ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2014 р.Справа № 922/5028/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання
Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Обласного комунального
виробничо-експлуатаційного
підприємства "Держпром", м. Харків до
Акціонерної компанії "Харківобленерго"
м. Харків про тлумачення договору за
участю представників:

позивача - Воновіченко Д.В., довіреність
№ 2 від 08.01.2014 року;

відповідача - Мовчан О.О., довіреність №
01-42юр/8711 від 01.10.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Обласне комунальне
виробничо-експлуатаційне підприємство
"Держпром" (позивач) звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
відповідача - Акціонерної компанії
"Харківобленерго", в якій просить суд
витлумачити зміст п.4.5 та п.5 Додатку №2
до Договору про постачання електричної
енергії № 6-1761С від 29.03.2004р. наступним
чином: до правовідносин між сторонами
Договору про постачання електричної
енергії № 6-1761С від 29.03.2004р. стосовно
строку оплати спожитої електричної
енергії має застосовуватися пункт 4.5
Додатку №2 до Договору про постачання
електричної енергії № 6-1761С від 29.03.2004р.,
що встановлює термін оплати -
календарний місяць, наступний за
розрахунковим, як такий, що прийнятий
пізніше.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 07 листопада 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/5028/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 18 листопада 2014 року о 15:40.

17.11.2014 року через канцелярію суду, до
матеріалів справи від позивача
надійшла заява про об'єднання справ (вх.
№ 40689/14) в якій позивач просить
об'єднати господарські справи № 922/5028/14
та справу № 922/5027/14. Заяву обґрунтовано
тим, що позовні заяви подані стосовно
спору між тими ж сторонами, а також
однорідністю позовних вимог.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18 листопада 2014
року відмовлено в задоволенні заяви
Обласного комунального
виробничо-експлуатаційного
підприємства "Держпром" про об'єднання
справ (вх. № 40689/14).

17.11.2014 року через канцелярію суду, до
матеріалів справи від позивача
надійшов супровідний лист (вх. № 40690/14) з
додатковими документами, які
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

18.11.2014 року через канцелярію суду, до
матеріалів справи від відповідача
надійшов відзив (вх. № 41445/14) з
додатковими документами, які
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання
з'явився, заявлені позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених в позовній заяві.

Відповідач в призначене судове
засідання з'явився, проти заявлених
позовних вимог заперечив повністю з
підстав, викладених в наданому раніше
відзиві.

Також, сторони заявили усне узгоджене
клопотання про відкладення розгляду
справи, мотивоване можливим
врегулюванням спору між сторонами
мирним шляхом.

Розглянувши усне узгоджене клопотання
про відкладення розгляду справи, суд
вважає за доцільне його задовольнити
шляхом оголошення перерви в судовому
засіданні.

18.11.2014 року в судовому засіданні
оголошено перерву до 01.12.2014 року до 11:40,
відповідно до приписів ст. 77 ГПК
України.

24.11.2014 року через канцелярію суду, до
матеріалів справи від позивача
надійшов супровідний лист (вх. № 41825/14) з
додатковими документами, які
досліджено та долучено судом до
матеріалів справи.

01.12.2014 року, після перерви розгляд
справи було продовжено.

Позивач в призначеному судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених в позовній заяві та
наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в призначеному судовому
засіданні проти заявлених позовних
вимог заперечив повністю з підстав,
викладених у відзиві та просив суд в
задоволенні позову відмовити.

За висновками суду, в матеріалах справи
№ 922/5028/14 достатньо документів, які
мають значення для правильного
вирішення спору та які є необхідними
для прийняття повного і обґрунтованого
судового рішення.

Таким чином, дослідивши матеріали
господарської справи № 922/5028/14,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, всебічно та повно
дослідивши надані докази, з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, судом
встановлено наступне.

29.03.2004р. між Акціонерною компанією
"Харківобленерго" (позивачем) та
Виробничим експлуатаційним
підприємством "Держпром" (відповідачем)
було укладено Договір про постачання
електричної енергії № 6-1761с, відповідно
до умов якого позивач (постачальник)
зобов'язався постачати електричну
енергію відповідачу (споживачу), а
відповідач оплачувати позивачу її
вартість та здійснювати інші платежі
згідно з умовами цього Договору та
додатками до Договору, що є його
невід'ємними частинами (п. 1).

Пунктом 2.2.2. Договору сторони узгодили,
що постачальник електричної енергії
зобов'язується постачати електричну
енергію в обсягах, визначених
відповідно до розділу 5 Договору, з
урахуванням розділів 6, 7 Договору,
відповідно до додатка 1 "Договірні
величини споживання" та додатка 2
"Порядок розрахунків".

17.09.2012 року між сторонами було укладено
Додаток № 2 "Порядок розрахунків" до
вищевказаного Договору від 29.03.2004р.,
яким, зокрема, пункт 4.5 Договору сторони
погодили та виклали в наступній
редакції:

"Розрахунки за електричну енергію
здійснюються Споживачем на підставі
виставлених Постачальником
електричної енергії рахунків.

Споживач здійснює 2 планових платежі на
поточний рахунок зі спеціальним
режимом використання у таких
співвідношеннях:

до 20 числі розрахункового періоду 30 %
від вартості очікуваного обсягу
електричної енергії, що буде спожита у
розрахунковому періоді;

остаточний розрахунок споживач
здійснює за фактичними показниками
засобів обліку електричної енергії
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок із спеціальним
режимом використання.

Розрахунок суми планового платежу
здійснюється шляхом множення чинного у
розрахунковому періоді тарифу на обсяг
електричної енергії, заявленої на
розрахунковий період, що настає за
наступним розрахунковим періодом, з
урахуванням відсотка авансового
платежу.

У платіжному дорученні Споживач чітко
вказує в розділі "призначення платежу":

- за який вид нарахувань проводиться
оплата (види нарахувань, вказані в п. 4.1
та п. 4.2);

- номер і дату укладеного договору про
постачання електроенергії;

- за який період здійснюється оплата".

Пункт 5 Додатку № 2 "Порядок
розрахунків" до Договору № 6-1761с від
29.03.2004р. сторони погодили та виклали в
наступній редакції:

"Остаточний розрахунок Споживача за
електричну енергію, спожиту протягом
розрахункового періоду, здійснюється
на підставі виставленого
Постачальником електричної енергії
рахунка, відповідно до даних про
фактичне споживання електричної
енергії, визначеного за показниками
розрахункових засобів обліку (або
розрахунковим шляхом).

За результатами розрахункового
періоду споживачем та постачальником
електричної енергії визначається
фактичний обсяг поставленої споживачу
електричної енергії та оформлюється
додаток № 20 "Акт про використану
електричну енергію", який споживач
отримує разом із рахунками та повинен
повернути підписаним та скріпленим
печаткою в термін до 5 днів.

Для проведення остаточного розрахунку
Споживач протягом 3 робочих днів з дня
закінчення розрахункового періоду
повинен отримати в розрахунковому
відділі відповідного РВЕ або у відділі
розрахунків з юридичними особами СО
"Харківенергозбут" рахунок на оплату
електричної енергії. Цей розрахунок
має бути оплачений Споживачем протягом
5 операційних днів з дня його отримання.

Розрахунки на оплату електричної
енергії, спожитої впродовж звітного
розрахункового періоду та на оплату
реструктуризованої заборгованості
надаються Постачальником електричної
енергії одночасно.

В разі неявки Споживача для отримання
рахунків Постачальник направляє
рахунки Споживачу з дня їх
відправлення".

Позивачем наголошено, що 13.05.2013 року між
сторонами було досягнуто згоди про
зміну порядку розрахунків, а саме, про
скасування попередньої оплати за
електроенергію та про зміну строків
розрахунку (протягом місяця,
наступного за розрахунковим, замість 5
операційних днів).

Так, вищевказана домовленість була
оформлена Додатковою угодою б/н від
13.05.2013 року, якою було змінено пункт 4.5
Додатку № 2 "Порядок розрахунків" до
Договору № 6-1761с від 29.03.2004р., відповідно
до умов якого, зокрема, "споживач
здійснює розрахунок за фактичними
показниками засобів обліку
електричної енергії шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок впродовж наступного
місяця за розрахунковим періодом.

У платіжному дорученні Споживач чітко
вказує в розділі "призначення платежу":

- за який вид нарахувань проводиться
оплата (види нарахувань, вказані в п. 4.1
та п. 4.2);

- номер і дату укладеного договору про
постачання електроенергії;

- за який період здійснюється оплата".

Позивач звернувся з даним позовом до
господарського суду, в якому
наголошував на тому, що після внесених
змін до договору позивач керувався
укладеною між сторонами 31.05.2013 року
Додатковою угодою та планував свої
платежі відповідно до узгодженого
місячного строку оплати.

Позивачем зазначено, що незважаючи на
досягнуту домовленість та укладену
Додаткову угоду відповідач
неодноразово звертався до суду з
вимогою про стягнення пені, 3 % річних та
інфляційних витрат за прострочення
заборгованості, посилаючись на пункт 5
Додатку № 2 "Порядок розрахунків" до
Договору № 6-1761с від 29.03.2004р.,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
споживач мав сплачувати
заборгованість протягом 5 календарних
днів з дня отримання рахунку за спожиту
електричну енергію, вказуючи, що даний
пункт не був скасований Додатковою
угодою від 31.05.2013 року.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
позивачем наголошено, що в Договорі про
постачання електричної енергії № 6-1761с
від 29.03.2004р. утворилась колізія
правових норм, які регулюють одні й ті
самі правовідносини.

Враховуючи вищенаведене, позивач
просить суд витлумачити зміст п.4.5 та п.5
Додатку №2 до Договору про постачання
електричної енергії № 6-1761С від 29.03.2004р.
наступним чином: до правовідносин між
сторонами Договору про постачання
електричної енергії № 6-1761С від 29.03.2004р.
стосовно строку оплати спожитої
електричної енергії має
застосовуватися пункт 4.5 Додатку №2 до
Договору про постачання електричної
енергії № 6-1761С від 29.03.2004р., що
встановлює термін оплати - календарний
місяць, наступний за розрахунковим, як
такий, що прийнятий пізніше.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам суд виходить з
наступного.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 637 Цивільного
кодексу України тлумачення умов
договору здійснюється за правилами,
встановленими ст. 213 цього кодексу, у
разі тлумачення умов договору можуть
враховуватися також типові умови,
навіть якщо в договорі немає посилання
на ці умови.

Відповідно до частин 1, 2 статті 213
названого Кодексу зміст правочину може
бути витлумачений стороною (сторонами);
на вимогу однієї або обох сторін суд
може постановити рішення про
тлумачення змісту правочину Правила
тлумачення змісту правочину визначені
частинами 3 та 4 ст. 213 Цивільного
кодексу України, відповідно до яких при
тлумаченні змісту правочину беруться
до уваги однакове для всього змісту
правочину значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів;
якщо буквальне значення слів і понять,
а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів не дає змоги з'ясувати
зміст окремих частин правочину, їхній
зміст встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін; якщо за
правилами, встановленими частиною
третьою цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, установлена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Отже, тлумаченням правочину є
встановлення його змісту відповідно до
волевиявлення сторін при його
укладенні, усунення наявностей та
суперечностей у трактуванні його
положень.

Крім того, відповідно до ст. 213
Цивільного кодексу України, тлумаченню
підлягає саме зміст правочину, а не
його конкретні терміни в окремих
пунктах договору.

Підставою для тлумачення судом угоди є
наявність спору між сторонами угоди
щодо її змісту, невизначеність і
незрозумілість буквального значення
слів, понять і термінів тексту всієї
угоди або її частини, що не дає змогу
з'ясувати дійсний зміст угоди або її
частини, а волевиявлення сторони
правочину не дозволяє однозначно
встановити її намір; тлумачення не може
створювати, а лише роз'яснює існуючи
умови угоди.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу
України сторони мають право укласти
договір, який не передбачений актами
цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства; сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами; сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до ст.6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв діловою
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179
Господарського кодексу України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст. 628
Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ст. 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з вимогами ст. 598 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом та припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених законом або договором, а
згідно статті 599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 202 Господарського
кодексу України та ст.ст. 598, 599
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється частково або
в повному обсязі на підставах,
визначених законом або договором.

Ст. 204 Цивільного кодексу України
встановлює презумпцією правомірності
правочину.

Суд зазначає, що тлумачення змісту
правочину можливе за наявності спору,
тобто, коли сторони мають різне
уявлення щодо свого волевиявлення або
волевиявлення іншої сторони.

Таким чином, дослідивши матеріали
господарської справи № 922/5028/14 суд
встановив, що тлумачення позивачем
змісту пунктів 4.5, 5 Додатку № 2 до
Договору про постачання електричної
енергії № 6-1761С від 29.03.2004р. не
ґрунтуються на його умовах та є за
своєю суттю зміною умов вищевказаного
Договору, тоді, як тлумачення договору
здійснюється без їх зміни.

Дослідивши зміст Договору про
постачання електричної енергії № 6-1761С
від 29.03.2004р., Додатку № 2 "Порядок
розрахунків" до Договору та Додаткової
угоди б/н від 31.05.2013р. та надавши оцінку,
суд дійшов висновку, що сторони,
укладаючи вищенаведений Договір чітко
виразили своє волевиявлення щодо
пунктів 4.5, 5 Договору його умов і
жодних передумов для різного
тлумачення вказаних пунктів не
вбачається.

Судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами (ст.4-3 ГПК України).

В силу статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог заперечень.

Відповідно до вимог статті 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
докази у справі в їх сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги Обласного комунального
виробничо-експлуатаційного
підприємства "Держпром" про тлумачення
змісту договору не підлягають
задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України,
відповідно до якої судові витрати у
даній справі покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та
керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129
Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33,
34, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу,
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 08.12.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв