ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.Справа № 922/4275/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства
"Сєвєродонецька теплоелектроцентраль",
м. Сєвєродонецьк до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Сєвєродонецьк про стягнення коштів в
розмірі 6460,99 грн. за участю
представників сторін:

не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство
"Северодонецька теплоелектроцентраль",
м. Северодонецьк, звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Сєвєродонецьк, про стягнення
заборгованості в розмірі 6460,99 грн. (з
яких: 4636,01 грн. - основна заборгованість,
1053,69 грн. - пеня, 294,82 грн. - інфляційні,
476,47 грн. - 3% річних), яка виникла
внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором № 648 про постачання теплової
енергії від 01.04.2010р., укладеного між
сторонами спору. Також позивач просить
суд покласти на відповідача судові
витрати.

Ухвалою господарського суду від
02.10.2014р. прийнято вказану позовну заяву
до розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її до розгляду у
відкритому судовому засіданні на
21.10.2014р. о 10:45 год.

Ухвалами господарського суду від
21.10.2014р., 10.11.2014р. розгляд справи
відкладався.

У призначене судове засідання 25.11.2014р.
представник позивача не з'явився, через
канцелярію суду надав клопотання (вх. №
42173), в якому позов підтримав та просив
суд розгляд даної справи здійснювати
без участі представника позивача. Дане
клопотання судом долучається до
матеріалів справи.

Представник відповідача в судове
засідання 25.11.2014р. не з'явився, про
причину неявки суд не повідомив, відзив
на позов не надав, заборгованість не
спростував. Про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином за
адресою зазначеною у витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, про що
свідчать відмітки про направлення
ухвал суду, які направлялись на адресу
відповідача. Як свідчать матеріали
справи, ухвала суду від 02.10.2014р.
повернулась на адресу суду з відміткою
відділення зв'язку "за закінченням
терміну зберігання".

У постанові пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від 26
грудня 2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Таким чином, суд вважає, що відповідач -
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
належним чином була повідомлена про
дату, час та місце судового засідання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 02.10.2014р.
сторони попереджені про розгляд справи
за наявними в ній матеріалами у разі
неявки представників сторін у судове
засідання та ненадання витребуваних
судом документів. Враховуючи це,
враховуючи також достатність часу,
наданого позивачеві та відповідачеві
для підготовки до судового засідання
та підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом, в межах наданих йому
повноважень, сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи, всебічно
та повно дослідивши надані докази, суд
встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, 01.04.2010р.
між Державним підприємством
"Сєвєродонецька теплоелектроцентраль"
(позивач, енергопостачальна
організація) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач,
споживач) укладено договір №648
постачання теплової енергії в гарячій
воді, відповідно до розділу 1 якого,
енергопостачальна організація бере на
себе зобов'язання постачати
споживачеві теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
споживач зобов'язується оплачувати
одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. п. 10.1., 10.2 договору, він
набуває чинності з 01.04.2010 року і діє до
01.04.2035 року, договір припиняє свою дію у
випадках:

- закінчення строку, на який він
був укладений;

- взаємної згоди сторін про його
припинення;.

- прийняття рішення господарським
судом, щодо його припинення;

- ліквідації сторін.

Згідно з п. 2.1. договору, теплова енергія
постачається споживачу у вигляді
гарячої води на такі потреби: опалення -
в період опалювального сезону, гаряче
водопостачання - протягом року.

Дане постачання здійснюється у
приміщення відповідача, загальною
площею 31,10 кв. м., розташоване за
адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Хіміків,
23/3.

Дане нежитлове приміщення відповідача
(ломбард) розташоване на першому
поверсі багатоквартирного житлового
будинку АДРЕСА_1. Зазначений житловий
будинок обладнаний системою
централізованого опалення, яка в свою
чергу гідравлічно та теплотехнічно
об'єднана з системою опалення
нежитлового приміщення відповідача, що
разом становить єдину систему
централізованого опалення
багатоквартирного житлового будинку
АДРЕСА_1. Технічної можливості
відключення окремих приміщень від
централізованого опалення у даному
житловому будинку не передбачено.

Згідно з п. 5.1 договору, облік
споживання теплової енергії
проводиться за приладами обліку, а у
разі їх відсутності - розрахунковим
способом.

Приміщення відповідача приладом
обліку теплової енергії не обладнано.

Відповідно до п. 6.1 договору, розрахунки
за спожиту теплову енергію,
здійснюються за рахунками, виписаними
на підставі показань приладів обліку
теплової енергії або розрахунковим
способом, виключно в грошовій формі,
відповідно до діючих тарифів за
розрахунковий період (місяць),
встановлених виконавчим комітетом
Сєвєродонецької міської ради (з 22 липня
2010 року - зі дня набрання чинності
Закону України «Про державне
регулювання у сфері комунальних
послуг» від 9 липня 2010 р. № 2479-УІ, тарифи
на теплову енергію для суб'єктів
природних монополій встановлює
національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг).

Розрахунковим періодом є календарний
місяць (п. 6.2 договору).

Як зазначає позивач у позовній заяві, у
опалювальних періодах:

- 2011-2012 років: у листопаді 2011 року,
грудні 2011 року, січні 2012 року;

- 2013-2014 років: у березні 2014 року,
квітні 2014року, теплопостачальна
організація поставила відповідачу
теплову енергію у вигляді гарячої води
на опалення нежитлового приміщення
відповідача на загальну суму 5232,71 грн.

Вартість 1 Гкал. теплової енергії, що
поставлялась відповідачу складала:

-з 01.10.2011 р. по 31.03.2012р. (тариф для потреб
інших споживачів) - 904,55 грн. (без ПДВ)
відповідно до наказу по підприємству
від 30.09.2011р. № 200/1 «Про введення тарифу
на теплову енергію, що відпускається
бюджетним організаціям та іншим
споживачам», прийнятого на підставі
постанови НКРРКП України від 30.09.2011р. №
131 «Про встановлення тарифів на теплову
енергію ДП «Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль»;

-з 01.01.2014 р. (тариф для потреб інших
споживачів) - 900,67 грн. (без ПДВ),
відповідно до наказу по підприємству
від 14.01.2014 р. № 8 «Про введення тарифу на
теплову енергію, що відпускається
бюджетним організаціям та іншим
споживачам», прийнятого на підставі
постанови НКРРКП України від 31.12.2013р. №
485 «Про встановлення тарифів на теплову
енергію, її виробництво,
транспортування, постачання для
бюджетних установ та інших споживачів
(крім населення) ДП «Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль».

-з 01.04.2014 р. (тариф для потреб інших
споживачів) - 1085,63 грн. (без ПДВ)
відповідно до наказу по підприємству
від 31.03.2014 р. № 53 «Про введення тарифу на
теплову енергію для бюджетних установ
та інших споживачів», прийнятого на
підставі постанови НКРРКГІ України від
31.03.2013р. № 231 «Про встановлення тарифів
на теплову енергію, її виробництво,
транспортування, постачання для
бюджетних установ та інших споживачів
(крім населення) ДП «Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль».

Факт надання відповідачу послуг з
теплопостачання в зазначений період
підтверджується актами про включення
теплоустановок від 24.10.2011р. про подачу
теплоносія і гарячого водопостачання
до будинку за адресою: проспект
Хіміків, буд. 23, в якому розташоване
нежитлове приміщення відповідача.

Як свідчать матеріали справи,
відповідачу у наведених вище періодах
щомісяця виставлялись рахунки, які є
також актами здавання - приймання
поставленої теплової енергії на
опалення нежитлового приміщення
відповідача.

Однак, в порушення умов договору №648
від 01.04.2010р., відповідач частково
розрахувався за надані послуги з
теплопостачання в розмірі 596,70 грн.

Враховуючи наявний у відповідача борг
за послуги з теплопостачання за
листопад 2011р., грудень 2011р., січень 2012р.,
березень 2014р., квітень 2014р. в сумі 4636,01
грн., з метою досудового врегулювання
спору, відповідачу неодноразово
направлялись претензії з вимогою про
сплату суми заборгованості за
договором від 01.04.2014р.

Дані вимоги позивача щодо сплати
існуючої заборгованості, залишились
без відповідного реагування з боку
відповідача, що і стало підставою для
звернення позивача з відповідним
позовом до господарського суду, в якому
позивач просить суд стягнути з
відповідача на свою користь суму
заборгованості в сумі 6460,99 грн., з яких
4636,01 грн. - основна заборгованість, 1053,69
грн. - пеня, 294,82 грн. - інфляційні, 476,47
грн. - 3% річних.

На час розгляду справи, матеріали
справи не містять доказів сплати
відповідачем зазначеної суми
заборгованості в добровільному
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
електроенергетику» енергія -
електрична чи теплова енергія, що
виробляється на об'єктах
електроенергетики і є товарною
продукцією, призначеною для
купівлі-продажу.

Регулювання відносин у сфері
теплопостачання має певні особливості,
викликані такими об'єктивними умовами
функціонування систем
теплопостачання, як, крім іншого,
наявністю поділу господарської
діяльності у сфері теплопостачання на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії;
централізованим теплопостачанням
споживачів від теплоелектроцентралей
і котелень, які входять до об'єднаної
енергетичної системи України - ст. 5
Закону України «Про теплопостачання».

Відповідно до ст.ст. 1, 19 Закону України
«Про теплопостачання», теплова енергія
- товарна продукція, що виробляється на
об'єктах сфери теплопостачання для
опалення, підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для
купівлі-продажу. Вироблена теплова
енергія постачається споживачу згідно
з договором купівлі-продажу.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173 Господарського
кодексу України та ст. 509 Цивільного
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконати її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

За змістом ст. 1 Закону України «Про
теплопостачання» споживачем теплової
енергії визнається особа, яка
використовує теплову енергію на
підставі договору.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу
України сторони мають право укласти
договір, який не передбачений актами
цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства; сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами; сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Ст. 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до ст.6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв діловою
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179
Господарського кодексу України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179
Господарського кодексу України,
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст. 628
Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу
України, частиною 2 статті 20
Господарського кодексу України, одним
із способів захисту права є примусове
виконання обов'язку в натурі
(присудження до виконання обов'язку в
натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В статті 275 ГК України передбачено, що
за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується, а
згідно ч. 7 цієї статті оплата енергії,
що відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору. Договір
може передбачати попередню оплату,
планові платежі з наступним
перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Факт надання відповідачу послуг з
теплопостачання в зазначений період
підтверджується актами про включення
теплоустановок від 24.10.2011р. про подачу
теплоносія і гарячого водопостачання
до будинку за адресою: проспект
Хіміків, буд. 23, в якому розташоване
нежитлове приміщення відповідача.
Проте, всупереч вимогам договору від
01.04.2010р., відповідач свої зобов"язання
щодо своєчасної та в повному обсязі
оплати за отриману теплоенергію не
виконав та не надав суду жодних доказів
на підтвердження сплати зазначеної
суми заборгованості за договором
постачання теплової енергій в гарячій
воді № 648 від 01.04.2010р.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання з
оплати за отриману теплоенергію за
договором від 01.04.2010р.

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до 4-3 Господарського
процесуального кодексу України,
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України,
сторони користуються рівними
процесуальними правами. Сторони мають
право, в тому числі, подавати докази.

Згідно ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526
Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк,
відповідно до умов і порядку
укладеного між сторонами договору та
згідно з вимогами закону, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, приймаючи до уваги
викладені обставини, та враховуючи те,
що відповідач не надав суду доказів на
підтвердження сплати суму боргу за
договором постачання теплової енергії
від 01.04.2010р. в сумі 4636,01 грн., суд визнає
вимогу позивача щодо стягнення з
відповідача 4636,01 грн. заборгованості за
договором від 01.04.2014р. належно
обґрунтованою, доведеною матеріалами
справи та такою, що підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час, а боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги.

Як встановлено п. 6.1 договору
передумовою здійснення відповідачем
розрахунків за спожиту теплову енергію
визначено виставлення рахунків, які
виписуються з урахуванням показань
приладів обліку теплової енергії або
визначаються розрахунковим способом.

Враховуючи те, що договором від 01.04.2010р.
не визначено механізму надання
рахунків та не передбачено строку коли
споживач повинен оплатити надані
рахунки, то прострочення оплати послуг
починається після спливу семиденного
строку, встановленого ч. 2 ст. 530 ЦК
України, з моменту отримання рахунку.

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
законом або договором.

Відповідно до ст.ст. 230, 231
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. Законом щодо окремих
видів зобов'язань може бути визначений
розмір штрафних санкцій, зміна якого за
погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
боржником зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

В п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зазначено, щодо
пені за порушення грошових зобов'язань
застосовується припис частини шостої
статті 232 ГК України. Даним приписом
передбачено не позовну давність, а
період часу, за який нараховується пеня
і який не повинен перевищувати шести
місяців від дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконане;
законом або укладеним сторонами
договором може бути передбачено більшу
або меншу тривалість цього періоду.
Його перебіг починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
зобов'язання мало бути виконане, і
початок такого перебігу не може бути
змінений за згодою сторін.

Так, пунктом 7.2.3. договору сторони
погодили, що споживачу за несвоєчасне
виконання розрахунків за теплову
енергію, нараховується пеня за 1 рік в
розмірі 1% від належної до сплати суми
за кожен день прострочення.

За змістом частини 3 статті 1 Закону
України "Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне виконання плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій"
суб'єкти підприємницької діяльності,
які використовують нежилі будинки і
приміщення, належні їм на праві
власності або орендовані ними на
підставі договору, для провадження
своєї діяльності за несвоєчасні
розрахунки за спожиті комунальні
послуги сплачують пеню в розмірі 1 % від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення, якщо інший розмір
пені не встановлено угодою сторін, але
не більше 100 % загальної суми боргу.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630 "Про
затвердження Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення"
встановлено, що за несвоєчасну оплату
послуг споживач сплачує пеню в
установлених законом та договором
розмірах (п. 23).

Зазначене узгоджується з п. 2.1
постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» від
17.12.2013р. № 14, в якому зазначено, що пеня,
за визначенням частини третьої статті
549 ЦК України, - це вид неустойки, що
забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині
розмір та базу нарахування пені не
визначено або вміщено умову (пункт) про
те, що пеня нараховується відповідно до
чинного законодавства, суму пені може
бути стягнуто лише в разі, якщо
обов'язок та умови її сплати визначено
певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному
відсотковому розмірі від суми
простроченого платежу передбачено
статтею 14 Закону України «Про
державний матеріальний резерв»,
статтею 36 Закону України «Про
телекомунікації», статтею 1 Закону
України «Про відповідальність
суб'єктів підприємницької діяльності
за несвоєчасне внесення плати за
спожиті комунальні послуги та
утримання прибудинкових територій». У
таких випадках нарахування пені
здійснюється не за законом України
«Про відповідальність за невиконання
грошових зобовязань», а на підставі
спеціального нормативного акта, який
регулює відповідні правовідносини.
Наведене не виключає можливості
покладення на боржника також і
відповідальності, передбаченої
частиною другою статті 625 ЦК України за
невиконання грошового зобов'язання.

Таким чином, при нарахуванні пені
застосовуються норми спеціального
законодавства - Закону України «Про
відповідальність суб'єктів
підприємницької діяльності за
несвоєчасне внесення плати за спожиті
комунальні послуги та утримання
прибудинкових територій», що регулює
відповідні правовідносини сторін.

Враховуючи невиконання відповідачем
взятих на себе зобов"язань за договором
№ 648 від 01.04.2010р., позивач нарахував
відповідачеві пеню, яка, станом на
31.08.2014р., складає 1053,69 грн.

Дане нарахування пені відповідає
умовам договору № 648 від 01.04.2010р. та
вимогам діючого законодавства, в
зв'язку з чим, наведені законодавчі
приписи та установлені фактичні дані,
зокрема й щодо вини в невиконанні
взятих на себе зобов'язань по сплаті
грошових коштів у строк, встановлений
договором, дають підстави для висновку
суду про правомірність нарахування
позивачем пені в розмірі 1053,69 грн.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 3% річних у сумі
294,82 грн. та 476,47 грн. інфляційних витрат,
нарахованих згідно ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України за прострочення
виконання грошового зобов'язання,
підлягають задоволенню як правомірні
та обґрунтовані (здійснений позивачем
розрахунок перевірено судом).

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги Державного
підприємства "Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль" обґрунтованими,
доведеними матеріалами справи та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
16.04.2013р. у справі № 18/957/12.

Відповідно до ст. 111-28 Господарського
процесуального кодексу України, суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із рішеннями
Верховного суду України.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, ст. ст. 6, 11, 16, 509,
525, 530, 548, 549, 598, 599, 610, 611, 625-629, 712
Цивільного кодексу України, ст. ст. 173,
174, 179, 193, 230-232, 275 Господарського кодексу
України, ст. ст. 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 65, 75, 82-85,
111-28 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (93401, АДРЕСА_2, ідент. номер
НОМЕР_1) на користь Державного
підприємства "Сєвєродонецька
теплоелектроцентраль" (93403, Луганська
область, м. Сєвєродонецьк-3, ідент. код
00131050) суму основного боргу за договором
постачання теплової енергії в гарячій
воді № 648 від 01.04.2010р. в розмірі 4636,01 грн.,
пеню в розмірі 1053,69 грн., 3% річних в
розмірі 294,82 грн., інфляційні втрати в
розмірі 476,47 грн., судовий збір в розмірі
1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 28.11.2014 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/4275/14