КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2014 р. Справа№ 5011-33/8649-2012

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Новікова М.М.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: не з'явились

від відповідача-1: Букова Ю.О., дов. б/н
від 30.12.2013р.

від відповідача-2: не з'явились

розглянувши апеляційну

скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю

"Укрхарчопромкомплекс"

на рішення Господарського
суду міста Києва

від 29.07.2014 р.

у справі № 5011-33/8649-2012
(головуючого судді Мудрого С.М., суддів
Головіної К.І, Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю

"Укрхарчопромкомплекс"

до 1) Товариства з
обмеженою відповідальністю

"УніКредит Лізинг"

2) Товариства з
обмеженою відповідальністю

"Аляска ЛД"

про визнання договору
поруки № 1412L09/00/SUR від

19.08.2011 року
недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 29.07.2014р. у справі № 5011-33/8649-2012 в
позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс" звернулось до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду м. Києва
від 29.07.2014р. у справі № 5011-33/8649-2012 та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення.

Представники позивача та відповідача-2
у судове засідання не з'явились.
Враховуючи те, що в матеріалах справи
мають місце докази належного
повідомлення всіх учасників судового
процесу про час та місце проведення
судового засідання по розгляду
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає можливим здійснити перевірку
рішення першої інстанції у даній
справі в апеляційному порядку за
наявними матеріалами справи та без
участі представників позивача та
відповідача-2.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача-1, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Судом встановлено, що 19 серпня 2011 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс", Товариством з
обмеженою відповідальністю "УніКредит
Лізинг" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Аляска ЛД" укладено
договір поруки № 1412L09/00/SUR.

Відповідно до п. 1.1 договору поруки,
відповідно до умов договору
фінансового лізингу № 1412L09/00 від 16
вересня 2009 року, укладений між
лізингодавцем та лізингоодержувачем,
поручитель, як солідарний боржник,
зобов'язується безвідклично сплатити
лізингодавцю за його першою вимогою,
всі необхідні платежі за договором
фінансового лізингу загальною сумою в
гривневому еквіваленті до 506 868,33
доларів США, що на день укладання цього
договору становить 4 057 480,98 гривень.

Згідно з п. 1.2 договору поруки,
поручитель зобов'язується сплатити
платежі, зазначені в п.1.1 договору, якщо
йому надіслана лізингодавцем письмова
вимога, протягом 5 днів з дати такої
вимоги без будь-яких заперечень,
перевірок абр виправдань щодо вимоги,
без будь-яких взаємозаліків,
вирахувань або утримань. Такі платежі
повинні бути сплачені поручителем на
рахунки лізингодавця, вказані в цьому
договорі або у вимозі.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу
позивач зазначає, що вказаний договір
поруки № 1412L09/00/SUR від 16.09.2009 року не
підписував директор Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс" Тернюк Петро
Степанович.

З висновку експертів за результатами
проведення судово-почеркознавчої
експертизи № 3535/3536/14-32 від 12.06.2009 року
вбачається, підпис від імені Тернюка
Петра Стеановича у графі: "Поручитель:
ТОВ "Укрхарчопромкомплекс" у рядку
"Петро Степановича Тернюк" № 1412L09/00/SUR
від 19.08.2011 року, укладеному між
товариством з обмеженою
відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс", товариством з
обмеженою відповідальністю "УніКредит
Лізинг" та товариством з обмеженою
відповідальністю "Аляска ЛД", -
виконаний рукописним способом за
допомогою пишучої ручки, яка
спорядження пастою синього кольору без
попередньої технічної підготовки та
використання технічних засобів та
виконаний самим Тернюком Петром
Степановичем.

Таким чином, судовими експертами
встановлено, що підпис на договорі
поруки 1412L09/00/SUR від 19.08.2011 року
здійснено директором товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс" Тернюком Петром
Степановичем.

Разом з цим позивач зазначає, що
договір поруки укладено під впливом
обману зі сторони відповідача,
оскільки предмет договору поруки не
відповідає дійсності, так як включає
вже оплачені платежі, які на момент
укладання даного договору не можуть
тягнути за собою зобов'язання
відповідача 2 перед відповідачем 1.

За змістом частини 1 статті 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Згідно з п. 2) частини
другої статті 16 Цивільного кодексу
України одним із способів захисту
цивільного права є визнання правочину
недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 11
від 29 травня 2013 року "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними", у вирішенні
спорів про визнання правочинів
недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК
України господарські суди повинні мати
на увазі, що відповідні вимоги можуть
бути задоволені за умови доведеності
позивачем фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, тяжких обставин і наявності
їх безпосереднього зв'язку з
волевиявленням другої сторони щодо
вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне
введення в оману представника
підприємства, установи, організації
або фізичної особи, що вчинила
правочин, шляхом повідомлення
відомостей, які не відповідають
дійсності, або замовчування обставин,
що мали істотне значення для правочину
(наприклад, ненадання технічної чи
іншої документації, в якій описуються
властивості речі).

Ознаками правочину, що підпадає під дію
статті 233 ЦК України, є вчинення особою
правочину на вкрай невигідних для себе
умовах (зокрема, реалізації за низьку
оплату майна, що має значну цінність),
під впливом тяжкої для неї обставини
(наприклад, під загрозою банкрутства) і
добровільно, тобто за відсутності
насильства, обману чи помилки, можливо,
навіть з ініціативи самого позивача.
Доведення того, що за відсутності
тяжкої обставини правочин не було б
вчинено або було б вчинено на інших
умовах, покладається на позивача.

Спірним договором поруки № 1412L09/00/SUR від
19.08.2011 року (п.п. 1.1) встановлено, що
поручитель як солідарний боржник,
зобов'язується безвідклично та
безумовно сплатити лізингодавцю за
його першою вимогою, всі необхідні
платежі до договором фінансового
лізингу загальною сумою в гривневому
еквіваленті до 506 868,33 доларів США, що на
день укладання цього договору
становить 4 057 480,98 гривень розмір
основного зобов'язання, порядок його
виконання, з урахуванням особливих
умов повернення кредиту, а також умови
збільшення (зменшення) суми основного
зобов'язання тощо. Тобто у спірному
договорі поруки у повній мірі
визначений розмір тієї частини
зобов'язання, яка забезпечена
поручителем.

Відповідно до п.п. a, b, h п. 2.1. договору
поруки, поручитель заявляє та гарантує,
що на дату договору і надалі у будь-який
час протягом дії договору:
ознайомлений з фінансовими справами
лізингоодержувача, зробив та буде
родити власну оцінку фінансового стану
лізингоодержувача, особливо відносно
договору фінансового лізингу;
поручитель підтверджує, що він
усвідомлює всі ризики та можливість
збитків, що пов'язані з підписанням
цього договору; поручитель
підтверджує, що він ознайомлений та
погоджений зі всіма умовами договору
фінансового лізингу та дає згоду на
будь-які нові умови договору
фінансового лізингу автоматично та
збільшення обсягу відповідальності
поручителя зв'язку з такими змінами.

Пунктом 3.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
№ 11 від 29 травня 2013 року, наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс" схвалило даний
договір поруки шляхом здійснення
платежу за ним, що підтверджується
банківськими виписками.

Листом Товариство з обмеженою
відповідальністю "УніКредитЛізинг"
вих. № 2074 від 13.12.2011 року повідомило
лізингоодержувача та поручителя, що
зарахувало грошові кошти, одержані від
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс" 12.12.2011 року в
сумі 25 000,00 грн. в певному порядку,
одержані 20.12.2011 року, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення № 044 та № 042 відповідно.

З огляду на викладене, колегія
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
місцевим судом та вважає, що спірний
договір поруки 1412L09/00/SUR від 19.08.2011 року,
містить всі істотні (суттєві) умови, що
визначені чинним законодавством.
Позивач не довів як укладення спірної
угоди внаслідок навмисного введення
його в оману відповідачами так і сам
факт обману на стадії укладення
договору поруки, а також позивач
схвалив своїми діями даний договір
(здійснив платіж), за таких обставин
вимоги позивача щодо визнання
недійсним договір поруки 1412L09/00/SUR від
19.08.2011 року є необґрунтованими.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України (надалі
- ГПК України) доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, викладені скаржником в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження під час розгляду даної
справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення Господарського суду м. Києва
від 29.07.2014р. у справі № 5011-33/8649-2012
прийнято з повним та всебічним
дослідженням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга скаржника
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрхарчопромкомплекс" залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду м. Києва від 29.07.2014р. у справі №
5011-33/8649-2012 - без змін.

2. Матеріали справи № 5011-33/8649-2012
повернути до Господарського суду м.
Києва.

3. Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду протягом
двадцяти днів у встановленому законом
порядку.

Головуючий суддя
А.І. Мартюк

Судді
Л.П. Зубець

М.М. Новіков