ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2014 р.
Справа № 914/3435/14

За позовом: Державного підприємства
«Український державний центр
транспортного сервісу «Ліски», м. Київ

До відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю Моршинський
санаторій «Пролісок», м. Моршин

Про стягнення 9 563,70 грн.

В судове засідання з'явились:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суддя
Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання
Кравець О.І.

Суть спору: Подано позов Державного
підприємства «Український державний
центр транспортного сервісу «Ліски» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю Моршинський
санаторій «Пролісок» про стягнення 9
563,70 грн.

Ухвалою суду від 29.09.2014 р. було порушено
провадження у справі та призначено
судове засідання на 13.10.2014 р.

В судовому засіданні 13.10.2014 року судом
було оглянуто оригінали документів,
які в належно завірених копіях
долучені до матеріалів справи.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі з мотивів,
викладених в позовній заяві,
матеріалах справи та наданих в судових
засіданнях поясненнях.

Причини відкладення розгляду справи
було викладено в попередніх ухвал
господарського суду Львівської
області.

Позивач в судове засідання 01.12.2014 року
явки повноважного представника не
забезпечив, хоча належним чином був
повідомлений про дату час та місце
розгляду справи. Однак, подав на адресу
суду заяву № 97-Ю від 19 листопада 2014 року
(вх. 50755/14), якою просив розглянути
справу без участі представника
позивача за наявними у справі
матеріалами.

Відповідач в жодне із судових
засідань участь повноважного
представника не забезпечив, відзиву на
позов не подав, хоча належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи ухвалами суду, які направлялись
йому рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення. За таких
обставин суд вважає, що справа у
відповідності до вимог ст. 75 ГПК
України, може бути розглянута за
відсутності відповідача.

В судовому засіданні 01.12.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суд дослідивши матеріали справи, та
оцінивши докази в їх сукупності,
встановив наступне:

Згідно протоколу спільного засідання
адміністрації та профспілкового
комітету ДП «УДЦТС «Ліски» від 12
листопада 2013 року на основі заяви
Василенчук Л.Я. та довідки № 61 для
одержання путівки на санітарно -
курортне лікування, ухвалено у
відповідності до п. 3.27 Колективного
договору виділити кошти та оплатити
путівку в санаторії «Пролісок» для
Василенчук Л.Я. та її доньки, загальна
вартість 9 540,00 грн., з частковою
компенсацією вартості путівки
працівником: за рахунок коштів
державного підприємства «Український
державний центр транспортного сервісу
«Ліски» - 85 % - 8 109,00 грн.; за рахунок
коштів, шляхом внесення в касу
підприємства, від бухгалтера
Василенчук Л.Я. - 15 % - 1 431,00 грн.

Державним підприємством «Український
державний центр транспортного сервісу
«Ліски» перераховано Товариству з
обмеженою відповідальністю
Моршинський санаторій «Пролісок» за
путівку з лікування, згідно
виставленого рахунку від 04.11.2013 року №
15361 кошти в сумі 9 450,00 грн. Дата заїзду
вказана в рахунку - 18 грудня 2013 року.

Факт перерахунку вище вказаних котів
підтверджується платіжним дорученням
з відміткою банку від 21 листопада 2013
року № 2872.

Однак, станом на 16 вересня 2014 року
Василенчук Л.Я. не отримала послуг, які
повинні були надаватись санаторієм, а
сплачені кошти повернуті не були.

З метою мирного врегулювання спору ДП
«УДЦТС «Ліски» неодноразово
зверталась до ТзОВ Моршинський
санаторій «Пролісок» з проханням
повернути сплачені кошти в сумі 9 450,00
грн., що підтверджується долученими
листами № ДФ - 53/309 від 18.06.2014 року та № 71-
Ю від 29.07.2014 року, які залишені без
відповіді та виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України
позивачем нараховано інфляційні
втрати в розмірі 113,70 грн.

Проаналізувавши всі обставини та
матеріали справи, заслухавши пояснення
представника позивача в попередніх
засіданнях суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають до
задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з
наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України
зобов'язання це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193
Господарського кодексу України, де
зазначено, що суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, на
основі протоколу спільного засідання
адміністрації та профспілкового
комітету ДП «УДЦТС «Ліски» від 12
листопада 2013 року виділено кошти на
оплату путівки в санаторії «Пролісок»
для Василенчук Л.Я. та її доньки,
загальна вартість 9 540,00 грн., з
частковою компенсацією вартості
путівки працівником та згідно
виставленого рахунку від 04.11.2013 року №
15361 перераховано кошти в сумі 9 450,00 грн.
Дата заїзду вказана в рахунку - 18 грудня
2013 року.

Факт перерахунку вище вказаних котів
підтверджується платіжним дорученням
з відміткою банку від 21 листопада 2013
року № 2872.

Як вбачається з долученої до
матеріалів справи електронної
переписки між Відповідачем та
Василенчук Л.Я., у зв'язку з погіршенням
погодніх умов, в наслідок чого вийшла з
ладу система опалення і подача горячої
води, було прийнято рішення про
закриття санаторію. Відповідно до чого
просили останнього направити на їх
адресу лист на бланку організації про
повернення оплачених коштів та
гарантували повернення даних коштів.

Однак, Василенчук Л.Я. не отримала
послуг, які повинні були надаватись
санаторієм, а сплачені кошти повернуті
не були.

З метою мирного врегулювання спору ДП
«УДЦТС «Ліски» неодноразово
зверталась до ТзОВ Моршинський
санаторій «Пролісок» з проханням
повернути сплачені кошти в сумі 9 450,00
грн., що підтверджується долученими
листами № ДФ - 53/309 від 18.06.2014 року та № 71-
Ю від 29.07.2014 року, які залишені без
відповіді та виконання.

Положенням ст. 610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частинами 1-3 статті 612 Цивільного
кодексу України встановлено, що
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків..

Згідно із ч. 1 ст. 220 Господарського
кодексу України боржник, який
прострочив виконання господарського
зобов'язання, відповідає перед
кредитором (кредиторами) за збитки,
завдані простроченням, і за
неможливість виконання, що випадково
виникла після прострочення.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, а саме: сплата
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення та
трьох відсотків річних від
простроченої суми.

За несвоєчасне виконання договірних
зобов'язань позивачем нараховані
інфляційні втрати в розмірі 113,70 грн.,
які підлягають до стягнення.

Статтею 33 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідач доказів повернення
неналежно отриманої суми станом на
день розгляду справи не подав, а відтак
суд вважає, що позовні вимоги
обґрунтовані та підлягають до
задоволення.

Судові витрати слід віднести на
відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49, 75,
82,84,85 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю Моршинський
санаторій «Пролісок» (82482, м. Моршин,
вул. Проліскова, 10, ) на
користь Державного підприємства
«Український державний центр
транспортного сервісу «Ліски» (02092, м.
Київ, вул. Довбуша, 22, ) - 9
450,00 грн. - основного боргу, 113,70 грн. -
інфляційних втрат та 1 827,00 грн. -
судового збору.

3. Рішення суду може бути оскаржено
протягом 10 днів до Львівського
апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116
ГПК України.

Повний текст рішення
виготовлений та підписаний 05.12.2014 року.

Суддя
Березяк Н.Є.