ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
Справа № 925/1852/14

Господарський суд Черкаської області у
складі головуючого судді - Васяновича
А.В.,

секретар судового засідання - Гень С.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача - Ходжалиєва С.М. -
представник за довіреністю,

від відповідача - Драченко В.С. -
представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша паливна

компанія", м. Київ

до дочірнього підприємства
"Черкаський облавтодор" відкритого

акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія

"Автомобільні дороги
України", м. Черкаси

про стягнення 993 285 грн. 50 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду
Черкаської області з позовом
звернулося товариство з обмеженою
відповідальністю "Перша паливна
компанія" до дочірнього підприємства
"Черкаський облавтодор" відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" про стягнення
заборгованості у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов договору
№03/09-1/13 від 03 вересня 2013 року в розмірі
993 285 грн. 50 коп., в тому числі: 844 506 грн. 60
коп. основний борг, 22 791 грн. 01 коп. 3%
річних, 115 142 грн. 82 коп. інфляційні
втрати та 10 845 грн. 07 коп. пеня.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 15 жовтня 2014 року
порушено провадження у справі та
призначено розгляд справи в судовому
засіданні на 06 листопада 2014 року.

Розгляд справи здійснюється після
відкладення.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував з
підстав викладених у відзиві на
позовну заяву від 04 листопада 2014 року
№1540/11, та зазначав, що з урахуванням
умов договору строк оплати товару не
настав, оскільки відповідач не отримав
оригіналів документів, перелік яких
наведено в п. 5.6. договору, а
зобов'язання позивача щодо поставки
партії товару не виконані.

Крім того відповідач зауважував, що
товар передавався позивачем не
уповноваженим особам, оскільки в
матеріалах справи відсутні
довіреності на ТМЦ на одержання
спірного товару, що не дає змоги
встановити кому саме вручався товар.

Також відповідач вказував, що позивач
нарахував річні, інфляційні та штрафні
санкції всупереч вимогам п. 9.10
договору, згідно якого загальний
розмір відповідальності відповідача
не може перевищувати 1% від загальної
вартості порушених зобов'язань
позивача.

Враховуючи вищенаведене відповідач
просив суд відмовити у задоволенні
позову.

В судовому засіданні, яке відбулося 03
грудня 2014 року згідно ст. 85 ГПК України
було оголошено вступну та резолютивну
частини судового рішення зі справи
№925/1852/14.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши докази, суд
вважає, що у задоволенні позовних вимог
слід відмовити повністю виходячи з
наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено господарським судом
під час її розгляду, 03 вересня 2013 року
між дочірнім підприємством "Черкаський
облавтодор" відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
(покупець) та товариством з обмеженою
відповідальністю "Перша паливна
компанія" (постачальник) було укладено
договір за № 03/09-1/13.

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного
договору постачальник зобов'язався
передати у власність покупця бітум
(надалі - товар) залізничним
транспортом окремими партіями згідно
підписаних сторонами специфікацій, а
покупець зобов'язався прийняти і
оплатити товар.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статями 655, 662 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу. Продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Згідно п. 5.1. договору поставка товару
здійснюється партіями згідно
підписаних специфікацій, які є
невід'ємними частинами договору.

03 вересня 2013 року сторонами було
підписано специфікацію за №1 до
договору № 03/09-1/13, згідно якої позивач
зобов'язався поставити відповідачу, а
останній оплатити бітум дорожній 70/100,
вартістю 7 953 грн. 00 коп. з урахуванням
ПДВ за одну тону, загальною кількістю
+/-10% 180,000 тон на суму 1 431 540 грн. 00 коп.

Згідно п. 5.4. протягом 5 робочих днів з
дати прибуття товару на станцію
призначення сторонами оформляється
акт приймання - передачі товару, який
підписується уповноваженими
представниками сторін та скріплюється
печатками сторін.

Зобов'язання постачальника щодо
поставки партії товару вважаються
виконаними з моменту підписання
сторонами акту приймання - передачі
товару та надання документів
зазначених в п.п. 4.2., 5.6. договору.

Датою передачі товару від
постачальника покупцю, вважається дата
підписання акту приймання - передачі
товару. Право власності на товар та всі
ризики по його втраті (пошкодженню)
переходять від постачальника до
покупця з моменту підписання акту
приймання - передачі товару.

За результатами поставки товару,
сторони підписують акти прийому -
передачі товару в строки визначені п.
5.4. даного договору. Акти прийому -
передачі товару формуються на підставі
даних про кількість товару, зазначених
в залізничних накладних. Акти прийому -
передачі товару складаються
постачальником і направляються
покупцеві протягом 3 календарних днів з
дати відвантаження товару (п. 7.5.
договору).

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав повністю та поставив
відповідачу 172,2 тони бітуму на загальну
суму 1 369 506 грн. 60 коп., що
підтверджується копією акту
прийому-передачі товару від 08 вересня
2013 року за №1071 підписаного посадовими
особами сторін та скріпленого
печатками підприємств (а.с. 21), а також
копією з/д накладної (а.с.23).

Відповідач в свою чергу зобов'язання по
оплаті поставленого товару виконав
частково сплативши позивачу 01
листопада 2013 року 285 000 грн. 00 коп. та 240
000 грн. 00 коп. 08 січня 2014 року, всього 525 000
грн. 00 коп., в зв'язку з чим позивач
просив суд стягнути з відповідача 844 506
грн. 60 коп. заборгованості за
поставлений товар згідно договору
№03/09-1/13 від 03 вересня 2013 року.

Згідно копій банківських виписок
вбачається, що кошти перераховувалися
за бітум нафтовий дорожній згідно
рахунку №1067 від 08 вересня 2013 року,
договір №03/09-1/13 від 03 вересня 2013 року.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
визначено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як зазначається в п. 1.7. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року, № 14 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань", якщо у
договорі або законі не встановлено
строку (терміну), у який повинно бути
виконано грошове зобов'язання, судам
необхідно виходити з приписів частини
другої статті 530 ЦК України. Цією нормою
передбачено, між іншим, і можливість
виникнення обов'язку негайного
виконання; такий обов'язок випливає,
наприклад, з припису частини першої
статті 692 ЦК України, якою визначено, що
покупець за договором купівлі-продажу
повинен оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього;
відтак якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлено інший строк оплати товару,
відповідна оплата має бути здійснена
боржником негайно після такого
прийняття, незалежно від того, чи
пред'явив йому кредитор пов'язану з цим
вимогу. При цьому передбачена законом
відповідальність за невиконання
грошового зобов'язання підлягає
застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 ЦК України.

Водночас, пунктом 4.1. договору
визначено, що розрахунки за
поставлений товар проводяться шляхом
безготівкового переказу коштів на
поточний рахунок постачальника
вказаний у даному договорі, протягом 60
календарних днів після отримання
товару відповідно до п. 5.4. договору, на
підставі отриманого постачальником
рахунку - фактури (рахунку) та виконання
постачальником пункту 5.6. договору. При
затримці виконання п. 5.6. договору
відлік строку оплати за товар
розпочинається з дати отримання
відповідних документів.

Пунктом 5.4 визначено, що зобов'язання
постачальника щодо поставки партії
товару вважаються виконаними з моменту
підписання сторонами акту приймання -
передачі товару та надання документів
зазначених в п.п. 4.2, 5.6 договору.

Таким чином сторони погодили, що оплата
за поставлену продукцію має бути
здійснена протягом 60 календарних днів
після отримання товару, пред'явлення
постачальником рахунку на оплату
товару, і отримання документів
зазначених у п. 5.6 договору.

Відповідно до п. 5.6. договору
постачальник зобов'язаний одночасно з
відправленням товару передати факсом
або електронною з подальшим
надсиланням оригіналів поштою
покупцеві копії наступних документів:

- податкову накладну;

- акт прийому - передачі товару;

- рахунок - фактуру (рахунок);

- залізничну накладну;

- сертифікат або паспорт якості
або інші документи, підтверджуючі
якість товару відповідно до
законодавства.

Відповідно до п. 13.4 договору сторони
передбачили, що всі повідомлення,
документи що направляються сторонам
одна одній відповідно до цього
договору мають бути здійснені у
письмовій формі, містити підпис
уповноваженої особи і печаткою
відповідної сторони, і вважатимуться
поданими належним чином, якщо вони
направлені поштою з описом вкладення
на адресу сторони або прийняті під
особистий розпис уповноваженою особою
сторони, крім випадків прямо
передбачених даним договором.

Ухвалами суду від 18 листопада 2014 року
та від 27 листопада 2014 року було
зобов'язано позивача надати суду
докази вручення відповідачу
документів, вказаних в п. 5.6. договору та
опис вкладення до цінного листа (за
наявності).

Проте, витребуваних судом документів
надано не було.

Копія поштової квитанції від 16 вересня
2013 року №1339, на яку посилається
позивач, як на доказ направлення
відповідачу оригіналів документів
(перелік яких визначено в п. 5.6.
договору), не підтверджує виконання
позивачем свого обов'язку, оскільки з
даного документу не вбачається, що саме
направлялося відповідачу 16 вересня 2014
року.

Відповідач отримання оригіналів
документів заперечує.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог чинного
законодавства. Одностороння відмова
від зобов'язання не допускається, якщо
інше не передбачено договором або
законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Судом враховано, що відповідач
частково сплатив борг і в призначенні
платежу посилався на рахунок №1067 від 08
вересня 2013 року, а тому суд приходить до
висновку, що станом на 01 листопада 2013
року відповідач мав у своєму
розпорядженні рахунок-фактуру.

Водночас, перевезення вантажів
залізничним транспортом в Україні
регулюються Статутом залізниць
України, Правилами перевезення
вантажів, Технічними умовами
навантаження і кріплення вантажів,
іншими нормативними документами, а
також договором, який укладається між
транспортним підприємством і
вантажовідправником, експедитором або
іншим замовником.

Основним перевізним документом при
залізничному перевезенні є
транспортна залізнична накладна, яка
супроводжує вантаж до станції
призначення і передається
вантажоодержувачеві разом з вантажем.
У накладній вказуються відомості про
відправника і одержувача, швидкість
перевезення, найменування вантажу,
кількість місць і масу вантажу,
оголошену цінність вантажу, час
приймання його до перевезення та ін.
Крім накладної заповнюються інші
передбачені документи (дорожня
відомість на перевезення вантажу,
корінець дорожньої відомості на
перевезення, квитанція про прийняття
вантажу до перевезення; при
перевезеннях вантажів з обмеженими
термінами зберігання додатково
повинні бути виписані сертифікати,
посвідчення якості товарів,
ветеринарні посвідчення).

Оскільки з копії транспортної
залізничної накладної вбачається, що
відповідач отримав товар 08 вересня2013
року, і будь-яких комерційних актів, чи
актів загальної форми залізницею не
складалося, то доводи відповідача
стосовно того, що останній не має
оригіналу транспортної залізничної
накладної є безпідставні.

З урахуванням вищевикладеного, є також
безпідставні доводи відповідача, що
стосуються неотримання останнім
документів підтверджуючих якість
товару, оскільки в графі 9 транспортної
залізничної накладної такі документи
(що супроводжували товар) вказані.

Відповідно до умов договору акти
прийому - передачі товару складаються
постачальником.

Разом з тим, належних та допустимих
доказів, що підтверджують направлення
відповідачу оригіналу податкової
накладної позивачем суду надано не
було.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року №
2755-VI із змінами і доповненнями платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

Доказів того, що податкову накладну
було складено продавцем в електронній
формі, з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних
сторонами суду надано не було.

Клопотань стосовно даного питання в
порядку ст. 38 ГПК України до суду від
сторін не надходило.

В договорі сторони передбачили надання
податкової накладної покупцю у
паперовому вигляді.

Також в договорі сторони самостійно
передбачили умову, згідно якої, при
затримці позивачем виконання п. 5.6.
договору відлік строку оплати за товар
розпочинається з дати отримання
відповідних документів.

Позивачем всупереч ст. ст. 33, 34 ГПК
України не було доведено належними та
допустимими доказами отримання
відповідачем оригіналів всіх
документів, перелік яких наведено в п.
5.6. договору.

Доводи позивача стосовно того, що в
специфікації були передбачені інші
умови оплати ніж ті, що в договорі судом
до уваги не приймаються, оскільки зміст
договору складають його умови.

В специфікації сторони фіксували лише
конкретний об'єм партії товару (п.5.2
договору), при цьому розділ ІV договору,
що регулює саме порядок здійснення
оплати залишився чинним.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позивач передчасно звернувся до суду з
відповідним позовом, оскільки строк
оплати відповідачем поставленого
товару не настав.

Позивачем було також заявлено вимогу
про стягнення з відповідача 10 845 грн. 07
коп. пені, а також на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України 22 791 грн. 01
коп. 3% річних та 115 142 грн. 82 коп.
інфляційних втрат.

В зв'язку з відмовою в позові в частині
стягнення основного боргу, вимоги
позивача про стягнення інфляційного
збільшення, 3% річних та пені
задоволенню також не підлягають.

Судові витрати підлягають розподілу
між сторонами відповідно до вимог ст. 49
ГПК України.

На підставі викладеного, та
керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду в порядку та
строки передбачені розділом ХІІ ГПК
України.

Повне рішення складено 04 грудня 2014
року.

Суддя
А.В.Васянович