КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р. Справа№ 910/12346/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Вернигора В.А., довіреність №
14 від 07.08.2014 р.,

відповідача: Ханович К.В., довіреність
№ 427/03 від 22.08.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві

на рішення господарського суду м. Києва
від 18.08.2014

у справі №910/12346/14 (суддя - Марченко О.В.)

за позовом Управління Державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві

до Публічного акціонерного товариства
"Брокбізнесбанк"

про стягнення 62 162, 02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві звернулося з позовом про
стягнення з публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" 52984,90 грн.
заборгованості, що утворилася у зв'язку
з неналежним виконанням відповідачем
умов договору оренди нерухомого майна
від 22.10.2002 № 23, та 9 177,12 грн. пені, а
всього 62162,02 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 18.08.2014 року у справі №910/12346/14 в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Управління Державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить суд
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 18.08.2014 року у справі
№910/12346/14 та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
рішення місцевого господарського суду
прийняте з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
місцевий господарський суд
неправильно застосував і порушив норми
матеріального та процесуального права.

Апеляційний господарський суд,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановив наступне.

22.10.2002 Управлінням ДАІ (орендодавець) і
ПАТ "Брокбізнесбанк" (орендар) укладено
Договір, за умовами якого:

- орендодавець передає (за актом
приймання-передачі), а орендар приймає
в строкове платне користування
нерухоме майно: адмінбудівлю станції
діагностики площею 190 кв.м., розміщеною
за адресою: м. Київ, вул. Туполєва, 19 на
двох поверхах (пункт 1.1 Договору);

- орендна плата визначається на
підставі Методики розрахунку орендної
плати за державне майно та пропорції її
розподілу, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 04.10.1995
№786, та становить без ПДВ за перший
місяць оренди (жовтень 2002) 714,29 грн.
Нарахування ПДВ на суму орендної плати
здійснюється у порядку, визначеному
чинним законодавством (пункт 3.1
Договору);

- орендна плата перераховується до
державного бюджету та орендодавцеві у
співвідношенні 70% до 30% (214,29 грн. до
державного бюджету, 500 грн.
орендодавцеві) щокварталу, не пізніше 12
числа місяця, наступного за звітним
кварталом (пункт 3.4 Договору);

Договір набирає чинності з 10.10.2002 і діє
до 10.10.2051 (пункт 11.1 Договору).

22.01.2003 Управлінням ДАІ і ПАТ
"Брокбізнесбанк" укладено додаткову
угоду № 1, за умовами якої орендна плата
перераховується до державного бюджету
та орендодавцеві у співвідношенні 50 %
до 50% (357,15 грн. до державного бюджету,
357,14 грн. орендодавцеві) щомісячно не
пізніше 12 числа місяця, наступного за
звітним місяцем.

Спір у даній справі виник у зв'язку із
тим, що у період з 01.05.2012 по 30.04.2014
відповідач не сплачував орендну плату
орендодавцю, внаслідок чого виник борг
у сумі 52 984,90 грн.

25.03.2014 р. позивач надіслав на адресу
відповідача претензію про сплату
заборгованості за спірним договором,
проте заборгованість сплачена банком
не була.

Крім основної заборгованості позивач
просить суд стягнути з відповідача 9
177,12 грн. пені за період з 01.06.2012 - 30.04.2014.

Відповідач заперечував проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на прийняття рішення
Виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
11.06.2014 № 45, яким розпочато процедуру
ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк".

Судом встановлено, що рішенням
Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
28.02.2014 № 9 у ПАТ "Брокбізнесбанк"
запроваджено тимчасову адміністрацію
на період з 03.03.2014 до 02.06.2014.

Постановою Національного банку
України від 10.06.2014 № 339 відкликано
банківську ліцензію ПАТ
"Брокбізнесбанк" та розпочато
ліквідацію останнього.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
11.06.2014 № 45 розпочато ліквідацію ПАТ
"Брокбізнесбанк" з відшкодуванням з
боку Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб коштів за вкладами з
11.06.2014 та призначено уповноважено
особою на ліквідацію провідного
професіонала з питань врегулювання
неплатоспроможності банків відділу
запровадження процедури тимчасово
адміністрації та ліквідації
департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Куреного
Олександра Вікторовича на період з
11.06.2014 до 10.06.2015.

Судом встановлено, що Управління
Державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві
своєчасно звернулось із заявою до
уповноваженої особи Фонду
гарантування про свої вимоги до банку.

Зокрема вказана обставина
підтверджується листом уповноваженої
особи Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на ліквідацію ПАТ
"Брокбізнесбанк" від 21.11.2014 № 17-кр.

Крім того як вбачається з даного листа,
Фонд стверджує, що незважаючи на те, що
Управління Державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві своєчасно звернулось із
заявою до уповноваженої особи Фонду
гарантування про свої вимоги до банку,
але вони документально не
підтверджені, ПАТ "Брокбізнесбанк" не
мав правових підстав для включення
відповідних грошових вимог до реєстру
акцептованих вимог кредиторів.

Колегія суддів вважає, що вимоги
позивача про стягнення з відповідача
основного боргу у розмірі 52984,90 грн.
підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Частиною першою статті 759 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
передбачено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

У частині першій статті 762 ЦК України
зазначено, що за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Частинами першою та четвертою статті 286
Господарського кодексу України
визначено, що орендна плата - це
фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством. Строки внесення
орендної плати визначаються в
договорі.

Крім того, пунктами 1 та 3 статті 19
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" передбачено, що
орендар за користування об'єктом
оренди вносить орендну плату незалежно
від наслідків господарської
діяльності. Строки внесення орендної
плати визначаються у договорі.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку про те, що відповідачем
були порушені умови договору оренди
нерухомого майна від 22.10.2002 № 23 в
частині сплати орендних платежів. Сума
заборгованості за вказаним договором
становить 52984,90 грн.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Колегія суддів вважає доведеним, що
позивачем не було пропущено строку
звернення до відповідача із вимогами
про стягнення заборгованості за
спірним договором оренди, а отже його
вимоги не є погашеними.

Порушення відповідачем умов договору
оренди щодо внесення платежів за
оренду нерухомого майна підтверджено
матеріалами справи на суму 52984,90 грн., що
не заперечується відповідачем.

Таким чином подання позивачем позову
до відповідача про стягнення
заборгованості за договором оренди є
належним способом захисту,
передбаченим чинним законодавством
України, зокрема ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України.

За таких обставин колегія суддів
дійшла до висновку про те, що вимоги
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості за договором оренди
нерухомого майна від 22.10.2002 № 23 в
розмірі 52984,90 грн. є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення з
відповідача 9177,12 грн. пені не
підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Згідно п. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Колегія суддів відзначає, що а ні
чинним законодавством, а ні умовами
договору оренди нерухомого майна від
22.10.2002 № 23 не передбачено можливості
нарахування пені за порушення строків
внесення орендних платежів по
договору.

За таких обставин колегія вважає, що в
позові в цій частині належить
відмовити повністю.

Отже рішення господарського суду м.
Києва від 18.08.2014 року у справі №910/12346/14
підлягає скасуванню частково.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва
від 18.08.2014 року у справі №910/12346/14
скасувати частково та прийняти нове
рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" (03057, м.
Київ, просп. Перемоги, 41, ) на користь Управління Державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві (01030, м. Київ,
вул. Богдана Хмельницького, 54, ) 52984,90 грн. (п'ятдесят дві
тисячі дев'ятсот вісімдесят чотири
гривні 90 копійок) основного боргу та
1557,15 грн. (одну тисячу п'ятсот п'ятдесят
сім гривень 15 копійок) витрат по
сплаті судового збору

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Брокбізнесбанк" (03057, м.
Київ, просп. Перемоги, 41, ) на користь Управління Державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві (01030, м. Київ,
вул. Богдана Хмельницького, 54, ) 778,57 грн. (сімсот сімдесят
вісім гривень 57 копійок) судового збору
за перегляд рішення апеляційною
інстанцією.

Головуючий суддя
В.В. Андрієнко

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Шапран