КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2014 р. Справа№ 911/2527/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участі представників:

від позивача: Ступнік С.В. - за дов.

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нова Україна»

на рішення Господарського суду
Київської області від 10.09.2014

у справі № 911/2527/14 (суддя Бабкіна
В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нова Україна»

до 1) Головного управління
Держземагенства в Київській області;

2) Яготинської районної
державної адміністрації Київської
області

про визнання незаконною
відмови та наявного зволікання в
укладені додаткової угоди до договору
оренди землі від 22.05.2012 та визнання
укладеною додаткової угоди до договору
оренди землі від 22.05.2012

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нова Україна» (далі,
позивач) звернулось до Господарського
суду Київської області з позовною
заявою до Головного управління
Держземагенства в Київській області
(далі, відповідач-1) та Яготинської
районної державної адміністрації
Київської області (далі, відповідач-2
або Яготинська РДА) про визнання
незаконними відмови та наявного
зволікання відповідача-1 в укладенні
додаткової угоди та визнання
укладеною додаткової угоди в редакції
позивача.

Мотивуючи свої позовні вимоги позивач
наголошував на тому, що правовідносини
оренди, встановлені Договором оренди
від 22.05.2012, укладеним між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Нова
Україна» та Яготинською районною
державною адміністрацією, не
припинялись, починаючи з моменту його
укладення та реєстрації і орендар
продовжує фактичне користування
земельною ділянкою, що з врахуванням
його переважного права на укладення
Договору оренди на новий строк, є
підставою для визнання укладеною
Додаткової угоди про оренду земельної
ділянки ще на 1 рік відповідно до статті
33 Закону України «Про оренду землі».

Рішенням Господарського суду
Київської області від 10.09.2014 у справі №
911/2527/14 у задоволенні позову відмовлено
в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нова Україна»
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, у якій просить скасувати
рішення Господарського суду Київської
області від 10.09.2014 у справі № 911/2527/14
повністю і прийняти нове рішення, яким
позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення суду першої інстанції є таким,
що прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню.

За твердженнями апелянта протягом
усього часу з моменту укладення
договору і по сьогодні орендар
добросовісно виконував та виконує його
умови, в тому числі своєчасно,
регулярно та в повному обсязі сплачує
орендну плату. Як зазначає скаржник,
повторним клопотанням від 01.11.2013
останній повідомив відповідача-1 про
те, що станом на час спливу строку
Договору і на майбутнє (до завершення
збирання врожаю сільськогосподарських
культур - літо 2014 року) перший
користується та буде продовжувати
користуватись земельною ділянкою та
надав проект додаткової угоди, а
відтак, відповідач-1 мав можливість
протягом місяця після закінчення
строку договору оренди повідомити
позивача про свої заперечення проти
поновлення договору, проте, таким
правом не скористався. Водночас,
позивач наголошує на тому, що
відповідач-1, хоча і надав до суду копію
листа, який, з його точки зору, свідчить
про таке заперечення, однак не
підтвердив факту його відправлення
та/або отримання позивачем. Як зазначає
скаржник, він продовжує користуватися
земельною ділянкою після закінчення
строку Договору оренди, що, на його
думку, в силу положень частини 7 статті
33 Закону України «Про оренду землі», є
підставою вважати, що договір є
поновленим на той самий строк і на тих
самих умовах.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу у
справі № 911/2527/14 передано на розгляд
судової колегії Київського
апеляційного господарського суду у
складі головуючого судді
Михальської Ю.Б., суддів: Отрюха Б.В.,
Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.09.2014
апеляційну скаргу позивача у справі
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 21.10.2014.

21.10.2014 представники відповідачів у
судове засідання не з'явились, про
причини неявки суд не повідомили, у
зв'язку з чим ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
21.10.2014 розгляд справи було відкладено
на 13.11.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.11.2014 розгляд
справи було відкладено на 27.11.2014 у
зв'язку з неявкою у судове засідання
представників учасників судового
процесу.

Представник позивача у судовому
засіданні 27.11.2014 підтримав доводи,
викладені ним у апеляційній скарзі,
просив її задовольнити, рішення суду
першої інстанції скасувати, позовні
вимоги задовольнити.

Представники відповідачів у судове
засідання не з'явились, про причини
неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що у матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення відповідачів про дату,
час і місце проведення судового
засідання по розгляду апеляційної
скарги, а саме повідомлення про
вручення поштових відправлень, колегія
суддів вважає можливим здійснити
перевірку рішення суду першої
інстанції в апеляційному порядку за
наявними матеріалами справи та без
участі представників відповідачів.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та вбачається із матеріалів
справи, 22.05.2012 між Яготинською РДА
(орендодавець) та ТОВ «Нова Україна»
(орендар) було укладено договір оренди
землі кадастровий номер: 325582100:01:002:0034
(далі, Договір) (том 1, а.с. 19-21),
відповідно до якого, орендодавець
передав (згідно розпоряджень
Яготинської РДА від 02.08.2011 № 518 та 18.06.2012
№ 169), а орендар прийняв у строкове,
платне користування земельну ділянку
№ 3 площею 19 9326 га, в т.ч.пасовища -
19 9326 га, за рахунок земель державної
власності (земель запасу та резервного
фонду) за межами населеного пункту в
адміністративних межах Капустинської
сільської ради Яготинського району
Київської області (землі
сільськогосподарського призначення).

Пунктом 8 Договору сторони погодили, що
договір укладено на 1 рік. Після
закінчення терміну дії договору
орендар має переважне право на
поновлення його на новий строк. У цьому
разі орендар повинен не пізніше ніж за
180 днів до закінчення строку дії
договору повідомити письмово
орендодавця про намір продовжити його
дію.

Договір зареєстровано в книзі записів
про державну реєстрацію договорів
оренди землі Яготинського району
Київської області, про що у Державному
реєстрі земель вчинено запис від 01.11.2012
за № 01830.

Згідно з пунктом 36 Договору зміна умов
договору здійснюється у письмовій
формі за взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору спір розв'язується у судовому
порядку.

Пунктом 37 Договору визначено, що дія
договору припиняється, зокрема, у разі
закінчення строку, на який його було
укладено.

Як вбачається із матеріалів справи,
26.04.2013 позивач звернувся до ГУ
Держземагенства у Київській області
(як до правонаступника Яготинської РДА
у сфері питань оренди земель) з
клопотанням про поновлення договорів
оренди земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної власності № 36 (том 1, а.с. 22),
відповідно до якого позивач просив
поновити 23 договори оренди, які вказані
у зазначеному клопотанні, в тому числі
й договір від 22.05.2012 (при необхідності -
з внесенням відповідних змін до
договорів шляхом підписання
додаткових угод або з укладенням
договорів у новій редакції). У якості
додатку до клопотання позивачем було
додано копії договорів на 115 аркушах.

Матеріалами справи підтверджується, що
листом № 07-03/8523 від 21.05.2013 ГУ
Держземагенства у Київській області
(том 1, а.с. 94) позивача було повідомлено
про те, що в поданих останнім копіях
договорів оренди земельних ділянок
відсутні підпис та відбиток печатки
особи, яка провела державну реєстрацію
земельних ділянок, а розгляд питання
стосовно надання дозволу на поновлення
договору оренди земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної власності, у відповідності
до частини третьої статті 33 Закону
України «Про оренду землі», буде
можливий після надання позивачем
проектів додаткових угод на поновлення
договорів оренди.

Направлення вказаного листа
підтверджується реєстром вихідних
документів з Головного управління
Держземагентства у Київській області
від 21.05.2013 (том 1, а.с. 97).

Разом з цим, 01.11.2013 позивачем було
надіслано відповідачу-1 повторне
клопотання про поновлення договорів
оренди земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної власності № 172 (том 1,
а.с. 23-24) із долученням 23-х додаткових
угод на 207 аркушах. Зазначений лист був
отриманий ГУ Держземагенства у
Київській області 04.11.2013 за вх.
№ 08-4-24-83.

Листом № 08-03/10092 від 08.11.2013 (том 1, а.с. 85-88)
ГУ Держземагенства у Київській області
повідомило позивача, що питання
позивача щодо укладання договорів
оренди на новий строк можливо вирішити
частково - лише на земельні ділянки, на
яких знаходяться об'єкти нерухомого
майна, при наданні документів, що
посвідчують право власності на
нерухоме майно позивача.

Направлення вказаного листа
підтверджується реєстром вихідних
документів з Головного управління
Держземагентства у Київській області
від 08.11.2013 (том 1, а.с. 92-93).

Посилаючись на те, що сторони не дійшли
згоди щодо продовження строку дії
договору, а приписами статті 33 Закону
України «Про оренду землі» закріплено
переважне право позивача, як орендаря,
перед іншими особами на укладення
договору оренди землі на новий строк
(поновлення договору оренди землі),
позивач просив суд визнати укладеною
додаткову угоду до Договору оренди
землі кадастровий номер: 325582100:01:002:0034
від 22.05.2012, в редакції позивача, з
підстав частин 4, 6, 7 статті 33 Закону
України «Про оренду землі».

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що відповідачами не
порушені права та законні інтереси
позивача, тоді як самим позивачем не
дотримано процедури пролонгації
договору оренди, яка встановлена
статтею 33 Закону України «Про оренду
землі». Крім того, обраний стороною
спосіб захисту суперечить
матеріальним нормам цивільного та
господарського права.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

У відповідності до положень частини 1
статті 173 та частини 1 статті 283
Господарського кодексу України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із статтями 13, 30 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Зміна умов договору оренди землі
здійснюється за взаємною згодою
сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни
умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку.

Частинами 1-9 статті 33 Закону України
«Про оренду землі» унормовано, що по
закінченню строку, на який було
укладено договір оренди землі, орендар,
який належно виконував обов'язки за
умовами договору, має переважне право
перед іншими особами на укладення
договору оренди землі на новий строк
(поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися
переважним правом на укладення
договору оренди землі на новий строк,
зобов'язаний повідомити про це
орендодавця до спливу строку договору
оренди землі у строк, встановлений цим
договором, але не пізніше ніж за місяць
до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення
договору оренди землі орендар додає
проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі
його умови можуть бути змінені за
згодою сторін. У разі недосягнення
домовленості щодо орендної плати та
інших істотних умов договору переважне
право орендаря на укладення договору
оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін
розглядає надісланий орендарем
лист-повідомлення з проектом
додаткової угоди, перевіряє його на
відповідність вимогам закону, узгоджує
з орендарем (за необхідності) істотні
умови договору і, за відсутності
заперечень, приймає рішення про
поновлення договору оренди землі (щодо
земель державної та комунальної
власності), укладає з орендарем
додаткову угоду про поновлення
договору оренди землі. За наявності
заперечень орендодавця щодо
поновлення договору оренди землі
орендарю направляється
лист-повідомлення про прийняте
орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою
після закінчення строку договору
оренди і за відсутності протягом
одного місяця після закінчення строку
договору листа-повідомлення
орендодавця про заперечення у
поновленні договору оренди землі такий
договір вважається поновленим на той
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором. У цьому
випадку укладання додаткової угоди про
поновлення договору оренди землі
здійснюється із: власником земельної
ділянки (щодо земель приватної
власності); уповноваженим керівником
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування без
прийняття рішення органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування про поновлення
договору оренди землі (щодо земель
державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або
органу місцевого самоврядування, який
уповноважений підписувати додаткову
угоду до договору оренди землі щодо
земельної ділянки державної або
комунальної власності, визначається
рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди
землі про його поновлення має бути
укладена сторонами у місячний строк в
обов'язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в
укладенні додаткової угоди до договору
оренди землі може бути оскаржено в
суді.

Як уже зазначалося вище, пунктом 8
Договору сторони погодили, що останній
укладений на 1 рік. Після закінчення
терміну дії договору орендар має
переважне право поновлення його на
новий строк. У цьому разі орендар
повинен не пізніше ніж за 180 днів до
закінчення строку дії договору
повідомити письмово орендодавця про
намір продовжити його дію.

Враховуючи те, що спірний договір
зареєстровано в книзі записів про
державну реєстрацію договорів оренди
землі Яготинського району Київської
області, про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 01.11.2012 за
№01830, суд апеляційної інстанції
дійшов до висновку, що Договір набрав
чинності з 01.11.2012, оскільки в силу вимог
статті 18 Закону України «Про оренду
землі» (в редакцій, чинній на момент
укладення договору), договір оренди
землі набирає чинності після його
державної реєстрації.

Отже, положеннями спірного Договору та
нормами чинного законодавства України
передбачена можливість зміни
(поновлення) умов договору оренди землі
шляхом письмового повідомлення
орендарем (позивачем) орендодавця
(відповідача-1) про намір продовжити
його дію не пізніше ніж за 180 днів, але в
будь-якому випадку не пізніше ніж за
місяць до закінчення строку дії
договору, тобто до 01.10.2013, з доданням
проекту відповідної додаткової угоди.

У відповідності до пункту 2.17. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.05.2011 № 6 «Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин» господарським судам у
вирішенні відповідних спорів
необхідно з'ясовувати, зокрема, чи
повідомляв орендар орендодавця у
встановленому порядку про намір
скористатися переважним правом на
укладення договору оренди землі на
новий строк та чи заперечував
орендодавець у строк, визначений
законом, проти поновлення договору.

Водночас, як вбачається зі змісту
клопотання позивача про поновлення
договорів оренди земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної власності № 36 від 26.04.2013, до
нього не додано проектів додаткових
угод до договорів оренди землі, які є
предметом зазначеного клопотання, в
тому числі спірного договору, що
свідчить про невідповідність такого
клопотання вимогам частини 3 статті 33
Закону України «Про оренду землі». Про
зазначене також вказував відповідач-1 у
листі № 07-03/8523 від 21.05.2013, надісланому за
результатами розгляду наведеного
клопотання. Вказаний факт позивачем не
спростований.

Крім того, як правомірно встановлено
судом першої інстанції та вбачається з
матеріалів справи, покладене в основу
обґрунтування заявленої вимоги
повторне клопотання позивача про
поновлення договорів оренди земельних
ділянок № 172 із долученням 23-х
додаткових угод на 207 аркушах, було
надіслано відповідачу-1 лише 01.11.2013 та
отримане останнім 04.11.2013 за вх. № 08-4-24-83,
тобто після спливу встановлених як
пунктом 8 Договору, так і частиною 2
статті 33 Закону України «Про оренду
землі» строків на звернення із
зазначеним клопотанням.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду не
приймає в якості підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції посилання апелянта на факт
продовження користування ним
земельною ділянкою після закінчення
строку договору оренди і відсутність
заперечень відповідача-1 у поновленні
спірного Договору оренди (що в силу
положень частини 7 статті 33 Закону
України «Про оренду землі», є підставою
вважати, що договір є поновленим на той
самий строк і на тих самих умовах),
оскільки наведені нормативні приписи
слід тлумачити у сукупності з
положеннями усієї статті, в тому числі
її імперативних приписів щодо
реалізації переважного права орендаря
на укладення договору оренди землі на
новий строк не пізніше ніж за місяць до
спливу строку договору оренди землі,
які, як уже зазначалося, позивачем
дотримані не були.

Отже, беручи до уваги наведені
законодавчі та договірні положення, а
також враховуючи порушення позивачем
при реалізації свого переважного права
на укладення договору оренди землі на
новий строк встановленого статтею 33
Закону України «Про оренду землі»
порядку поновлення договору оренди
землі, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що вимога позивача до
відповідача-1 про визнання укладеною
додаткової угоди до Договору від 22.05.2012,
в редакції позивача, є необґрунтованою,
а тому задоволенню не підлягає.

Стосовно вимог позивача про визнання
незаконними відмови та наявного
зволікання відповідача-1 в укладенні
додаткової угоди до спірного Договору,
колегія суддів також погоджується з
висновками суду першої інстанції в цій
частині, виходячи з наступного.

Частиною 9 статті 33 Закону України «Про
оренду землі» встановлено, що відмова,
а також наявне зволікання в укладенні
додаткової угоди до договору оренди
землі може бути оскаржено в суді.

У відповідності до положень статей 15, 16
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу
України визначені способи захисту
цивільних прав та інтересів, а також
зазначено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Дана норма кореспондує з положеннями
статті 20 Господарського кодексу
України, якою визначено способи
захисту прав і законних інтересів
суб'єктів господарювання та
споживачів.

Спосіб захисту втілює безпосередню
мету, якої прагне досягнути суб'єкт
захисту, вважаючи, що таким чином буде
припинене порушення його прав і
законних інтересів.

При цьому, як вимога про визнання
відмови незаконною, так і вимога про
визнання незаконним наявного
зволікання в укладенні додаткової
угоди до договору оренди землі є
вимогами про встановлення юридичних
фактів, які можуть встановлюватися
лише як елементи оцінки фактичних
обставин справи при розгляді
господарськими судами спору про захист
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

У відповідності до пункту 4 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011
господарський суд, дійшовши висновку
про те, що предмет позову не відповідає
встановленим законом або договором
способам захисту прав, повинен
відмовити у позові.

Таким чином, виходячи з наведених
законодавчих положень, а також
враховуючи той факт, що вимоги позивача
про визнання незаконними відмови та
наявного зволікання відповідача-1 в
укладенні додаткової угоди до спірного
договору з підстав частини 9 статті 33
Закону не відповідають встановленим
діючим законодавством України
способам захисту порушених прав, суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні зазначених
позовних вимог.

Разом з цим, в матеріалах справи (том 1,
а.с. 120-121) наявне клопотання позивача, в
якому останній просить вийти за межі
позовних вимог та визнати право
позивача на користування земельної
ділянкою. Суд не знаходить підстав для
цього, оскільки позивач не обмежений
правом на звернення до суду з таким
позовом в загальному порядку.

Щодо вимог позивача до відповідача-2,
судова колегія також погоджується з
висновком суду першої інстанції в цій
частині, виходячи з наступного.

Положеннями статей 1, 2, 21
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що право
звертатися до господарського суду
мають підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Позивачами визначено ті підприємства
та організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.

Таким чином, умовою подання позову до
господарського суду повинно бути
наявність факту порушення прав чи
охоронюваних законом інтересів
позивача.

Згідно рішення Конституційного Суду
України від 01.12.2004 № 18-рп/2004
поняття «охоронюваний законом
інтерес», що вживається в законах
України у логічно-смисловому зв'язку з
поняттям «права», треба розуміти як
прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

Проте, позивачем в силу вимог статей 32,
34 Господарського процесуального
кодексу України не надано суду
належних та допустимих доказів
порушення або оспорювання
відповідачем-2 прав і охоронюваних
законом інтересів позивача в розрізі
заявлених ним позовних вимог, які
підлягають захисту в судовому порядку.

З огляду на вищевикладене, а також
недоведеність позивачем факту
оспорення чи порушення відповідачем-2
суб'єктивного матеріального права або
законного інтересу позивача, суд
першої інстанції дійшов правомірного
висновку про те, що пред'явлені до
відповідача-2 вимоги не підлягають
задоволенню.

Враховуючи зазначене, вирішуючи спір
по суті заявлених позовних вимог, суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дійшов
правильних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, які ґрунтуються на
належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення
скаржника, викладені у апеляційній
скарзі, не приймаються колегією суддів
до уваги, оскільки не підтверджуються
матеріалами справи та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає рішення суду у даній справі
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається. Апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нова Україна» є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Нова
Україна» на рішення Господарського
суду Київської області від 10.09.2014 у
справі № 911/2527/14 залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду Київської
області від 10.09.2014 у справі № 911/2527/14
залишити без змін.

Матеріали справи № 911/2527/14 повернути до
Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх