позовні вимоги про
повернення техніки та здійснення
розрахунків згідно з Договором
поставки положенням п. 13 Порядку
передачі сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання зернозбиральної
техніки фірми "Джон Дір" та проведення
розрахунків за отриману ними техніку і
поставки до державних ресурсів
продовольчого зерна в рахунок
державного замовлення та погашення
кредитів, затвердженого наказом
Міністерства агропромислового
комплексу України, Міністерства
фінансів України, Державної
акціонерної компанії "Хліб України" від
22.08.1997 року № 14/185/56.

Пунктом 13 вказаного Порядку
передбачено, що в разі невиконання
протягом 6 місяців після встановленого
терміну зобов'язань по розрахунках за
отриману Техніку, відшкодування
відсотків та всіх витрат на
обслуговування іноземних кредитів та
витрат Постачальника на виконання
робіт, вказаних в п. 2 цього Порядку та
передбачених договором поставки,
Товаровиробник зобов'язаний повернути
отриману Техніку Постачальнику та
сплатити штраф, передбачений договором
поставки Техніки. Повернення Техніки
Постачальнику та сплата штрафу не
звільняють Товаровиробника від
виконання зобов'язань по розрахунках
згідно з договором поставки. Без
офіційного погодження з
Постачальником Товаровиробник не має
права здійснювати відчуження та
заставу отриманої Техніки.

Тобто повернення техніки
постачальнику та сплата штрафу не
звільняють товаровиробника від
виконання зобов'язань по розрахунках
згідно з Договором поставки. З вказаної
норми права вбачається можливість
одночасного покладення на
товаровиробника (Відповідача-1 у
справі) щодо повернення техніки та
здійснення розрахунків згідно
договором поставки у випадку порушення
договірних зобов'язань.

Як зазначалося вище у цій постанові,
відповідно до ст. 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України,
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності
(01.01.2004 року). Щодо цивільних відносин,
які виникли до набрання чинності
Цивільним кодексом України, положення
цього Кодексу застосовуються до тих
прав і обов'язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання
ним чинності. Аналогічні положення
передбачені у ст. 4 Розділу ІХ
Прикінцевих положень ГК України.

Відповідно до приписів ст. 526 ЦК України
та ст. 193 ГК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

З матеріалів справи вбачається та
місцевим судом встановлено, що
Відповідачем-1 зобов'язання з
проведення розрахунків за Договором
від 30.06.1996 року № 2 про поставку
сільгосптоваровиробнику
зернозбиральних комбайнів фірми "Джон
Дір" на умовах розстрочки платежу та
поставку в рахунок держрезерву
сільгосппродукції, як плати за
одержану техніку, виконано частково, на
суму 99353,60 дол. США. У зв'язку з чим, має
місце заборгованість Відповідача-1 на
суму 106228,00 дол. США, що за офіційним
курсом НБУ на 04.10.2012 року становить
849080,40 грн., що підтверджується наявними
у справі актом звірки заборгованості,
підписаним зі сторони Відповідача-1 та
довідкою про стан розрахунків. Доказів
сплати вказаного боргу Відповідач-1
суду не надав, розмір вказаного боргу
належним чином не спростував.

Відповідач-1 для спростування позовних
вимог покликається на довідки
Управління Державної казначейської
служби України у Бродівському районі
Львівської області від 03.10.2012 року №
2.03-6/1216 (том І, а.с. 100), від 05.12.2012 р. №
2.03-9/1570 (том І, а.с. 70) та довідку
Управління агропромислового розвитку
Бродівської районної державної
адміністрації Львівської області від
07.12.2012 року № 658 (том І, а.с. 71), від 14.02.2013
р. № 85 (том І, а.с. 97), де вказано, що
інформація про наявність
заборгованості ПА "Ватра" перед
бюджетом станом на 05.12.2012 року у цих
органах відсутня.

Оцінивши вказані довідки колегія
суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
встановлено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Згідно ч.1 ст. 36 ГПК
України, письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору. Частиною
1, 2 ст. 43 ГПК України встановлено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2.5. постанови Пленуму
Вищого господарського України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Наприклад, чинним
законодавством, що регулює відносини
за договором перевезення вантажу,
встановлено перелік
документів-доказів, які є підставою для
покладення на перевізника
відповідальності за втрату, псування,
пошкодження або недостачу вантажу.
Отже, ніякі інші документи не можуть
підтверджувати обставини, що є
підставою для покладення на
перевізника відповідальності за
незбереження вантажу.

Що ж до належності доказів, то нею є
спроможність відповідних фактичних
даних містити інформацію стосовно
обставин, які входять до предмета
доказування з даної справи.

Відповідно до п. 3.2. укладеного між
Позивачем-2 та Відповідачем-1 Договору
№ 2 від 30.06.1996 року про поставку
сільгосптоваровиробнику
зернозбиральних комбайнів фірми "Джон
Дір" на умовах розстрочки платежу та
поставку в рахунок держрезерву
сільгосппродукції, як плати за
одержану техніку, товаровиробник
(покупець) зобов'язується поставити
хлібоприймальному підприємству (ХПП)
для розрахунків з корпорацією
"Украгропромбіржа" за отриману техніку,
за обслуговування кредиту і за витрати
на гарантійне і технічне
обслуговування протягом 6 (з 1996 року по
2001 року) років 1822 т. продовольчого зерна
м'якої пшениці 3-го класу в строки не
пізніше 1 жовтня щорічно у визначеному
рахунку.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів
України від 07.02.1996 року № 166 "Про
забезпечення сільського господарства
зернозбиральною технікою",
установлено, що сільськогосподарські
товаровиробники та інші суб'єкти
господарювання, які отримують
зазначену техніку, розраховуються з
корпорацією "Украгропромбіржа" (з
урахуванням сплати відсотків та всіх
витрат, пов'язаних з обслуговуванням
кредитів) шляхом поставки
продовольчого зерна за ціною 115 доларів
США (у валюті України за курсом
Національного банку на момент здачі
зерна) за тонну м'якої пшениці третього
класу, іншої сільськогосподарської
продукції та продуктів її переробки до
державного резерву або власними
коштами (з урахуванням відсотків за
користування кредитом) згідно з курсом
Національного банку на день
розрахунків з державним бюджетом.

Крім цього, постановами Кабінету
Міністрів України від 23.12.1998 року № 2057
та від 16.11.2000 року № 1708 внесено часткові
зміни в п. 4 постанови Кабінету
Міністрів України від 07.02.1996 року № 166,
якими встановлено, що починаючи з 1998
року сільськогосподарські
товаровиробники та інші суб'єкти
господарювання, які отримали
сільськогосподарську техніку
американських фірм "Джон Дір" та
"КейсКорпорейшн" за рахунок кредитів
США, наданих під гарантії Кабінету
Міністрів України та Міністерства
фінансів, розраховуються за отриману
техніку (з урахуванням сплати
відсотків та всіх витрат, пов'язаних з
обслуговуванням кредитів) власними
коштами.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду, що доказами, які підтверджують
повне погашення Відповідачем-1
заборгованості перед державним
бюджетом мають бути документи, що
підтверджують поставку продовольчого
зерна, іншої сільськогосподарської
продукції або платіжні документи які
свідчать про розрахунок за отриману
техніку власними коштами перед
державним бюджетом. Проте таких
доказів Відповідачем-1 надано не було. В
матеріалах справи такі докази
відсутні.

З довідок Управління Державної
казначейської служби України у
Бродівському районі Львівської
області від 03.10.2012 року № 2.03-6/1216 (том І,
а.с. 100), від 05.12.2012 р. № 2.03-9/1570 (том І, а.с.
70) та довідку Управління
агропромислового розвитку Бродівської
районної державної адміністрації
Львівської області від 07.12.2012 року № 658
(том І, а.с. 71), від 14.02.2013 р. № 85 (том І, а.с.
97), вбачається тільки те, що інформація
про наявність заборгованості ПА "Ватра"
перед бюджетом станом на 05.12.2012 року у
цих органів відсутня, однак вказані
довідки не містять інформацію стосовно
обставин, які входять до предмета
доказування з даної справи.

Отже з огляду на викладене, місцевий
господарський суд правомірно не взяв
до уваги вказані вище довідки, як
належні і допустимі докази, в розумінні
статей 33 та 34 ГПК України, які б
підтверджували факт погашення
Відповідачем-1 заборгованості перед
державним бюджетом за поставлену
техніку згідно Договору поставки № 2
від 30.06.1996 р.

Разом з тим, відповідно до Акту звірки
заборгованості перед державним
бюджетом ТзОВ "Ватра" по Договору № 2
від 30.06.1996 р., який складено та підписано
повноважними представниками
Постачальника-державного агента по
поставці техніки: Корпорації
«Украгропромбіржа» (Позивачем-2) та
Господарство-одержувач техніки: С/г
ТзОВ «Ватра» (Відповідачем-1), їх
підписи посвідчено печатками сторін
(том І, а.с. 34), останній сам підтвердив
наявність заборгованості перед
державним бюджетом станом на 01.01.2002 р. у
розмірі 106228,30 дол. США.

Покликаючись на положення постанови
Кабінету Міністрів України від 04.03.2002
року № 257 "Про заходи щодо забезпечення
надходження коштів у рахунок погашення
заборгованості за кредитами,
залученими державою або під державні
гарантії для закупівлі
сільськогосподарської техніки
іноземного виробництва, інших засобів
для потреб сільського господарства" та
постанови Кабінету Міністрів України
від 31.03.2003 року № 414 "Про порядок
зарахування коштів до державного
бюджету у рахунок погашення
заборгованості за кредитами,
залученими державою або під державні
гарантії і наданими для закупівлі
сільськогосподарської техніки
іноземного виробництва", якими, за
переконанням Відповідача-1, визначено
перелік господарств, що мають
заборгованість перед бюджетом за
отриману сільськогосподарську техніку
іноземного виробництва, де Приватна
агрофірма "Варта" не згадується, а також
встановлено порядок зарахування цих
коштів до державного бюджету, останній
спростовує факт заборгованості по
Договору № 2 від 30.06.1996 року

Місцевий господарський суд підставно
відхилив вказані доводи сторони з
огляду на те, що згаданими постановами
затверджено обсяг заборгованості
постачальників за кредитами,
залученими державою або під державні
гарантії і наданими для закупівлі
сільськогосподарської техніки, а не
товаровиробників, яким у спірних
правовідносинах є Відповідач-1. Тому у
вказаному Відповідачем-1 переліку
останнього не зазначено та не повинно
бути.

Разом з тим, слід зазначити, що
положення постанови Кабінету
Міністрів України від 31.03.2003 року № 414,
як і постанови Кабінету Міністрів
України від 24.03.2004 року № 362, що прийнята
на зміну першій, на які покликається
Відповідач-1, не спростовують позовних
вимог, оскільки ними не
врегульовуються спірні правовідносини
в межах заявлених вимог. У зв'язку з цим
при винесені рішення по суті спору,
місцевий господарський суд правомірно
не взяв до уваги положення цих
нормативних актів.

З цих самих підстав місцевий суд на
законних засадах відхилив доводи
сторони про те, що Корпорація
"Украгропромбіржа" згідно згаданих
постанов Кабінету Міністрів України не
наділена повноваженнями діяти в
інтересах держави зі стягнення спірної
заборгованості, оскільки ці
повноваження, як стверджує
Відповідач-1, покладені на НАК
"Украгролізинг". Однак заперечуванні
Відповідачем-1 повноваження Корпорації
"Украгропромбіржа" визначені Порядком,
затвердженим наказом від 22.08.1997 року №
14/185/56, чинним на момент винесення
рішення у справі.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що власне за
Договором від 30.06.1996 року № 2, на
підставі Акта № 2 передачі-приймання
зернозбиральних комбайнів фірми "Джон
Дір" від 30.06.1996 року, Відповідач-1
отримав наступну техніку фірми "Джон
Дір": комбайн фірми "Джон Дір" М-9500, шасі
HO9500x66774, двигун RG 6076H575666, в кількості 1
шт., жатку для зернових в кількості 1 шт.,
ремінний підбирач в кількості 1 шт.,
запасні частини в кількості 1 комплект
(том І, а.с. 29, 30).

Як зазначено вище у цій постанові, на
виконання рішення господарського суду
Львівської області від 20.03.2013р. та
постанови Львівського апеляційного
господарського суду від 24.07.2013р. у даній
справі було видано наказ на примусове
виконання рішення від 15.08.2013р.

Місцевим господарським судом
встановлено, зазначено у поясненні
Позивача-2 (вх. № 25917/14 від 16.06.2014р.)(том
ІІ, а.с. 198-199) зазначено, що на підставі
вказаного наказу було відкрито
виконавче провадження в ході якого, у
Відповідача-1 було частково вилучено та
передано стягувачу
сільськогосподарську техніку "Джон
Дір", а саме: комбайн фірми "Джон Дір"
М-9500, шасі НО9500х66774, двигун RG 6076Н575666,
жатку для зернових, ремінний підбирач,
однак доказів такої передачі суду
надано не було. Не заперечив зазначених
обставин і Відповідач-1, однак теж не
надав суду належних доказів.

В матеріалах справи такі докази -
відсутні.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 694 ЦК України
встановлює, що у випадку невиконання
покупцем свого обов'язку щодо сплати
товару, продавець має право вимагати у
покупця повернути неоплачений товар.

Частина 6 статті 225 ГК України
передбачає додаткову
відповідальність, порядок визначення
розміру якої може затверджуватись
Кабінетом Міністрів України. В даному
випадку додаткова відповідальність
передбачена вищевказаним Порядком,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України.

Пунктом 13 Порядку передачі
сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання зернозбиральної
техніки фірми "Джон Дір" та проведення
розрахунків за отриману ними техніку і
поставки до державних ресурсів
продовольчого зерна в рахунок
державного замовлення та погашення
кредитів, затвердженого наказом
Міністерства агропромислового
комплексу України, Міністерства
фінансів України, Державної
акціонерної компанії "Хліб України" від
22.08.1997 року № 14/185/56. передбачено, що в
разі невиконання протягом 6 місяців
після встановленого терміну
зобов'язань по розрахунках за отриману
Техніку, відшкодування відсотків та
всіх витрат на обслуговування
іноземних кредитів та витрат
Постачальника на виконання робіт,
вказаних в п. 2 цього Порядку та
передбачених договором поставки,
Товаровиробник зобов'язаний повернути
отриману Техніку Постачальнику та
сплатити штраф, передбачений договором
поставки Техніки. Повернення Техніки
Постачальнику та сплата штрафу не
звільняють Товаровиробника від
виконання зобов'язань по розрахунках
згідно з договором поставки. Без
офіційного погодження з
Постачальником Товаровиробник не має
права здійснювати відчуження та
заставу отриманої Техніки.

Отже, встановивши дійсні обставини
справи, що підтвердженні доказами,
наявними в матеріалах справи, місцевий
суд прийшов до правомірного висновку,
що позовна вимога прокурора про
витребування сільськогосподарської
техніки "Джон Дір", а саме: комбайн фірми
"Джон Дір" М-9500, шасі НО9500х66774, двигун RG
6076Н575666, жатку для зернових, ремінний
підбирач у Приватної агрофірми "Ватра"
та передачі Корпорації "Українська
Універсальна агропромислова біржа",
яка, в нашому випадку, виникла на
підставі Договору від 30.06.1996 року № 2, є
обґрунтованою та підтвердженою
матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, 12.06.2014 р. представник
Відповідача-1 подав заяву (вх. № 25598/14
від 12.06.2014р.), в якій просить суд
застосувати строк позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи та
зокрема з Договору № 2 від 30.06.1996 р.,
правовідносини між сторонами
розпочались у 1996 р., а кінцевим строком
поставки товаровиробником
продовольчого зерна тощо, відповідно
до п. 3.2. Договору, є 01 жовтня 2001 р.

Відповідно до п.5.3. Договору, договір
набирає чинності з моменту підписання
всіма сторонами і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань.

У судовому засіданні та у своїх
пояснення Прокурор та Позивач-2
зазначали, що оскільки сторони
передбачили строк дії Договору № 2 - до
повного виконання договірних
зобов'язань, а Відповідачем - 1 - не
доведено виконання Договору, то
Позивач не пропустив строк позовної
давності.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Пунктом 4.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів",
початок перебігу позовної давності
визначається за правилами статті 261 ЦК
України. Якщо у передбачених законом
випадках з позовом до господарського
суду звернувся прокурор, що не є
позивачем, то позовна давність
обчислюватиметься від дня, коли про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила, довідався або мав
довідатися саме позивач, а не прокурор.

Згідно п. 3.2. Договору, товаровиробник
(покупець) зобов'язується поставити
хлібоприймальному підприємству (ХПП)
для розрахунків з корпорацією
"Украгропромбіржа" за отриману техніку,
за обслуговування кредиту і за витрати
на гарантійне і технічне
обслуговування протягом 6 (з 1996 року по
2001 року) років 1822 т. продовольчого зерна
м'якої пшениці 3-го класу в строки не
пізніше 1 жовтня щорічно у визначеному
рахунку.

Відповідно до п. 4.2. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів", у
зобов'язальних правовідносинах, в яких
визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днем, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане.

Якщо договором чи іншим правочином
визначено різні строки виконання
окремих зобов'язань, що з нього
виникають (наприклад, у зв'язку з
поетапним виконанням робіт або з
розстроченням оплати), позовна
давність обчислюється окремо стосовно
кожного з таких строків. Позовна
давність за позовами, пов'язаними з
простроченням почасових платежів
(проценти за користування кредитом,
орендна плата тощо), обчислюється
окремо за кожним простроченим
платежем.

За зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання (абзац другий
частини п'ятої статті 261 ЦК України),
тобто після закінчення: або
передбаченого частиною другою статті
530 ЦК України семиденного строку від
дня пред'явлення вимоги; або
передбаченого іншим актом цивільного
законодавства чи договором іншого
пільгового строку, в який боржник має
виконати зобов'язання. Виняток з цього
правила становлять випадки, коли із
закону або з договору випливає
обов'язок негайного виконання
зобов'язання: у такому разі перебіг
позовної давності починається від дня
пред'явлення вимоги кредитором.

Отже, починаючи з 01 жовтня 2001 року,
тобто з дати коли мала бути здійснена
остання поставка, Позивач-2 не міг не
знати про порушення свого права у
зв'язку з припиненням Відповідачем-1
розрахунків за отриману техніку, а
також з вказаної дати у Позивача-2
виникло право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання.

Те саме стосується зернозбиральної
техніки, пунктом 13 «Порядку передачі
сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання зернозбиральної
техніки фірми "Джон Дір" та проведення
розрахунків за отриману ними техніку і
поставки до державних ресурсів
продовольчого зерна в рахунок
державного замовлення та погашення
кредитів», затвердженого наказом
Міністерства агропромислового
комплексу України, Міністерства
фінансів України, Державної
акціонерної компанії "Хліб України" від
22.08.1997 року № 14/185/56, передбачено, що в
разі невиконання протягом 6 місяців
після встановленого терміну
зобов'язань по розрахунках за отриману
Техніку, відшкодування відсотків та
всіх витрат на обслуговування
іноземних кредитів та витрат
Постачальника на виконання робіт,
вказаних в п. 2 цього Порядку та
передбачених договором поставки,
Товаровиробник зобов'язаний повернути
отриману Техніку Постачальнику та
сплатити штраф, передбачений договором
поставки Техніки.

Отже з огляду на викладене, враховуючи
фактичну дату подачі Прокурором
позовної заяви № 49-2054 вих-12 від 19.10.2012 р.
в установи зв'язку 20.10.2012 р. з додатками
(том І, а.с. 36), яка поступила до
господарського суду Львівської
області 24.10.2012 р. за вх. № 4845 (том І, а.с.1),
трирічний строк позовної давності за
вимогами, які заявлені у позовній заяві
сплив, відповідно, щодо стягнення
заборгованості в сумі 849080,40 грн. - 01.10.2004
року, а щодо повернення Техніки, 01.10.2001
р. + 6 місяців встановлених пунктом 13
«Порядку передачі
сільськогосподарським
товаровиробникам та іншим суб'єктам
господарювання зернозбиральної
техніки фірми "Джон Дір" та проведення
розрахунків за отриману ними техніку і
поставки до державних ресурсів
продовольчого зерна в рахунок
державного замовлення та погашення
кредитів» - 01.04.2005 р.

Крім того, належить зазначити, що в
матеріалах справи є наявною
інформація, яка не спростована
Позивачами по справі та Прокурором,
Який заявив даний позов, про те, що
Прокурор Дарницького району м. Києва
вже пред'являв позов до господарського
суду Львівської області в інтересах
держави в особі: Міністерства аграрної
політики України та Корпорації
Українська Універсальна
Агропромислова Біржа» (м. Київ) до
відповідача: Сільськогосподарського
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ватра», с. Батьків,
Бродовського району, Львівської
області про стягнення із відповідача
536451,40 грн. заборгованості за кредитом,
залученим від державні гарантії і
наданим для закупівлі
сільськогосподарської техніки
іноземного виробництва, переданої ПА
«Ватра» (том І, а.с. 167-168, том ІІ, а.с. 32-35).
Судове рішення за вищевказаним позовом
місцевим господарським судом
постановлено не було. Позовні
матеріали були повернуті судом 10.07.2006 р.
Прокурору без розгляду (том ІІ, а.с. 26).

Зазначені вище обставини не
заперечувалися у судових засіданнях ні
Позивачем-2, ні Прокурором, ні
Відповідачем-1. Повернення позовних
матеріалів без розгляду не зупиняє
перебігу позовної давності, однак
надає право для повторного звернення
до суду з позовом, після усунення
виявлених судом порушень. Разом з тим, і
в цьому випадку, Позивач-1 та Позивач-2
задовго до подачі (надсилання)
Прокурором Бродовського району позову
до суду - 20.10.2012 р., знали про порушення
свого права.

Є безпідставними твердження прокурора,
що позовна вимога про повернення
сільськогосподарської Техніки -
ґрунтується на положеннях Порядку,
вимоги якого є обов'язковими для
застосування до даних правовідносин, і
на ці вимоги поширюються тільки і лише
норми статті 83 ЦК УРСР в редакції 1963 р.
щодо строків позовної давності, відтак
вважає, що суд на вимогу про повернення
Техніки невірно застосував строки
позовної давності, визначені ст. 257 ЦК
України.

Статтею 83 ЦК УРСР в редакції 1963р.
було передбачено, що позовна давність
не поширюється: - на вимоги державних
організацій про повернення державного
майна із незаконного володіння
колгоспів і інших кооперативних і
інших громадських організацій або
громадян.

Однак, Прокурор не звернув уваги
на те, що приписами статті, на яку він
посилається, чітко передбачено
повернення державного майна із
незаконного володіння…

Незаконне заволодіння та
володіння державним майном
відносилося до категорії злочинів
проти власності, родовим об'єктом яких
є охоронювані кримінальним законом
суспільні відносини власності як
частини економічних відносин, як
основа економічної системи держави.
Відносини власності, на момент
виникнення між сторонами
правовідносин за Договором № 2 від
30.06.1996 р., регулювалися Законом України
«Про власність» від 07.02.1991 р., який
передбачав, що право власності являє
собою врегульовані законом суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження майном. Цей закон
виділяв приватну, комунальну, державну
форми власності. Відповідно до цього
суб'єктами права власності (володіння,
користування) були фізичні особи,
юридичні особи (господарчі, акціонерні
товариства, професійні спілки,
громадські, релігійні об'єднання тощо),
держава, яким злочинами проти
власності спричиняється матеріальна
шкода. Серед загальних критеріїв
злочинів проти власності, зокрема,
передбачено, що їх основною ознакою є
предмети матеріального світу, майно,
яке можна вилучити, привласнити,
спожити, пошкодити, знищити тощо. Однак,
в матеріалах справи відсутні, до
апеляційної скарги не долучено жодних
доказів в розумінні статей 33 та 34 ГПК
України про порушення проти посадових
осіб юридичної особи Відповідача-1, як
суб'єктів злочину, кримінального
провадження, не надано вироку суду,
який набрав законної сили, щодо
привласнення, розтрати або заволодіння
державним майном шляхом зловживання
службовим становищем, тощо.

Разом з тим, Прокурором не доведено
належними та допустимими доказами, що
спірний Договір, що укладений між
сторонами, завідомо суперечив
інтересам держави і суспільства (ст. 49
ЦК УРСР), як і не доведено, що майно
згідно Договору № 2, отримано
Відповідачем-1 без достатніх на це
підстав (Глава 42 ЦК УРСР).

З огляду на наведене, посилання
Прокурора на те, що на дані
правовідносини поширюються норми ст. 83
ЦК УРСР в редакції 1963 р. щодо строків
позовної давності є безпідставним, так
як ним не доведено належними та
допустимими доказами незаконного
володіння Відповідачем-1 державним
майном.

Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові, а
відтак суд дійшов правомірного
висновку, що в позові слід відмовити
повністю.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого суду, що заява
Прокурора про накладення арешту на
майно та на грошові кошти Відповідача-1
є необґрунтованою, і до задоволення не
підлягає, з огляду на те, що відповідно
до ст. 66 ГПК України, господарський суд
за заявою сторони, прокурора або з
власної ініціативи має право вжити
передбачених статтею 67 цього Кодексу
заходів до забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.

Прокурором не подано доказів про те, що
невжиття таких заходів може утруднити
чи зробити неможливим виконання
рішення господарського суду.

Крім цього, відповідно до ст. 67 ГПК
України позов забезпечується
накладанням арешту на майно або
грошові суми, що належать
відповідачеві, а одночасне
застосування судом таких двох способів
нормами ГПК України не передбачено.

Інші доводи, наведені
Апелянтом/прокурором в апеляційній
скарзі, колегією суду до уваги не
приймаються, так як вони не доведені
належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи вищевикладені
обставини в сукупності, з'ясувавши
фактичні обставини, що мають значення
для вирішення даного спору, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення господарського суду
Львівської області від 02.07.2014 р. у
справі № 5015/4453/12 слід залишити без змін,
апеляційну скаргу Заступника
прокурора Львівської області № 05/1-485
вих-14 від 18.07.2014 р. (вх. № 01-05/3569/14 від
29.07.2014 р.) - без задоволення.

Судові витрати за перегляд рішення
в апеляційному порядку покласти на
Позивача-1.

Керуючись ст. ст. 32 - 34, 44, 49, 99, 101, 102,
103, 105 Господарського процесуального
кодексу України, Львівський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 02.07.2014 р. у
справі № 5015/4453/12 залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за
перегляд рішення місцевого суду в
апеляційному порядку покласти на
Позивача-1.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути
господарському суду Львівської
області.

Головуючий суддя
Данко Л.С.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Кордюк Г.Т.

В судовому засіданні 26.11.2014 р. оголошено
резолютивну частину постанови. Повний
текст постанови складено та підписано
28.11.2014 р