ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 рокуСправа № 912/3679/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Вавренюк Л.С.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/ 3679/14

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Колос - 08", с.
Тимошівка Кам"янського району
Черкаської області

до відповідача: приватного
підприємства "УкрНафта ГСМ", м.
Кіровоград

про стягнення 180 265,44 грн.

Представники:

від позивача - Кисленко В.В.,
довіреність б/н від 04.09.14 р.

від відповідача - участі не брали.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Колос - 08" звернулося
до господарського суду
Кіровоградської області з позовною
заявою про стягнення з приватного
підприємства "УкрНафта ГСМ"
попередньої оплати в сумі 180 265,44 грн.,
перерахованої згідно договору
поставки № ДГ000003 від 16.01.14 р.

Свої вимоги позивач, з посиланням на
ст.ст. 525, 526, 615, 655, 656, 663, 693 ЦК України та
ст. 193, 265 ГК України обґрунтовує тим, що
відповідачем в порушення умов
укладеного договорів не вчинено дій
спрямованих на виконання взятих на
себе зобов'язань щодо поставки товару
позивачу в повному обсязі, а також не
повернуто попередню суму оплати, у
зв'язку з чим, позивач просить стягнути
з відповідача суму попередньої
сплаченої позивачем за договором
поставки.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги позивача підтримав в
повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні участі
не брав, будь яких клопотань або
заперечень до суду не подав.

Разом з тим, господарський суд вважає
відповідача таким, що належним чином
повідомлений про час та розгляд даної
справи, з огляду на те, що поштова
кореспонденція, направлена
відповідачу за адресою, зазначеною
позивачем в позові, повернулась до
господарського суду без вручення, із
зазначенням причини невручення: "за
закінченням терміну зберігання" (а.с.
19-20).

При цьому, господарський суд враховує
постанову Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.11 р., відповідно до змісту якої, якщо
копії процесуальних документів було
надіслано відповідачу за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

На підставі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справу
розглянуто за наявними в ній доказами.

Дослідивши наявні матеріали справи,
надані у справі позивачем докази,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд встановив
наступне.

16.01.14 р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "Колос-08" (далі - ТОВ
"Колос-08" або Покупець) та приватного
підприємства "УкрНафта ГСМ" (далі - ПП
"УкрНафта ГСМ" або Постачальник)
укладено договір поставки № ДГ 000003
(далі - Договір поставки, а.с. 7-8).

За умовами укладеного сторонами
Договору поставки, Постачальник
передає у власність Покупцю
нафтопродукти (далі - Товар), а Покупець
приймає і сплачує їх вартість на умовах
даного Договору (п. 1.1. Договору
поставки).

Кількість, асортимент та ціна Товару
зазначається у накладених та /або
товарно-транспортних накладних, що
видаються Постачальником на кожну
партію Товару (п. 1.2. Договору поставки).

Згідно п. 3.2. Договору поставки Покупець
оплачує Товар 100% передоплатою
відповідно виставленого
Постачальником рахунку-фактури
протягом терміну його дії;
рахунок-фактура виставляється
Постачальником на замовлену кількість
Товару. Поставка при цьому
здійснюється тільки після надходження
всієї суми передплати.

Договір поставки набирає чинності з
моменту його підписання сторонами і
діє протягом одного року, а в частині
здійснення грошових розрахунків - до
повного виконання грошових зобов'язань
(п. 8.1 Договору поставки).

Договір підписаний сторонами та
скріплений круглими печатками
підприємств.

Укладений між сторонами Договір за
своєю правовою природою є договором
поставки, правовідносини за якими
регулюються параграфом 3 Глави 54
Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник)
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця, а покупець зобов'язується
прийняти товар і сплатити за нього
певну грошову суму.

У відповідності до ч. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж.

Відповідно до приписів ст. 655
Цивільного кодексу України за
договором купівлі - продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідго ст. 663 Цивільного кодексу
України продавець зобов'язаний
передати товар покупцеві у строк,
встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк,
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Як стверджує в позові сам позивач, в
Договорі поставки сторони не
встановили зазначений вище строк
виконання відповідачем взятого на себе
зобов'язання щодо поставки Товару, у
зв'язку з чим на підставі положень
ст.ст. 663 та 530 ЦК України позивач мав
пред'явити відповідачу вимогу. Однак,
позивач такої вимоги відповідачу не
пред'явив, а тому не зміг подати до суду
відповідного доказу виставлення такої
вимоги.

За доводами позивача та його
представника в судовому засіданні
керівник відповідача зобов'язувався в
усній розмові виконати взяте на себе за
Договором поставки зобов'язання у
строк до 10 вересня, потім до 12 вересня, а
згодом до 17 та 19 вересня 2014 року, однак
дану обставину позивач довести
належними доказами не зміг.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Однак, в супереч вимог ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, позивач не довів належними
доказами тих обставини, якими він
обґрунтовує позовні вимоги.

Матеріали справи не містять належних
доказів визначення сторонами строку
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань за Договором поставки.

А отже, позивач не довів суду
виникнення у відповідача обов'язку
поставити обумовлений Договором
поставки Товар, з огляду на не
визначеність сторонами строку для його
виконання, а відповідно до ст. 530 ЦК
України, позивач вимогу про виконання
свого обов'язку позивачем відповідачу
не виставлено, що свідчить про
передчасність пред'явленої позивачем
вимоги про повернення сплаченої за
Договором поставки суми попередньої
оплати.

Разом з цим, позивач не позбавлений
права звернутися до відповідача з
такою вимогою, і у лише у разі
невиконання відповідачем взятого на
себе за Договором підряду зобов'язання,
пред'явити позовні вимоги щодо
стягнення суми попередньої оплати із
зазначеної підстави.

Згідно ч. 1 ст. 36 Господарського
процесуального кодексу України,
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об"ективному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, оцінюючи наявні у справі письмові
докази в їх сукупності, господарський
суд дійшов висновку про передчасність
пред"явлених позивачем вимог, а отже не
довів їх обґрунтованість.

Доказів, які б спростовували
встановлені судом обставини позивачем
у справі не надано.

З огляду на викладене, безпідставним
вважає господарський суд посилання
позивача в позові на застосування
положень ст.ст. 525, 526, 615, 693 ЦК України та
ст. 193 ГК України.

В задоволенні позову слід позивачу
відмовити повністю.

На підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати у справі покладаються на
позивача і не стягуються.

Керуючись ст. ст. 33-34, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частини рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання повного
рішення.

Копію рішення направити відповідачу за
адресою: 25026, м. Кіровоград, вул.
Слов'янська, 16.

Повне рішення складено 01.12.2014 р.

Суддя
Л.С. Вавренюк