ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р.
Справа № 917/1609/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О.,
суддя Камишева Л.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача - Демчук О.В. (дов. №14-94 від
18.04.2014 р.)

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх.№3663П/1-8)
на рішення господарського суду
Полтавської області від 16 вересня 2014
року у справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства
теплового господарства
"Гадячтеплоенерго", м. Гадяч, Полтавська
область

про стягнення 121953,90 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського
суду Полтавської області з позовом, в
якому просив стягнути з відповідача
заборгованість за договором
купівлі-продажу природного газу
№14/2338/11 від 30.09.2011 р. в розмірі 121953,90 грн.,
з яких: 34432,27 грн. - пеня, 49097,03 грн. - 3%
річних, 38424,59 грн. - інфляційні втрати.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 16.09.2013 р. у
справі №917/1609/14 позов задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь позивача 17216,14 грн. пені, 38424,59
грн. інфляційних, 49097,03 грн. - 3% річних,
2439,08 грн. судового збору. В іншій
частині позову - відмовлено в
задоволенні позовних вимог.

Позивач з рішенням господарського суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позову не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на порушення місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права.
Просить рішення господарського суду в
частині зменшення розміру пені
скасувати та прийняти нове рішення,
яким стягнути з КПТГ "Гадячтеплоенерго"
на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
17216,14 грн. пені. В іншій частині рішення
залишити без змін. Судові витрати
просить покласти на відповідача.

Відповідач проти задоволення
апеляційної скарги заперечує, вважає
рішення суду першої інстанції законним
та обґрунтованим. Просить рішення
господарського суду залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.
Також просить розглянути справу за
відсутності його представника.

Відповідач свого представника в судове
засідання не направив, про час та місце
проведення судового засідання
повідомлений належним чином, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи зворотним повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Колегія суддів вважає, що нез'явлення в
судове засідання представника
відповідача не перешкоджає розгляду
справи, тому справа розглядається
відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, вислухавши у судовому
засіданні пояснення уповноваженого
представника позивача, перевіривши
повноту встановлення місцевим
господарським судом обставин, що мають
значення для справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

Як свідчать матеріали справи, 30.09.2011 р.
між ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
(продавець) та КПТГ "Гадячтеплоенерго"
(покупець) укладено договір №14/2338/11 на
купівлю-продаж природного газу,
відповідно до п. 1.1. якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у ІV кварталі 2011 року та у 2012
році імпортований природний газ (за
кодом згідно УКТ ЗЕД , ввезеного
на митну територію України ПАТ "НАК
"Нафтогаз України"), для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням та релігійними
організаціями, а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору (а. с. 15-20).

В подальшому до даного договору були
укладені додаткові угоди №1 від 11.10.2011
р., №2 від 19.01.2012 р. та №3 від 27.06.2012 р.,
якими внесені зміни в пункти договору
щодо ціни газу, адрес та реквізитів
сторін, предмету договору (а. с. 21-24).

Згідно п. 1.1 договору, в редакції
додаткової угоди №3 від 27.06.2012 р.,
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2012 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за
кодом згідно УКТ ЗЕД , для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх регіональними
осередками, а покупець зобов'язується
приймати та оплачувати газ на умовах
цього договору.

Строк дії договору встановлений п. 11.1. -
до 31.12.2012 р., а в частині проведення
розрахунків за газ та послуг з його
транспортування - до повного погашення
заборгованості.

Згідно п. 2.1 договору продавець передає
покупцю з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня
2012 року газ в обсязі до 6670,00 тис. куб. м.
Обсяги газу, що планується передати за
цим договором можуть змінюватися
сторонами протягом місяця продажу в
установленому порядку (п.п.2.1.1
договору).

На виконання умов договору ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" поставило покупцю
імпортований природний газ у кількості
5068,741 тис. куб. м. на загальну суму 6635995,72
грн., що підтверджується актами
приймання-передачі природного газу (а.
с. 25-34).

У відповідності з п. 6.1. договору оплата
за газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу

Покупець своєчасно оплату
поставленого газу не здійснив, що стало
підставою для звернення ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" до господарського
суду Полтавської області з позовом про
стягнення з КПТГ "Гадячтеплоенерго"
121953,90 грн., з яких: 34432,27 грн. - пеня, 49097,03
грн. - 3% річних, 38424,59 грн. - інфляційні
втрати.

Господарський суд, встановивши факт
прострочення відповідачем виконання
грошових зобов'язань та, перевіривши
правильність нарахування позивачем 3%
річних та інфляційних втрат, дійшов до
висновку про задоволення позовних
вимог у цій частині.

Вирішуючи питання щодо задоволення
позову в частині стягнення пені, суд
зазначив про необхідність зменшення її
розміру на 50 %, та стягнув з відповідача
17216,14 грн., відмовивши в задоволенні
решти позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком господарського суду,
враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України та ст. 174 Господарського
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші угоди (правочини),
передбачені законом.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

У відповідності до положень ст. 714
Цивільного кодексу України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання. До договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу
України унормовано: договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати.
Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Закону України
"Про засади функціонування ринку
природного газу" передбачено, що
споживач зобов'язаний забезпечувати
своєчасну оплату в повному обсязі
послуг з постачання природного газу.

Як вірно встановив суд першої
інстанції, наданими до справи доказами
підтверджуються факт існування між
сторонами заснованих на договорі
правовідносин з приводу постачання
природного газу, обсяги та вартість
поставленого за договором газу та факт
прострочення відповідачем виконання
грошових зобов'язань. Дані обставини не
заперечуються відповідачем.

Приписами ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі (ст. 547 Цивільного
кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до ст. 2 Закону, розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 7.2. договору сторони узгодили,
що у разі невиконання покупцем умов
п.6.1. цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю крім суми заборгованості,
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня, від суми
прострочення платежу за кожен день
прострочення платежу.

За приписами ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно розрахунку, що міститься в
матеріалах справи, позивачем було
нараховано пеню в сумі 34432,27 грн. за
періоди: з 22.08.2012 р. по 13.09.2012 р., з 22.08.2012 р.
по 13.10.2012 р., з 22.08.2012 р. по 13.11.2011 р. (а. с.
9-14).

Колегія суддів вважає, що місцевий
господарський суд, розглянувши
клопотання відповідача про зменшення
розміру заявленої позивачем до
стягнення пені на 90 %, дійшов
правомірного та обґрунтованого
висновку про його часткове задоволення
та зменшив заявлену до стягнення суму
пені на 50%, з огляду на таке.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу
України передбачена можливість
зменшення за рішенням суду розміру
неустойки, якщо розмір неустойки
значно перевищує розмір збитків.

За приписами ч. 1 ст. 233 Господарського
кодексу України у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Стаття 83 Господарського
процесуального кодексу України надає
господарському суду право, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Як вірно зазначив суд першої інстанції,
основним видом діяльності відповідача
є виробництво теплової енергії, що
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх регіональними
осередками за економічно
необґрунтованими тарифами. Основною
причиною прострочення виконання
зобов'язання є наявність різниці у
тарифах на теплову енергію, яка
несвоєчасно відшкодовується бюджетами
різних рівнів. Майновий стан
відповідача є тяжким і застосування до
нього штрафних санкцій може призвести
до негативного впливу на його подальшу
діяльність, чим можуть порушитися
майнові інтереси інших осіб
(споживачів послуг, а саме поставить
під загрозу забезпечення необхідними
послугами населення та соціальну сферу
в місті Гадячі).

Погоджуючись із зменшенням стягнення
неустойки на 50%, колегія суддів
враховує ступінь виконання боржником
зобов'язань за укладеним договором, а
саме той факт, що відповідачем повністю
здійснено оплату за поставлений газ, а
також те, що несвоєчасній оплаті
сприяла наявність значної
заборгованості позивача перед
відповідачем.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на те, що розмір зменшеної пені
не є співрозмірним в контексті
інтересів сторін, а суд не об'єктивно
оцінив всі обставини у їх сукупності,
не спростовують висновків суду.

Колегія суддів зазначає, що зменшена з
34432,27 грн. до 17216,14 грн. сума пені є
адекватною відповідальністю за
неналежне виконання відповідачем
зобов'язань та є проявом балансу між
інтересами кредитора і боржника, а
також засобом недопущення
використання пені як інструменту
отримання безпідставних доходів, а не
як способу стимулювання боржника до
належного виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
надані позивачем розрахунки 3 % річних
та інфляційних нарахувань, колегія
суддів вважає, що господарський суд
правомірно визнав позовні вимоги в
частині стягнення 3% річних в сумі 49097,03
грн. та інфляційних втрат в розмірі
38424,59 грн. такими, що підлягають
задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів
зазначає про відсутність правових
підстав для скасування оскаржуваного
рішення.

Відповідно до вимог статті 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський у визначеному законом
порядку встановлює наявність чи
відсутність обставин, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Апеляційні вимоги не підтверджені
належними доказами, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
Полтавської області від 16.09.2013 р. у
справі №917/1609/14 прийняте при належному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи та у відповідності до норм
матеріального і процесуального права і
підстави для його скасування в частині
зменшення пені відсутні, в зв'язку з
чим, апеляційна скарга позивача не
підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 85, 91, 99, 101, пунктом
1 статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 16.09.2013 р. у
справі №917/1609/14 залишити без змін.

Повна постанова складена 12.12.2014 р.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Камишева Л.М.