м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПриватного підприємства
«ЮСЦЕНТР»До Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ліко-Житлосервіс»Простягнення 20 550, 00
Суддя Борисенко І.І.
Від позивача Любаренко Д.О. -за дов;
Від відповідача Чурчина І.М. - за дов.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача на
свою користь 20 550, 00 грн. за надані
послуги в червні, липні та серпні 2014
року відповідно до Договору №2/2 від
23.09.2014р. представник відповідача
через відділ діловодства суду надав
відзив по справі, відповідно до якого
просив суд відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, з підстав наведених у відзиві.
25.09.2014р. від представника
позивача через загальний відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва надійшло клопотання про
збільшення позовних вимог, окрім того в
вказаному клопотанні позивач заявив
нову вимогу про розірвання спірного
Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК
України, позивач вправі до прийняття
рішення у справі, зокрема збільшити
розмір позовних вимог.

Як визначено в п. 3.10 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 18.12.2011р. №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві.

Тому суд задовольняє клопотання
позивача частково, а саме в частині
вимоги про збільшення розміру позовних
вимог про стягнення з відповідача
коштів в розмірі 28 800, 00 грн. та приймає
її до розгляду.

Отже, має місце нова ціна позову,
відповідно до ст. 55 ГПК України.

В частині вимоги позивача про
розірвання договору №2/2 від 03.02.2012р.,
укладеного між сторонами спору, суд не
приймає її до розгляду, оскільки
остання не була заявлена при поданні
позову, а відтак вказана вимога змінює
одночасно і підстави і предмет позову,
що відповідно до ст. 22 ГПК України є
недопустимим.

За клопотанням Позивача, з метою
забезпечення повного, всебічного та
об'єктивного розгляду справи, спір у
даній справі вирішено у строк у
відповідності п. 3 ст. 69 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги і заперечення проти позову,
об'єктивно оцінивши в сукупності
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2011 року між Приватним
підприємством «Юсцентр» (виконавець)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ліко-Житлосервіс»
(замовник) було укладено Договір № 2/2,
відповідно до умов якого замовник
доручає, а виконавець зобов'язується
забезпечити охорону і збереження майна
на об'єкті замовника за адресою: м. Київ,
вул. Ломоносова, буд. 56 (Блок «Е»), у
відповідності до ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з надання послуг, пов'язаних з охороною
державної та іншої власності,
затверджених Міністерством внутрішніх
справ України 01.02.2009р. за №505.

Договір №2/2 від 30.04.2011р. було
припинено у зв'язку з укладенням між
сторонами 03.02.2012р. у новій редакції
Договору №2/2 (надалі - Договір), що було
зумовлено збільшенням вартості
охоронних послуг по паркінгу за
адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 56
(Блок «Е»).

Відповідно до п. 2.1. Договору,
вартість послуг за даним Договором
складає 6 850,00 грн. за один місяць в
т.ч. ПДВ - 1 141, 66 грн.

Оплата наданих послуг
здійснюється замовником щомісячно до
10-го числа наступного місяця на
підставі акта здачі-приймання послуг
(п. 2.2. Договору). Вартість послуг за
погодженням сторін може уточнюватись в
зв'язку з інфляцією на підставі рішень,
прийнятих Урядом шляхом укладання
додаткової угоди ( п. 2.3. Договору).

Відповідно до п. 3.1.1. Договору,
виконавець бере на себе зобов'язання
своєчасно та якісно надавати послуги
замовнику, згідно з п. 1 цього Договору.

Згідно з п. 3.2.3. Договору, замовник
взяв на себе зобов'язання проводити
оплату за надані послуги згідно з п. 2.
цього Договору.

Даний Договір набирає чинності з
моменту його підписання сторонами та
діє до 31.11.2011р. (п. 5.1. Договору).

Позивач, обґрунтовуючи позовні
вимоги, посилається на те, що позивач
26 травня 2014 року, 02 червня 2014 року
та 10 червня 2014 року письмово звертався
до відповідача з пропозицією, в якій
запропоновував збільшити оплату
послуг по договорам на 2 922, 73 грн.

Однак, як стверджує Позивач
Відповідач на вказану пропозицію
відповіді на пропозицію не надав та
перестав перераховувати кошти та
підписувати акти виконаних робіт.

Також, позивач зазначає, що у
відповідача на теперішній час,
враховуючи заяву про збільшення
розміру позовних вимог, за надані
послуги в червні, липні, серпні та
вересні 2014 року існує заборгованість в
розмірі 28 800, 00 грн.

У зв'язку з тим, що оплата за
надані послуг за Договором
відповідачем належним чином не
здійснювалась, заборгованість не
сплачена, позивач звернувся до суду з
позовом в якому просить (в редакції
заяви про збільшення позовних вимог)
стягнути на користь ПП «Юсцентр» з ТОВ
«Ліко-Житлосервіс» грошові кошти в
розмірі 28 800,00 грн. заборгованості за
надані послуги в червні, липні, серпні
та вересні 2014 року відповідно до
Договору про надання послуг №2/2 від
03.02.2012р.

Відповідач позовні вимоги
заперечив, посилаючись на те, що
відповідач направив на адресу позивача
письмове повідомлення вих. №156 від
30.04.2014р. про розірвання з 01.06.2014 року
Договору №2/2 від 03.02.2012р. в
підтвердження чого надав копію
фіскального чеку №6881 від 30.04.2014р. та
копію рекомендованого повідомлення
про вручення поштового відправлення
від 30.04.2014р. Також, відповідач зазначив,
що з 01.06.2014р. охорону паркінгів
відповідача забезпечує TOB «АСБ ЩИТ» на
підставі укладеного з TOB
«Ліко-житлосервіс» Договору про
надання охоронних послуг №2 від 28.05.2014р.

Оцінюючи подані докази та
наведені обґрунтування за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки; підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК
України визначено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Судом встановлено, що укладений
між сторонами договір за правовою
природою є договорами про надання
послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України, за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 651 ЦК України,
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Згідно ч. 1 ст. 188 Господарського
кодексу України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

В силу ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Статтею 907 Цивільного кодексу
України визначено, що Договір про
надання послуг може бути розірваний, у
тому числі, шляхом односторонньої
відмови від договору, в порядку та на
підставах, встановлених цим Кодексом,
іншим законом або за домовленістю
сторін. Порядок і наслідки розірвання
договору про надання послуг
визначаються домовленістю сторін або
законом.

Положеннями ст. 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Пунктом 4.2. Договору №2/2 від
03.02.2012р. передбачено, що замовник має
право в односторонньому порядку
розірвати договір через тридцять
календарних днів після письмового
повідомлення про це виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи
30.04.2014р. відповідач у відповідності до
п. 4.2. Договору №2/2 від 03.02.2012р. та ст.
907 ЦК України надіслав відповідачу
повідомлення вих. №156 від 30.04.2014р. в
якому повідомив позивача про
розірвання даного Договору з 1 червня
2014 року та направлення Додаткової
угоди про розірвання Договору. Факт
направлення вказаного повідомлення
підтверджено наявними в матеріалах
справи копією фіскального чеку №6881 від
30.04.2014р. та копією повідомлення № 033 від 30.04.2014р. про вручення поштового
відправлення від 30.04.2014р.

Заперечення позивача стосовно
отримання вказаного повідомлення № 156
від 30.04.2014, судом не приймаються до
уваги, оскільки з поштового чеку та
зворотного повідомлення про вручення
вбачається направлення повідомлення №
156 від 30.04.2014 саме на адресу позивача
згідно даних його реєстрації.

Стосовно змісту конверту та
заперечень, що позивачу направлялось у
конверті не повідомлення № 156 від
30.04.2014, то судом такі заперечення
відхиляються, оскільки умови Договорів
не містять обов'язку відповідача
направляти таке повідомлення цінним
листом з описом вкладення, як вважає
позивач, тому посилання позивача на
обов'язок Відповідача направляти цей
лист з описом вкладення є
необґрунтованими. Складені ж позивачем
акти при відкритті поштового
відправлення суд оцінює критично,
через те, що вони складені виключно
працівниками позивача, які зацікавлені
(що вбачається зі змісту позову) в
доведенні продовження договірних
відносин з Відповідачем, а тому ці акти
відхиляються як односторонньо
складені письмові докази виключно
зацікавленими особами. Крім того,
складені акти не підтверджують надання
послуг позивачем відповідачу у період
з червня по вересень 2014 року.

З аналізу змісту вищевказаного
повідомлення, положень Договору та
чинного законодавства, суд дійшов
висновку, про те, що за домовленістю
сторін в п. 4.2. Договору визначено
передбачене ч. 1 ст. 907 ЦК України
застереження щодо можливості
одностороннього розірвання Договору
за ініціативою однієї з сторін, і
відповідачем реалізовано таке право
шляхом направлення вищевказаного
повідомлення від 30.04.2014р. позивачу. При
цьому, дане повідомлення не являється
пропозицією про розірвання Договору
№2/2 від 03.02.2012р., оскільки в ньому
зазначено про розірвання Договору з
01.06.2014 року.

Враховуючи, те, що відповідач в
односторонньому порядку розірвав
Договір №2/2 від 03.02.2012р., суд дійшов
висновку, що даний Договір є
припиненим.

Вимога позивача про стягнення на
користь ПП «Юсцентр» з ТОВ
«Ліко-Житлосервіс» грошових коштів в
розмірі 28 800,00 грн. заборгованості за
надані послуги в червні, липні, серпні
та вересні 2014 року, відповідно до
Договору про надання послуг №2/2 від
03.02.2012р., не задовольняється судом, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом з 01.06.2014р.
Договір №2/2 від 03.02.2012р. є припиненим
внаслідок одностороннього його
розірвання з боку відповідача, а тому
зобов'язання за вказаним Договором, в
тому числі, щодо надання позивачем
послуг є припиненими з 01.06.2014 року.

Також, позивачем не підтверджено
належними доказами, у відповідності до
ст. ст. 32-34 ГПК України, факту надання
відповідачу послуг з охорони об'єкту
відповідача, який знаходиться за
адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 56,
а також прийняття відповідачем таких
послуг у період з червня по вересень 2014
року.

Крім того, в матеріалах справи
міститься Договір про надання
охоронних послуг №2 від 28.05.2014р.,
укладений між TOB «АСБ ЩИТ» (іншою
юридичною особою) та TOB
«Ліко-житлосервіс», відповідно до
якого TOB «АСБ ЩИТ» у період з червня по
вересень 2014 року надаються послуги з
охорони об'єкта відповідача за адресою:
м. Київ, вул. Ломоносова, буд. 56. Факт
надання послуг TOB «АСБ ЩИТ» на об'єкті
відповідача за адресою: м. Київ, вул.
Ломоносова, буд. 56, підтверджується
актами здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №ОУ-0000011 від 30.06.2014р., №ОУ-0000014
від 31.07.2014р., №ОУ-0000017, що підписані TOB
«АСБ ЩИТ» та TOB «Ліко-житлосервіс» та
платіжними дорученнями №761 від 10.06.2014р.,
№900 від 02.07.2014р., №973 від 14.07.2014р., №1082 від
01.08.2014р., №1152 від 14.08.2014р., №1255 від
05.09.2014р., №1267 від 11.09.2014р., №1268 від
12.09.2014р., №1271 від 16.09.2014р., №1281 від
17.09.2014р., №1282 від 18.09.2014р., №1339 від
06.10.2014р. про сплату відповідачем
наданих TOB «АСБ ЩИТ» послуг з охорони.

Враховуючи зазначене, у суду
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог про стягнення на
користь ПП «Юсцентр» з ТОВ
«Ліко-Житлосервіс» коштів в розмірі 28
800,00 грн. заборгованості за надані
послуги в червні, липні, серпні та
вересні 2014 року відповідно до Договору
про надання послуг №2/2 від 03.02.2012р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В порушення ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
позивачем не доведено у спосіб
встановлений ст. 34 цього ж Кодексу
законних підстав для задоволення
позовних вимог. Доводи, викладені у
його позовній заяві спростовані у
відзиві на позовну заяву та доданими до
них документами, а тому суд не
знаходить підстав для задоволення
позову.

Витрати по оплаті судового збору,
згідно ст. 49 ГПК України покладаються
на Позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального
кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне
рішення складено: 27.11.2014р.

Суддя
І.І.Борисенко