ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року Справа № 910/25344/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого,
Мачульського Г.М., Рогач Л.І.розглянувши
у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал"на
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 10.09.2014у
справі№ 910/25344/13 Господарського суду
міста Києваза позовомПублічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія
"Київводоканал"доЖитлово-будівельного
кооперативу "Буревісник-9"про стягнення
303693,79 грн.за участю представників:
позивачаШевченко О.М., дов. від
01.10.2014відповідачаКлимчук Н.Ю., дов. від
04.08.2014

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
звернулось до господарського суду з
позовом про стягнення з
Житлово-будівельного кооперативу
"Буревісник-9" боргу за надані з 01.09.2009 по
30.09.2013 послуги з водопостачання та
водовідведення у сумі 267538,91 грн., 994,75
грн. інфляційних втрат, 7450,20 грн. 3 %
річних, 26753,89 грн. штрафу, 956,05 грн. пені.
Позовні вимоги мотивовано порушенням
відповідачем умов укладеного між
сторонами договору №00298/4-02 на послуги
водопостачання та водовідведення від
15.03.2002 в частині оплати наданих за
умовами даного договору послуг,
приписів статей 526, 527, 625 Цивільного
кодексу України, статті 231
Господарського кодексу України, статті
22 Закону України "Про питну воду та
питне водопостачання", Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України № 190 від 27.06.2008.

31.01.2014 відповідач подав суду заяву про
застосування позовної давності до
позовних вимог, заявлених до грудня 2010
року, та просив відмовити у задоволенні
позову в цій частині, оскільки позивач
визначив період заборгованості з січня
2009 року по вересень 2013 року, а позов
підписаний 19.12.2013. У відзиві на позов
відповідач заперечив проти позовних
вимог з огляду на безпідставність
нарахування заборгованості за питну
воду, що йде на підігрів та стоки води
та відображається за кодом 2-50798,
стягнення штрафних санкцій,
інфляційних втрат та 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 27.06.2014 (суддя Шкурдова Л.М.)
позов задоволено частково; стягнуто з
відповідача на користь позивача 44484,74
грн. боргу за холодне водопостачання і
водовідведення та 889,70 грн. витрат зі
сплати судового збору; у решті позовних
вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 10.09.2014 (судді:
Гончаров С.А. - головуючий, Самсін Р.І.,
Шаптала Є.Ю.) рішення місцевого
господарського суду залишено без змін
як законне та обґрунтоване.

Не погоджуючись з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій, Публічне акціонерне
товариство "Акціонерна компанія
"Київводоканал" подало до Вищого
господарського суду України касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та постанову в даній справі в
частині відмови в стягненні з
відповідача 201697,11 грн., справу в цій
частині направити на новий розгляд до
місцевого господарського суду.
Касаційну скаргу вмотивовано доводами
про порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
а саме, статей 1, 19 Закону України "Про
теплопостачання", статей 193, 230, 231, 275
Господарського кодексу України, статті
21, 22, 24 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", статті 264
Цивільного кодексу України, пункту 3.1
Правил користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України № 190 від 27.06.2008,
статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу
України, оскільки суди неправомірно
відмовили в стягненні основного боргу
в сумі 61800 грн. з підстав пропуску
позовної давності яка переривалась
здійсненням оплати, безпідставно
зменшили розмір заборгованості за
стоки питної води, що йде на підігрів
шляхом зміни призначення платежу, не
взяли до уваги надані позивачем
первинні документи, акти про зняття
показників водолічильників, погоджені
й підписані відповідачем, що
підтверджують факт надання послуг за
договором, при цьому відповідачем не
надано доказів того, що постачання
питної води, використаної для
підігріву, чи гарячої води
здійснюється іншим суб'єктом
господарювання. Окрім цього, скаржник
вказав, що, в порушення частини 2 статті
19, статті 129 Конституції України, статей
4-2, 43 Господарського процесуального
кодексу України, судовий розгляд
здійснений без належного з'ясування
усіх обставин справи.

Відповідач відзив на касаційну скаргу
не надав, у судовому засіданні відхилив
доводи касаційної скарги, посилаючись
на законність та обґрунтованість
судових рішень.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення представників сторін,
присутніх у судовому засіданні,
перевіривши наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України, переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі фактичних
встановлених обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 15.03.2002
Відкритим акціонерним товариством
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
(постачальник) та Житлово-будівельним
кооперативом "Буревісник-9" (абонент)
укладено договір № 00298/4-02 на послуги
водопостачання та водовідведення,
відповідно до приписів пункту 1 якого
постачальник зобов'язався надавати
абоненту послуги з постачання питної
води та водовідведення, а абонент
зобов'язався розраховуватися за
вищезазначені послуги згідно з умовами
Договору та Правил користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в містах та селищах
України, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994
№ 65 (втратили чинність 18.10.2008 у зв'язку
із введенням в дію нових Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України від 27.06.2008 № 190).
Відповідно до пункту 7.1. Договору цей
Договір є безстроковим, діє на весь час
надання послуг до моменту його
розірвання і набуває чинності з
моменту його підписання сторонами.

Згідно з пунктом 2.1 вказаного Договору
постачальник забезпечує постачання
питної води, якість якої відповідає
чинним стандартам, та приймає
каналізаційні стоки, які не
перевищують граничнодопустимої
концентрації шкідливих речовин.
Відповідно до пункту 2.2. Договору
абонент зобов'язаний сплачувати
вартість наданих послуг за тарифами,
встановленими в порядку, передбаченому
чинним законодавством. У разі зміни
тарифів сплата послуг абонентом
здійснюється за новими тарифами з часу
їх введення в дію без внесення змін до
договору.

Згідно з пунктом 3.1. Договору кількість
води, що подається постачальником та
використовується абонентом,
визначається за показниками
водолічильників, зареєстрованих
постачальником. Зняття показників
водолічильників здійснюється, як
правило, щомісячно представником
постачальника спільно з представником
абонента. Приписами пункту 3.3. Договору
встановлено, що кількість стічних вод,
які надходять у каналізацію,
визначається за кількістю води, що
надходить із комунального водопроводу
та інших джерел водопостачання, згідно
із показниками водолічильника та інших
способів визначення об'ємів стоків, що
потрапляють у міську каналізацію у
відповідності з п. 21.2 Правил № 65.

Відповідно до пункту 3.4. Договору
абонент розраховується за надані
послуги у порядку, встановленому
органами виконавчої влади у
п'ятиденний термін з дня представлення
постачальником платіжних документів
до банківської установи. Постачальник
інформує абонента про розмір діючих
тарифів у платіжних документах, що
направляються щомісячно до
банківської установи абонента.

Згідно з пунктом 3.5. Договору у разі
незгоди щодо кількості або вартості
отриманих послуг абонент зобов'язаний
у п'ятиденний термін з дня
представлення постачальником
платіжних документів до банківської
установи, направити повноважного
представника з обґрунтовуючи ми
документами для проведення звірки
розрахунків та підписання
відповідного акту в цей же термін. При
невиконанні цієї умови дані
постачальника вважаються прийнятими
абонентом.

Попередніми судовими інстанціями
встановлено, що позивач, виконуючи
зобов'язання за договором, протягом
періоду з січня 2009 року по вересень 2013
року надав відповідачеві послуги з
постачання холодної питної води та
водовідведення вартістю 537027,10 грн,
розрахованої згідно з тарифами,
встановленими розпорядженнями
Київської міської державної
адміністрації № 1127 від 28.08.2007, № 516 від
29.04.2009, № 980 від 31.08.2009, № 1332 від 30.11.2009 та
постановами НКРЕ України № 58 від 20.01.2011,
№ 82 від 10.02.2012. Отримання послуг у
вказаному обсязі підтверджується
відомостями про зняття показань
водолічильників та актами про зняття
показань з приладу обліку за спірний
період.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
по договору виконав частково в сумі
372939,43 грн., у зв'язку з чим згідно з
розрахунком позивача заборгованість
Житлово-будівельного кооперативу
"Буревісник-9" за надані позивачем
послуги з постачання холодної питної
води та водовідведення протягом
періоду з січня 2009 року по вересень 2013
року складає 162861,56грн.

Суди визначили, що 60864,88 грн боргу
заявлено до стягнення за період, щодо
якого скінчився строк для захисту
порушеного права, за наявності заяви
відповідача про застосування позовної
давності, що є підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог в цій
частині; при цьому суди відхилили
доводи позивача про наявність підстав
для застосування приписів статті 264
Цивільного кодексу України щодо
переривання боргу, оскільки позивач не
надав доказів вчинення саме
відповідачем оплати заборгованості з
цільовим призначенням платежу за
спірний період.

Також судами досліджено, що згідно з
наявними в матеріалах справи
документами позивачем надано
відповідачу послуги з постачання
холодної води та водовідведення за
період з грудня 2010 року по вересень 2013
року в кількості 132538 м3 на суму 340120,60
грн.; обсяги спожитої води за вказаний
період води підтверджуються
двохсторонніми актами про зняття
показань з приладів обліку,
помісячними розшифровками рахунків
абонента; сплачено за цей період
мешканцями житлових будинків (з
урахуванням перерахованих пільг і
субсидій) за послуги водопостачання та
водовідведення 238123,92 грн, у т.ч борг
відповідача становить 101996,68 грн.

Відповідач платіжними дорученнями № 80
від 31.10.2013 на суму 28613,64 грн. з
призначенням платежу за ХВП та
водовідведення ХВП в червні - серпні 2013
року згідно з договором № 00298/4-02 від
15.03.2002; № 94 від 22.11.2013 на суму 14898,30 грн. за
ХВП та водовідведення ХВП в вересні -
жовтні 2013 згідно з договором №00298/4-02
від 15.03.2002; № 173 від 27.03.2014 на суму 14000
грн., за ХВП та водовідведення ХВП в
2011-2013 роках згідно з договором № 00298/4-02
від 15.03.2002, сплатив позивачу
заборгованість в сумі 57511,94 грн.

Задовольняючи позовні вимоги,
господарські суди попередніх
інстанцій виходили з доведеності
наведеними матеріалами справи
заборгованості за постачання холодної
питної води та водовідведення в сумі
44484,74 грн. При цьому судами відмовлено в
стягненні нарахованого штрафу,
інфляційних втрат, 3% річних та пені,
оскільки відсутні належні докази
порушення відповідачем строків оплати
послуг з водопостачання та
водовідведення відповідно до умов
договору №00298/4-02 від 15.03.2002.

Відмовляючи у стягненні з відповідача
поставленої йому в період з травня 2009
року по вересень 2013 року за умовами
спірного договору за кодом 2-50798 гарячої
води в сумі 87593,89 грн. і водовідведення в
сумі 17083,45 грн. судами зазначено, що
позивачем не надано доказів, які б
підтверджували факт укладення з
відповідачем договору на постачання
гарячої води по коду 2-50798, а котли з
водонагріву на балансі відповідача не
перебувають. Окрім цього, суди визнали
безпідставним нарахування до
стягнення 17083,45 грн вартості послуг з
відведення гарячої води, оскільки за
даними розгорнутого розрахунку
позивача мешканцями жилих будинків №3
3, 3-А, 3-Б за період з березня 2012 по
вересень 2013 сплачено 53010,128 грн., що
перевищує суму позовних вимог..

Судова колегія зазначає, що за статтею
509 Цивільного кодексу України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу;
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства чи відповідно до звичаїв
ділового обороту чи вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом
(статті 525 та 526 Цивільного кодексу
України).

Окрім цього,згідно статті 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом (частина 1 статті 611 цього
Кодексу).

Виходячи з вимог частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Разом з тим відповідно до статті 530
цього Кодексу якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства..

Враховуючи викладене, господарські
суди попередніх інстанцій дійшли
вірного висновку про задоволення
позову в частині стягнення з
відповідача заборгованості за
постачання холодної питної води та
водовідведення в сумі 44484,74 (101996,68 - 57511,94)
грн.

Разом з цим, відповідно до пунктів 3.4, 3.6
спірного договору відповідач
зобов'язався розраховуватись за надані
послуги у порядку, встановленому
органами виконавчої влади у
п'ятиденний термін з дня представлення
позивачем платіжної вимоги до
банківської установи.

Місцевий та апеляційний господарські
суди зазначивши, що матеріали справи в
межах спірного періоду містять копії
платіжних вимог на оплату наданих
позивачем послуг, однак відсутні
докази їх виставлення в установі банку
відповідача, що позивач не надав суду
доказів на підтвердження звернення до
відповідача в порядку досудового
врегулювання спору з вимогою про
сплату наявної заборгованості, дійшли
вірного висновку про неможливість
установлення строку виконання
відповідачем зобов'язання з оплати
наданих позивачем за умовами Договору
послуг та відсутність правових підстав
для задоволення вимог позивача щодо
стягнення 994,75 грн інфляційних втрат;
7450,20 грн 3 % річних; 26753,89 грн штрафу; 956,05
грн пені.

Посилання скаржника на неправомірну
відмову в стягненні основного боргу з
підстав пропуску позовної давності не
знайшло підтвердження, оскільки судами
досліджено, що всі платежі щодо
погашення існуючої заборгованості,
відповідачем здійснювались в межах
встановленої законодавством позовної
давності: в період з грудня 2010 року по
вересень 2013 року. Всі інші платежі, поза
межами вказаного періоду,
здійснювались мешканцями будинків на
вул. Драгоманова, 3, 3-А, 3-Б у м. Києві.

Статтею 1 Закону Україну "Про питну воду
та питне водопостачання" визначено, що
вода питна - вода, яка за
органолептичними властивостями,
хімічним і мікробіологічним складом та
радіологічними показниками відповідає
державним стандартам та санітарному
законодавству; індивідуальні та
колективні установки (пристрої)
питного водопостачання - установки
(пристрої) для забору води з водного
об'єкта або водопровідної мережі та
доведення її якості до вимог державних
стандартів; питне водопостачання -
діяльність, пов'язана з виробництвом,
транспортуванням та постачанням
питної води споживачам питної води,
охороною джерел та систем питного
водопостачання.

Відповідно до статті 32 цього Закону за
надання послуг з питного
водопостачання споживач вносить плату
за нормами і тарифами, що регулюються у
встановленому законодавством порядку.
Порядок справляння плати за надання
послуг з питного водопостачання
встановлюється законодавством. Тарифи
на надання послуг з питного
водопостачання розраховуються на
підставі галузевих нормативів витрат і
повинні повністю відшкодовувати
експлуатаційні витрати та
забезпечувати надійну роботу об'єктів
централізованого питного
водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 16 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
порядок надання житлово-комунальних
послуг має відповідати умовам договору
та вимогам законодавства.

Згідно з статтями 11, 14 Цивільного
кодексу України цивільні обов'язки
виникають на підставах та виконуються
у межах, встановлених договором або
актом цивільного законодавства.

Суди попередніх інстанцій дослідили,
що в період, за який було заявлено до
стягнення заборгованість діяли
Правила користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України, затверджені
наказом Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України № 190 від 27 червня 2008 року.

Відповідно до пункту 1.3 цих Правил
виробник обслуговує вуличні,
квартальні та дворові мережі
водопостачання та водовідведення,
споруди і обладнання, а також
технологічні прилади й пристрої на них,
які перебувають у нього на балансі або
на які є відповідний договір на
обслуговування із споживачем.

Згідно з пунктом 4.1. зазначених Правил
для приєднання до систем
централізованого водопостачання та
водовідведення замовнику необхідно
отримати технічні умови відповідно до
Порядку надання
архітектурно-планувального завдання
та технічних умов щодо інженерного
забезпечення об'єкта архітектури і
визначення розміру плати за їх видачу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.12.99 N 2328.

Пунктами 5.1., 5.2, 5.21 Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України встановлено, що облік
відпущеної питної води та прийнятих
стоків здійснюється виробником і
споживачами засобами вимірювальної
техніки, які занесені до Державного
реєстру або пройшли державну
метрологічну атестацію; вузли обліку
повинні розташовуватись на мережі
споживача, як правило, на межі
балансової належності мереж виробника
та споживача, або за згодою виробника в
приміщеннях, розташованих
безпосередньо за зовнішньою стіною
будівлі в місці входу водопровідного
вводу; зняття показів засобів обліку
здійснюється представником виробника
у присутності споживача або самим
споживачем.

Пунктами 3.1, 3.7 цих Правил встановлено,
що розрахунки за спожиту питну воду та
скид стічних вод здійснюються
споживачами щомісячно на основі
показів засобів обліку та відповідно
до умов договору.

Відповідно до пункту 3.13 вищезазначених
Правил суб'єкти господарювання, у яких
теплові пункти (котельні) перебувають
на балансі або яким вони передані в
управління, повне господарське
відання, користування, концесію,
здійснюють розрахунки з виробником на
основі укладених договорів за весь
обсяг питної води, яка відпущена з
систем водопостачання і використана на
потреби гарячого водопостачання та
інші потреби, а також розраховуються за
власний обсяг водовідведення. Обсяг
питної води, поданої до теплових
пунктів (котелень), фіксується засобами
обліку, які встановлені на межі
балансової належності. Обсяг гарячого
водопостачання, переданий споживачам
виконавцем послуг з постачання гарячої
води, ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

З матеріалів справи вбачається, що за
умовами укладеного між сторонами
договору, кількість води, що подається
постачальником та використовується
абонентом, визначається за показаннями
лічильників, зареєстрованими у
постачальника (пункт 3.1 договору від
15.03.2002 №00298/4-02), а кількість стічних вод,
які надходять у каналізацію,
визначається за кількістю води, що
надходить із комунального водопроводу
та інших джерел водопостачання, згідно
із показаннями водолічильників та
інших способів визначення об'ємів
стоків, що потрапляють у міську
каналізацію (пункт 3.3 цього договору).

Таким чином, як умовами укладеного між
сторонами договору та Правил
користування системами
централізованого водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України від 27.06.2008 № 190 передбачено, що
розрахунки за спожиту питну воду та
скид стічних вод, тобто кількість
спожитої води, визначається за
показниками водолічильників абонента,
зареєстрованих постачальником.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, такими
доказами, які мають значення для
справи, обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування; за змістом підстав та
предмету поданого позову позивачу
належало довести, а судам встановити
обставини справи щодо підстав
виникнення у відповідача обов'язку
здійснити оплату поставленої йому в
період з травня 2009 року по вересень 2013
року за умовами спірного договору
питної води відповідно до даних
приладів обліку.

Зазначаючи, що позивачем не надано
доказів, які б підтверджували факт
укладення з відповідачем договору на
постачання гарячої води по коду 2-50798, а
котли з водонагріву на балансі
відповідача не перебувають, попередні
судові інстанції не взяли до уваги
відповідно до приписів наведеного вище
законодавства, що розрахунки за
спожиту питну воду та скид стічних вод,
тобто кількість спожитої води,
визначається за показниками
водолічильників абонента,
зареєстрованих постачальником.

Відтак, відмовляючи в стягненні боргу в
сумі 87593,89 грн., як за надані з 01.09.2009 по
30.09.2013 послуги за кодом 2-50798 гаряче
водопостачання, суди не застосували
умови укладеного договору та
положення чинного законодавства, які
регулюють предмет договору з
водопостачання та водовідведення, а
також спосіб визначення обсягу наданих
послуг, та не дослідили кількість
спожитої води відповідно до даних
приладів обліку абонента, встановлених
та зареєстрованих у визначеному вище
порядку. При цьому суди не дослідили та
не з'ясували, на чиєму балансі
перебувають котли з водонагріву, чи
існують договірні відносини між
позивачем та особою, на чиєму балансі
перебувають котли з водонагріву, та ким
здійснюється оплата наданих
житлово-комунальних послуг в цій
частині.

Також, відмовляючи у стягненні в сумі
17083,45 грн. за послуги водовідведення,
суди виходили лише з кількості коштів,
що надійшли за зазначений період, не
дослідивши загальний обсяг наданих за
цей самий період послуг.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини
2 статті 1115 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні
місцевого та постанові апеляційного
господарського суду, колегія суддів
дійшла висновків про те, що
господарські суди всупереч статей 43, 99,
101 Господарського процесуального
кодексу України, розглядаючи справу в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог на суму 104677,34 грн., не розглянули
всебічно, повно та об'єктивно в
судовому процесі всі обставини справи
в їх сукупності; не дослідили подані
сторонами в обґрунтування своїх вимог
та заперечень докази; неналежним чином
проаналізували правовідносини, що
виникли та існували між сторонами, у
зв'язку з чим їх висновки у даній
частині не можуть вважатися законними
та обґрунтованими.

З огляду на межі повноважень
касаційної інстанції, визначені
статтею 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
постанова апеляційної інстанції та
рішення господарського суду
підлягають скасуванню в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
на суму 104677,34 грн., а справа в цій
частині - направленню на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи,
господарському суду слід врахувати
вищенаведене, та вирішити спір у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3
статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112
Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський
суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" задовольнити
частково.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 10.09.2014 у справі
№ 910/25344/13 Господарського суду міста
Києва та рішення Господарського суду
міста Києва від 27.06.2014 скасувати в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог на суму 104677,34 грн.

Справу в цій частині направити на новий
розгляд до Господарського суду міста
Києва.

В решті рішення та постанову залишити
без змін.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді
Г. Мачульський

Л. Рогач