ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2014 року Справа № 922/2428/14 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого:Панової
І.Ю.,суддів:Білошкап О.В., Погребняка
В.Я.,розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Тепловозоремонтний завод"на постанову
у справіХарківського апеляційного
господарського суду від02.10.2014 № 922/2428/14
господарського суду Харківської
областіза позовом Публічного
акціонерного товариства
"Тепловозоремонтний
завод"доПублічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк", Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Європа-Факторинг"провизнання
недійсним договоруза участю
представників сторін: від ПАТ
"Тепловозоремонтний завод" - Леськов
В.П., від ПАТ "Укрсиббанк" - Гончаров Ю.М.,
від ТОВ "Європа-Факторинг" - Мінаєв Д.Д.

ВСТАНОВИВ :

У справі оголошувалась перерва з 02.12.2014
по 05.12.2014 в межах строку розгляду
касаційної скарги відповідно до вимог
ст. 77 ГПК України.

Публічне акціонерне товариство
"Тепловозоремонтний завод" звернулось
до господарського суду Харківської
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства "УкрСиббанк" і
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Європа-Факторинг" та
просило суд, з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, визнати
недійсним договір про відступлення
права вимоги №Ф-35/2013, укладений між
відповідачами 23.10.2013, з урахуванням
додаткової угоди №1 до цього договору
від 23.01.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
умови кредитних договорів, за якими
відбулося відступлення права вимоги, а
саме, щодо сплати подвійного розміру
процентної ставки, суперечать нормам
ст. 61 Конституції України і ст. 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань". Тому, положення договору
про відступлення права вимоги, які
ґрунтуються на недійсних положеннях
основного договору, суперечать ст.514 ЦК
України, а відтак є недійсними. Позивач
просить визнати договір про
відступлення права вимоги недійсним в
цілому, оскільки, на його думку,
відповідачі його б не укладали на тих
самих умовах (з тим самим розміром
оплати за відступлене право вимоги),
якби сума вимог, що відступалася, була
меншою на 22%.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 25.07.2014 позов
задоволено повністю. Визнано недійсним
договір №Ф-35/2013 про відступлення права
вимоги, укладений 23.10.2013 між ПАТ
"УкрСиббанк" і ТОВ "Європа-Факторинг", з
урахуванням додаткової угоди №1 до
цього договору, укладеної 23.01.2014.

За висновком суду першої інстанції,
передбачена пунктами 1.3.2 кредитних
договорів №6-КБ, №7-КБ подвійна
процентна ставка, за своєю правовою
природою є пенею. Водночас, пунктом 7.1.
договору №6-КБ та пунктом 2.6 договору
7-КБ в редакції додаткової угоди №8 від
13.08.2007, вже передбачено стягнення пені
у розмірі двох облікових ставок НБУ. За
таких обставин, суд першої інстанції
дійшов висновку, що нарахування
процентів, передбачених пунктами 1.3.2
кредитних договорів, суперечить ст.61
Конституції України. У зв'язку з чим,
положення договору про відступлення
права вимоги, з урахуванням згаданих
пунктів, не відповідають ст.514 ЦК
України. Крім того, суд першої
інстанції дійшов висновку, що договір
про відступлення права вимоги в цілому
не було б укладено на тих самих умовах,
якби до нього не було включено вимоги,
які ґрунтуються на пунктах 1.3.2
кредитних договорів, тому він підлягає
визнанню недійсним.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 02.10.2014 рішення
суду першої інстанції скасовано та
прийнято нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

При цьому суд апеляційної інстанції в
постанові виходив з неправомірності
висновку суду першої інстанції про
недійсність пунктів 1.3.2. кредитних
договорів, оскільки передбачене ними
нарахування подвійного розміру
процентної ставки не підпадає під
визначення пені, закріплене ст.549 ЦК
України. Тому, відсутні правові
підстави для визнання недійсним й
договору про відступлення права
вимоги.

Не погоджуючись з постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 02.10.2014 Публічне
акціонерне товариство
"Тепловозоремонтний завод" звернулося
до Вищого господарського суду України
із касаційною скаргою, просило її
скасувати і залишити в силі рішення
господарського суду Харківської
області від 25.07.2014, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм ст.111-28 ГПК України, ст. 61
Конституції України , ст. 514 ЦК України,
ст. 3 Закону України " Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" .

Переглянувши у касаційному порядку
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 02.10.2014, на
підставі встановлених фактичних
обставин справи, перевіривши
застосування господарськими судами
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 29.11.2005 між ПАТ
"УкрСиббанк" (банк) і ЗАТ "Внешторг"
(позичальник) укладено кредитний
договір №6-КБ за умовами якого, в
редакції додаткової угоди №11 від
04.06.2008, банк зобов'язується надати
позичальнику, а останній - прийняти,
належним чином використовувати і
повернути банку кредит у валютах,
вказаних в договорі, у формі кредитної
лінії з лімітом кредитної лінії,
встановленим в базовій валюті, що
дорівнює 16 000 000 (шістнадцять
мільйонів) гривень 00 копійок у порядку
і на умовах, зазначених у договорі.
Кредитування позичальника
здійснюється шляхом надання окремих
частин кредитних коштів (траншів) в
будь-якій валюті, що передбачена цим
договором, в межах ліміту кредитної
лінії.

Згідно з пунктом 1.3.1 договору 6-КБ в
редакції додаткової угоди №11 від
04.06.2008, за користування кредитними
коштами за договором встановлюється
процентна ставка в розмірі 13,5% річних
за кредитами у доларах США, 20% річних за
кредитами в українській гривні, якщо не
встановлена інша ставка згідно з
умовами договору.

Відповідно до пункту 1.3.2 договору 6-КБ в
редакції додаткової угоди №14 від
20.01.2009, за користування кредитними
коштами понад встановлений договором
термін встановлюється процентна
ставка у подвійному розмірі ставки, що
діє для строкової суми основного боргу
на дату виникнення такого
прострочення. Такий розмір процентної
ставки застосовується до всієї
простроченої суми основного боргу.
Нарахування подвійної процентної
ставки на прострочену суму основного
боргу починається з дати виникнення
прострочення, а саме з наступного для
після несплати або неповної сплати
платежу, встановленого у договорі.
Проценти нараховуються на прострочену
суму основного боргу за підвищеною
ставкою до моменту погашення такої
заборгованості.

Згідно з пунктом 7.1 договору 6-КБ в
редакції додаткової угоди №11 від
29.11.2005, за порушення позичальником
термінів погашення будь-яких своїх
грошових зобов'язань, передбачених
договором, зокрема, термінів
повернення кредиту (всієї суми або його
частини) та/або термінів сплати
процентів та/або комісій, банк має
право вимагати від позичальника
додатково сплатити банку пеню в
наступному порядку, а саме: - в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми простроченого платежу, якщо сума
такої заборгованості виражена у
гривні; - в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від гривневого еквіваленту
суми простроченого платежу, сума якого
(еквіваленту) розраховується за
офіційним обмінним курсом НБУ гривні
до валюти заборгованості станом на
дату нарахування такої пені, якщо сума
такої заборгованості виражена в
іноземній валюті; - пеня нараховується
за кожен день прострочення, включаючи
день погашення заборгованості, але в
будь-якому випадку такий розмір пені не
може перевищувати розмір, встановлений
чинним законодавством України.

Також, 29.11.2005 між ПАТ "УкрСиббанк"
(кредитором), ЗАТ "Внешторг"
(позичальник) і ПАТ "Тепловозоремонтний
завод" (поручитель) було укладено
договір поруки за умовами якого,
поручитель зобов'язується перед
кредитором відповідати за виконання
позичальником усіх його зобов'язань
перед кредитором у повному обсязі, що
виникли з кредитного договору №6-КБ від
29.11.2005, як існуючих в теперішній час, так
і тих, що можуть виникнути в
майбутньому. Згідно з пунктом 1.3
договору поруки поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
позичальник, в тому числі за повернення
основної суми боргу, процентів, за
користування кредитними коштами,
відшкодування можливих збитків, за
сплату пені та інших штрафних санкцій,
передбачених у кредитному договору
№6-КБ.

Того ж дня, 29.11.2005 між ПАТ "УкрСиббанк"
(банк) і ПАТ "Тепловозоремонтний завод"
(позичальник) укладено кредитний
договір №7-КБ за умовами якого, в
редакції додаткової угоди №16 від
21.08.2008, банк зобов'язується надати
позичальнику, а останній - прийняти,
належним чином використовувати і
повернути банку кредит у валютах,
вказаних в договорі, у формі
поновлюваної кредитної лінії з лімітом
кредитної лінії, встановленим в
базовій валюті, що дорівнює 38 500 000
(тридцять вісім мільйонів п'ятсот
тисяч) гривень 00 копійок у порядку і на
умовах, зазначених у договорі.
Кредитування позичальника
здійснюється шляхом надання окремих
частин кредитних коштів (траншів) в
будь-якій валюті, що передбачена
договором.

Відповідно до пункту 1.3.1 договору 7-КБ в
редакції додаткової угоди №21 від
31.03.2009, за використання кредитних
коштів по траншах, наданих в межах
ліміту під перший, другий, третій,
четвертий, п'ятий, шостий, восьмий транш
за договором встановлюється процентна
ставка в розмірі 11% за кредитами в євро,
20% за кредитами в українській гривні,
13,5% за кредитами в дол. США, 16,0% за
кредитами в російських рублях. За
використання кредитних коштів по
траншах, наданих в межах ліміту під
сьомий транш за договором
встановлюється процентна ставка в
розмірі 30,0% за кредитами в українській
гривні. За використання кредитних
коштів по траншах, наданих в межах
ліміту під дев'ятий транш за договором
встановлюється процентна ставка в
розмірі 22,0% за кредитами в українській
гривні, 17% за кредитами в російських
рублях (зі щоквартальним переглядом),
якщо не встановлена інша ставка згідно
умов Договору.

Пунктом 1.3.2 договору 7-КБ в редакції
додаткової угоди №17 від 02.12.2008
визначено, що за користування
кредитними коштами понад встановлений
договором термін встановлюється
процентна ставка у подвійному розмірі
ставки, що діє для строкової суми
основного боргу на дату виникнення
такого прострочення. Такий розмір
процентної ставки застосовується до
всієї простроченої суми основного
боргу. Нарахування подвійної
процентної ставки на прострочену суму
основного боргу починається з дати
виникнення прострочення, а саме з
наступного для після несплати або
неповної сплати платежу, встановленого
у договорі. Проценти нараховуються на
прострочену суму основного боргу за
підвищеною ставкою до моменту
погашення такої заборгованості.

Згідно з пунктом 2.6 додаткової угоди №8
від 13.08.2007 до договору 7-КБ за порушення
позичальником термінів погашення
будь-яких своїх грошових зобов'язань,
передбачених договором, зокрема,
термінів повернення кредиту (всієї
суми або його частини) та/або термінів
сплати процентів та/або комісій, банк
має право вимагати від позичальника
додатково сплатити банку пеню в
наступному порядку, а саме: - в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми простроченого платежу, якщо сума
такої заборгованості виражена у
гривні; - в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від гривневого еквіваленту
суми простроченого платежу, сума якого
(еквіваленту) розраховується за
офіційним обмінним курсом НБУ гривні
до валюти заборгованості станом на
дату нарахування такої пені, якщо сума
такої заборгованості виражена в
іноземній валюті; - пеня нараховується
за кожен день прострочення, включаючи
день погашення заборгованості, але в
будь-якому випадку такий розмір пені не
може перевищувати розмір, встановлений
чинним законодавством України.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 25.03.2010 у справі
№37/47-10, яке набрало законної сили, позов
ПАТ "УкрСиббанк" до ЗАТ "Внешторг" і ПАТ
"Тепловозоремонтний завод" про
стягнення грошових коштів за кредитним
договором 6-КБ задоволено повністю.
Присуджено до стягнення на користь ПАТ
"УкрСиббанк" солідарно з відповідачів
борг у сумі 11 630 814,37 грн., державне
мито у сумі 25 500,00 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 236,00 грн. На
виконання цього рішення видано наказ.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 03.06.2010 у справі
№9/34, яке набрало законної сили, позов
ПАТ "УкрСиббанк" до ПАТ
"Тепловозоремонтний завод" про
стягнення грошових коштів за
кредитними договорами №7-КБ і №71-ОД-КБ
задоволено частково. Присуджено до
стягнення з "Тепловозоремонтний завод"
на користь ПАТ "УкрСиббанк", зокрема, 35
799 211,89 грн. основного боргу за
кредитним договором 7-КБ та 3 173 935,14
грн. пені. На виконання рішення видано
наказ.

23.10.2013 між ПАТ "УкрСиббанк" (первісний
кредитор) і ТОВ "Європа-Факторинг"
(новий кредитор) укладено договір
№Ф-35/2013 про відступлення права вимоги
за умовами якого, первісний кредитор
відступає (передає) належне йому право
вимоги новому кредитору, а останній
набуває (приймає) право вимоги та в
порядку і на умовах визначених цим
договором сплачує за нього певну
грошову суму. Право вимоги
відступається (передається) за
кредитним договором №7-КБ від 29.11.2005 з
урахуванням додаткових угод №б/н,
№№1-21, за кредитним договором №6-КБ від
29.11.2005 з урахуванням додаткових угод
№№1-16, за договором №71-ОД-КБ від 15.09.2008 з
урахуванням додаткової угоди №1.

Згідно з пунктом 1.2 договору №Ф-35/2013
право вимоги за договором №7-КБ
відступається в повному обсязі та на
умовах, які існують на момент
відступлення права вимоги, щодо
повернення кредиту та сплати процентів
за користування кредитними коштами, а
також інших грошових вимог, що
передбачені договором №7-КБ. Розмір
заборгованості за договором №7-КБ на
дату укладення договору №Ф-35/2013
складає: 26 614 727,92 грн. заборгованості
за кредитом, 49 818 811,16 грн.
заборгованості по процентах за
користування кредитними коштами, 3 885
365,28 грн. трьох відсотків річних від
простроченої суми відповідно до
положень ч.2 ст. 625 ЦК України, 5 445 267,26
грн. інфляційних збільшень за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання відповідно до положень ч.2
ст. 625 ЦК України, 4 347 688,14 грн. пені за
порушення строків повернення основної
суми боргу та процентів за
користування кредитними коштами.

Відповідно до пункту 1.4 договору
№Ф-35/2013 право вимоги за договором №6-КБ
відступається в повному обсязі та на
умовах, які існують на момент
відступлення права вимоги, щодо
повернення кредиту та сплати процентів
за користування кредитними коштами, а
також інших грошових вимог, що
передбачені договором №6-КБ. Розмір
заборгованості за договором №6-КБ на
дату укладення договору №Ф-35/2013
складає: 8 499 544,90 грн. заборгованості
за кредитом, 11 629 011,23 грн.
заборгованості по процентах за
користування кредитними коштами, 778
514,63 грн. трьох відсотків річних від
простроченої суми у відповідності до
положень ч.2 ст. 625 ЦК України, 1 841 447,51
грн. інфляційних збільшень за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання у відповідності до
положень ч.2 ст. 625 ЦК України, 704 542,41
грн. пені за порушення строків
повернення основної суми боргу та
процентів за користування кредитними
коштами.

Пунктом 1.8 договору №Ф-35/2013 визначено,
що загальний розмір заборгованості за
кредитними договорами станом на дату
укладення цього договору складає 119 910
653,48 грн.

За відступлення права вимоги первісним
кредитором новому кредитору, останній
сплачує ціну у розмірі 16 378 000,00 грн.
(п.3.1. договору №Ф-35/2013)

27.11.2013 до Єдиного державного реєстру
підприємств, установ і організацій
було внесено відомості про ліквідацію
ЗАТ "Внешторг".

23.01.2014 між ПАТ "УкрСиббанк" і ТОВ
"Європа-Факторинг" було укладено
додаткову угоду №1 до договору №Ф-35/2013,
пунктом 1 якої встановлено, що у зв'язку
з виявленими арифметичними помилками,
пункти 1.2, 1.6 та 1.8. договору №Ф-35/2013
викладено в новій редакції, а саме
зменшено суму трьох відсотків річних
до 3 295 771,67 грн., зменшено суму
інфляційних збільшень до 5 369 478,67 грн.,
зменшено суму інфляційних збільшень до
521 177,62 грн., зменшено загальний розмір
заборгованості за кредитними
договорами станом на дату укладення
договору №Ф-35/2013 до 119 214 407,55 грн.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ухвалою господарського
суду Полтавської області від 02.07.2012
порушено провадження у справі №18/1247/12
про банкрутство ПАТ
"Тепловозоремонтний завод".

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 30.10.2013 замінено
ініціюючого кредитора ПАТ "УкрСиббанк"
на ТОВ "Європа-Факторинг" на підставі
договору про відступлення права вимоги
№Ф-35/2013 від 23.10.2013.

Звертаючись до суду з даним позовом про
визнання недійсним договору про
відступлення права вимоги №Ф-35/2013 від
23.10.2013, позивач посилається на те, що
вказана в ньому процентна ставка є
підвищеною, оскільки була розрахована
на умовах пунктів 1.3.2 кредитних
договорів №6-КБ та №7-Б, які суперечать
вимогам чинного законодавства.

Позивач стверджує, що загальна сума
завищення відступлених вимог за його
перерахунком склала 26 284 859,41 грн. (22%).

Таким чином, в обґрунтування
недійсності договору про відступлення
права вимоги, позивач посилається на
те, що 22% з відступлених вимог не
існували, тому з огляду на ст.514 ЦК
України уступка відсутніх вимог
підлягає визнанню недійсною. Оскільки
йдеться про 22% відступлених вимог, то
договір підлягає визнанню недійсним в
цілому, бо сторони не здійснили би
уступку вимог, яка є меншою на 22%, за
таку ж суму винагороди.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з висновком
суду апеляційної інстанції про
відсутність правових підстав для
визнання недійсним оспорюваного
договору відступлення права вимоги
№Ф-35/2013 від 23.10.2013, з огляду на таке.

Вирішуючи спір про визнання договору
або його частини недійсним,
господарський суд має встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання договору (його
частини) недійсним і настання
відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту договору вимогам
закону, додержання встановленої форми
договору; правоздатність сторін за
договором; у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони тощо.

Загальні підстави визнання недійсними
правочину і настання відповідних
наслідків встановлені статтями 215, 216
ЦК України.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою -третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу,
відповідно до яких, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Так, відповідно до статті 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок,
зокрема, передання ним своїх прав іншій
особі за правочином (відступлення
права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає, що за змістом цієї
норми, відбувається лише заміна особи,
на користь якої боржник повинен
виконати зобов'язання, сутність якого
залишається незмінною.

Як встановлено попередніми
інстанціями, відповідно до договору
про відступлення права вимоги №Ф-35/2013
від 23.10.2013 ПАТ "УкрСиббанк" (первісний
кредитор) передав ТОВ
"Європа-Факторинг" (новий кредитор) свої
права за кредитними зобов'язаннями
ПАТ "Тепловозоремонтний завод", які
виникли на підставі кредитних
договорів №6-КБ, №7-КБ від 29.11.2005.

Вимоги законодавства, що стосуються
чинності кредитних договорів,
встановлені ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України.

Згідно з статтею 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частинами 1, 2 статі 10561 ЦК України
передбачено, що процентна ставка за
кредитом може бути фіксованою або
змінюваною. Тип процентної ставки
визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної
ставки (фіксована або змінювана) та
порядок їх сплати за кредитним
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

У пунктах 1.3.2 кредитних договорів №6-КБ
та №7-КБ сторони домовились, що за
користування кредитними коштами понад
встановлений договором термін
встановлюється процентна ставка у
подвійному розмірі ставки, що діє для
строкової суми основного боргу.

За приписами ст.611 ЦК України та ст.230 ГК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки, однією із видів якої є пеня
(ст.549 ЦК України).

У пункті 7.1 договору 6-КБ в редакції
додаткової угоди №11 від 29.11.2005, пункті
2.6 додаткової угоди №8 від 13.08.2007 до
договору 7-КБ, сторони встановили
відповідальність за порушення
позичальником термінів погашення
будь-яких своїх грошових зобов'язань,
передбачених договором, у вигляді
сплати пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
простроченого платежу

Отже, однією з істотних умов укладання
кредитного договору, яка має бути чітко
виписана в договорі, є сплата процентів
на грошову суму, отриману в кредит.
Проценти, сплачувані позичальником за
користування кредитом, за своїм
характером є встановленою договором
платою за користування грошовими
коштами, а не неустойкою (пенею), яка є
не тільки способом забезпечення
виконання зобов'язань, а також й однією
з форм цивільно-правової
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання.

Визначення сторонами у кредитних
договорах розміру процентів за
користування кредитними коштами та
порядку їх сплати відповідають
загальним засадам цивільного
законодавства щодо свободи договору
(стаття 627 ЦК України) та положенням
щодо вільного встановлення у
кредитному договорі розміру процентів
як його істотної умови (стаття 1054 ЦК
України).

За таких обставин колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що
визначена у пунктах 1.3.2 кредитних
договорів подвійна процентна ставка за
користування кредитними коштами, є
пенею.

Крім того, колегія суддів Вищого
господарського суду України звертає
увагу на те, що укладаючи кредитні
договори, сторони погодили, що у разі
користування кредитними коштами понад
встановлений договорами термін,
розмір процентної ставки збільшується
(п.1.3.2). За остаточною редакцією
кредитних договорів, погодженою
сторонами, така процентна ставка
становить подвійний розмір від ставки,
що діє для строкової суми основного
боргу.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції правильно
зазначив, що кредитні договори як в
цілому, так і в частині, недійсними не
визнавались.

Розрахунок боргу, який відступлений за
оспорюваним договором, здійснений з
урахуванням визначеної пунктами 1.3.1 та
1.3.2 кредитних договорів процентної
ставки за користування отриманими в
кредит грошовими коштами. На такому ж
розрахунку ґрунтувались позовні
вимоги банку (первісного кредитора) у
згаданих вище справах №37/47-10
господарського суду Харківської
області та № 9/34 господарського суду
Полтавської області, за наслідками
розгляду яких прийняті судові рішення,
які набрали законної сили.

З врахуванням наведеного, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що судом апеляційної
інстанції правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
у повному обсязі з'ясовано всі
обставини справи, в зв'язку з чим,
правові підстави для скасування
постанови суду апеляційної інстанції
відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Тепловозоремонтний завод" залишити
без задоволення.

Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
02.10.2014 у справі №922/2428/14 залишити без
змін.

Головуючий
І.Ю. Панова

Судді
О.В. Білошкап

В.Я.Погребняк