ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року Справа № 922/2119/13
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.,суддів
:Гончарука П.А., Стратієнко
Л.В.розглянувши касаційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4на
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 23.09.2014 рокуу
справі за позовомФізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до Приватного
підприємства "Дара"простягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

у травні 2013 року, фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до
господарського суду з позовом про
стягнення з Приватного підприємства
"Дара" 200 000 грн. заборгованості за
договором про абонентське юридичне
обслуговування від 03.01.2013 року.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 20.06.2013 року
позов задоволено повністю. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 200 000
грн. заборгованості та 4000 грн. судового
збору.

У порядку виконання судового рішення,
ухвалою господарського суду
Харківської області від 23.10.2013 року
замінено стягувача у виконавчому
проваджені на ОСОБА_5, право вимоги якій
було передано за цивільно-правовою
угодою від 27.09.2013 року.

Судове рішення оскаржено спадкоємцем
майнових прав засновника приватного
підприємства "Дара" і за наслідками
перегляду справи в апеляційному
порядку, постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
23.09.2014 року рішення господарського суду
першої інстанції скасовано, прийнято
нове рішення, яким у задоволені позову
відмовлено.

Постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 23.09.2014 року у
справі оскаржено у касаційному порядку
й ухвалою Вищого господарського суду
України від 13.11.2014 року порушено
касаційне провадження за касаційною
скаргою позивача, у якій він
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права і просить
постанову апеляційної інстанції
скасувати та залишити в силі рішення
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
наведені у касаційній скарзі доводи,
судова колегія вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню, а
судові рішення скасуванню з огляду на
наступне.

За наявних у справі матеріалів
вбачається, що відповідачем у справі є
приватне підприємство "Дара", єдиним
засновником якого була ОСОБА_6 (а.с. 28-43,
т. 1).

9 травня 2013 року вона померла внаслідок
насильницьких дій, про що було відомо
ОСОБА_7, як і те, що у цьому
звинувачується ОСОБА_8

Незважаючи на наявність цих обставин,
ОСОБА_7 видав наказ від 10.05.2013 року про
покладання на себе обов`язків
директора ПП "Дара" обґрунтовуючи такі
дії смертю засновника та директора
підприємства ОСОБА_6 (а.с. 46, т. 1).

Прийнявши на себе обов`язки директора,
зазначена особа видала довіреності
іншим особам на представництво
інтересів підприємства (а.с. 55, т. 1) які у
свою чергу подали до суду заяву про
визнання позову, хоча незаконність
усіх цих дій була очевидною, оскільки
відповідно до статуту ПП "Дара"
призначення директора може здійснити
лише засновник і інших випадків цим
статутом не передбачено, а любе
представництво за довіреністю
припиняється смертю особи, яка цю
довіреність видала.

Усвідомлюючи це при постановленні
рішення і не визнаючи повноважень
представників, призначених ОСОБА_7, суд
у той же час яких-небудь дій щодо
забезпечення участі у справі
відповідача не вчинив, що відповідно
ст. 104 ГПК України було безумовною
підставою для скасування рішення
місцевого господарського суду під час
його апеляційного перегляду та
забезпечення розгляду справи з
дотриманням норм ГПК України, зокрема
щодо участі сторони у справі.

Проте ці вимоги закону не було
дотримано, що і призвело до неповноти
судового слідства.

Відмовляючи у позові з тих мотивів, що
на зазначену у договорі дату ОСОБА_6
перебувала за межами України, договір у
письмовій формі нею не підписувався,
тобто не укладався, апеляційний
господарський суд не врахував, що у
разі, коли одна із сторін вчинила дію, а
друга сторона підтвердила її вчинення,
зокрема шляхом прийняття виконання
наявність договірних зобов`язань може
визнаватись судом тією обставиною, яка
відповідає дійсності, що відповідно
зобов`язувало суд перевірити доводи
позивача про виконання своїх
зобов`язань та надати відповідну
правову оцінку наданим доказам.

Але виконання за наданим позивачем
договором належним чином не
з`ясовувалось, апеляційний суд
безпідставно послався на те, що така
необхідність відсутня, а господарський
суд першої інстанції визнавши
підтвердженим факт виконання договору
актами, не врахував при цьому, що
визначення договором вартості
абонентського обслуговування за
певний період не є безумовною
підставою для стягнення такого платежу
без визначення тих послуг, які
безпосередньо та в дійсності
надавались у цей період і були прийняті
без будь-яких зауважень.

За таких обставин, коли судові рішення
постановлено з порушенням
процесуальних норм та за неповноти
судового слідства визнати їх законними
і обґрунтованими не можна, а тому вони
підлягають скасуванню, з направленням
матеріалів справи на новий судовий
розгляд, під час якого суду необхідно
врахувати наведене, за участі сторін та
інших зацікавлених осіб, повно та
всебічно з`ясувати дійсні обставини
справи, дати їм належну правову оцінку
і у залежності від встановлення
постановити законне і обґрунтоване
рішення.

Керуючись ст. ст. 1119, 11111 ГПК України,
Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Харківської області від 20.06.2013 року та
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 23.09.2014 року
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд у іншому складі суддів.

Головуючий
М.І. Остапенко

Судді
П.А. Гончарук

Л.В. Стратієнко