КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р. Справа№ 910/15222/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Жук Г.А.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання:
Білецькому Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Лапшикова О.Г. (дов.
№23-07/01 від 23.07.2014 року);

від відповідача - не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства "БГ
Банк"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 року

у справі №910/15222/14 (суддя Р.Б. Сташків)

за позовом державного підприємства
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості "Укрспирт", Київська обл.,
м. Бровари

до публічного акціонерного товариства
"Банк Перший", м. Київ

про розірвання договору банківського
рахунку та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року державне підприємство
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості "Укрспирт" звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до публічного акціонерного
товариства "Банк Перший" про розірвання
договору банківського рахунку та
стягнення коштів.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 року позовні вимоги
державного підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт" задоволено повністю. Суд
вирішив розірвати договір
банківського рахунку №95/14 від 04.04.2014
року, укладений між державним
підприємством спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт" та публічним акціонерним
товариством "Банк Перший". Присуджено
до стягнення з публічного акціонерного
товариства "Банк Перший" на користь
державного підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт" грошові кошти в сумі 6 721 281,29
грн. та витрати на сплату судового
збору в сумі 74 298, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що позивачем доведено,
а відповідачем не спростовано
неналежне виконання останнім умов
договору банківського рахунку №95/17 від
04.04.2014 року в частині перерахування
грошових коштів, з огляду на що суд
дійшов висновку, що вимоги позивача
щодо розірвання договору банківського
рахунку та стягнення з відповідача
грошових коштів в сумі 6 721 281,29 грн. є
законним та обґрунтованими. Враховуючи
доведеність позивачем порушень умов
договору відповідачем, суд прийшов до
висновку про задоволення позовних
вимог в частині стягнення пені у сумі 6
980,77 грн. на підставі п.6.2. договору.

Відповідно до рішення Загальних зборів
акціонерів Банку від 29.07.2014 року було
змінено найменування Банку на публічне
акціонерне товариство "БГ Банк".

Не погодившись із вказаним рішенням,
публічне акціонерне товариство "БГ
Банк" подало до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 року по справі №910/15222/14
та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
державного підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт".

В обгрунтування вимог апеляційної
скарги скаржник посилається на те, що
позивачем до заяви про закриття
рахунку не було додано платіжного
доручення на перерахування коштів на
певний рахунок, з огляду на що у
відповідача були відсутні підстави для
здійснення переказу. Крім того,
відповідач посилається на те, що
позивачем невірно обраний спосіб
захисту, оскільки він не відповідає
характеру правовідносин, які склалися
між позивачем та відповідачем.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.11.2014 року
прийнято апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "БГ Банк" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 року у справі №910/15222/14
до провадження у складі колегії суддів:
головуюча суддя Агрикова О.В., Рудченко
С.Г., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд
справи на 03.12.2014 року.

02.12.2014 року до канцелярії Київського
апеляційного господарського суду
надійшов відзив позивача №б/н від
01.12.2014 року на апеляційну скаргу.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 03.12.2014 року, у
зв'язку із перебуванням судді Рудченка
С.Г. у відпустці, для розгляду справи
сформовано колегію у складі:
головуючий по справі суддя - Агрикова
О.В., судді: Жук Г.А., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.12.2014 року
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "БГ Банк" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 року у справі №910/15222/14
прийнято до провадження у складі
колегії суддів: головуюча суддя
Агрикова О.В., судді Жук Г.А., Чорногуз
М.Г. та призначено розгляд справи на
03.12.2014 року.

В судове засідання, призначене на 03.12.2014
року, з'явився представник позивача, не
заперечував щодо розгляду апеляційної
скарги за відсутності відповідача,
надав усні пояснення по суті спору,
заперечував щодо задоволення
апеляційної скарги.

Представник відповідача в судове
засідання 03.12.2014 року не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, заяв
та клопотань не подавав, хоча належним
чином був повідомлений про дату та час
судового засідання, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення №04 6 від 21.11.2014 року.

Оскільки, відповідач належним чином
був повідомлений про дату та час
судового засідання, колегія суддів
вирішила розглядати справу за наявними
матеріалами.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
підлягає частковому скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 04.04.2014 року між публічним
акціонерним товариством «Банк Перший»
(надалі - банк) та державним
підприємством спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
«Укрспирт» (надалі - клієнт) було
укладено договір банківського рахунку
№95/17 (надалі - договір) (а.с. 17-21), у
відповідності до умов якого банк
відкриває клієнту поточний рахунок в
національній валюті України (гривнях),
поточні рахунки в іноземній валюті
(доларах США, Євро, російських рублях та
інших валютах, згідно заяви клієнта),
рахунки за спеціальними режимами їх
використання, а саме: №5430 в
гривні, на який зобов'язується приймати
та зараховувати грошові кошти, що
надходять клієнту, для зберігання і
здійснення розрахунково-касових
операцій за допомогою платіжних
інструментів відповідно до умов
договору та вимог законодавства
України.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що
банк виконує операції по рахунку лише
за дорученням клієнта або на підставі
платіжних вимог стягувачів у разі
примусового списання коштів, у
безготівковій та готівковій формах, в
порядку та на умовах, передбачених
законодавством України та цим
договором.

Згідно з п. 2.3 договору, банк виконує
операції по рахунку, виключно в межах
залишку коштів на рахунку, на підставі
розрахункових документів, форма та
порядок оформлення яких визначаються
законодавством України, які надаються
до Банку безпосередньо уповноваженою
особою Клієнта, та/або у формі
електронних розрахункових документів,
що передаються Клієнтом по електронних
каналах зв'язку відповідно до умов
Договору банківського обслуговування
за допомогою системи дистанційного
обслуговування "клієнт-банк", який
окремо укладається сторонами.

Відповідно до п.2.6. договору банк
виконує операції по рахунку за
розрахунковими документами, в т.ч. в
іноземній валюті, які надійшли від
клієнта протягом операційного часу, в
день їх надходження, в межах залишків
коштів на рахунку на початок
операційного дня, з урахуванням сум, що
надходять на рахунок клієнта протягом
операційного дня (поточні надходження)
при умові належного оформлення
документів необхідних для здійснення
зазначених операцій відповідно до
законодавства України та вимог банку, і
наявності достатніх коштів на рахунку.

Банк також може виконувати платіжні
доручення клієнта, що надані до банку у
період після закінчення операційного
часу до закінчення операційного дня
банку, в день їх надходження з
урахуванням сум, що надходять на
рахунок клієнта протягом операційного
дня (поточні надходження) в разі оплати,
клієнтом комісії за переказ коштів в
після операційний час згідно з
тарифами банку.

Повернення банком невиконаних
розрахункових та супровідних
документів, оформлених клієнтом, з
обставин, передбачених цим договором
та законодавством України,
здійснюється банком протягом
операційного дня в день їх надходження
або наступного робочого дня
безпосередньо уповноваженій особі
клієнта та по електронних каналах
зв'язку засобами системи «клієнт-банк».

04.04.2014 року між сторонами було укладено
договір банківського обслуговування
за допомогою системи дистанційного
обслуговування "клієнт-банк" № 95/17
(надалі - договір банківського
обслуговування) (а.с. 28-34), у
відповідності до умов якого банк
передає клієнту електронними засобами
на термін дії цього договору
клієнтську частину
програмно-технічного забезпечення
системи «клієнт-банк» та здійснює
передбачені цим договором
програмно-технічні заходи для
забезпечення оперативного ведення
клієнтом своїх рахунків в банку та
обміну технологічною інформацією, а
клієнт здійснює оплату наданих банком
послуг у розмірі, строки та в порядку,
передбаченому цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
клієнтом було надано наступні
розрахункові документи для
перерахування коштів: платіжне
доручення №17 від 07.05.2014 року (а.с. 54),
платіжне доручення №18 від 07.05.2014 року
(а.с. 54), платіжне доручення №21 від 02.07.2014
року (а.с. 55), платіжне доручення №20 від
07.05.2014 року (а.с. 55).

Судом першої інстанції встановлено, та
не заперечується колегією суддів, що
починаючи з 18.04.2014 року відповідач
допускав порушення зобов'язань за
укладеними договорами щодо
перерахування грошових коштів для
виплати працівникам підприємства
заробітної плати за вказаними
платіжними дорученнями на рахунки
банку отримувача.

З метою досудового врегулювання спору,
позивачем направлялись на адресу
відповідача претензії №01-4-2/147 від
25.04.2014 року, №01-4-2/183 від 16.05.2014 року (а.с.
35-44) про виконання надісланих
електронних розрахункових документів
ДП «Укрспирт» шляхом відповідного
перерахування коштів, а також про
стягнення пені.

Однак, платіжні доручення відповідачем
не було виконано, грошові кошти не
перераховано.

Станом на 11.07.2014 року сума коштів на
рахунку №5430, внесених позивачем,
становила 6 721 106,29 грн., що
підтверджується наявною у матеріалах
справи випискою по рахунку (а.с. 64).

11.07.2014 року позивачем було надіслано на
адресу відповідача заяву №01-4-2/30 про
закриття рахунку №5430 та
припинення дії договору банківського
рахунку №95/17 від 04.04.2014 року (а.с. 49-51). У
відповідності до вказаної заяви
позивач просив відповідача не
виконувати платіжні доручення №17 від
07.04.2014 року, №18 від 07.04.2014 року, №20 від
07.04.2014 року, №21 від 02.07.2014 року;
здійснити перерахування залишку
коштів на рахунку №5430 у сумі 6 271
281,29 грн.; закрити рахунок №5430
після проведення завершальної
операції.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги зазначив, що вимоги
позивача про розірвання договору
банківського рахунку та стягнення
грошових коштів є обгрунтованими,
враховуючи невиконання відповідачем
зазначених платіжних доручень.

З урахуванням встановлених у даній
справі обставин та наявних доказів,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов необгрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог у повному обсязі з огляду на
наступне.

Виходячи з предмету договору колегією
суддів встановлено, що між сторонами
склалися відносини на підставі
договору банківського рахунку, які
регулюються положеннями глави 72
Цивільного кодексу України.

У відповідності до ч. 1 ст. 1066 Цивільного
кодексу України за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно з ч. 1 ст. 1068 Цивільного кодексу
України встановлено, що банк
зобов'язаний вчиняти для клієнта
операції, які передбачені для рахунків
даного виду законом, банківськими
правилами та звичаями ділового
обороту, якщо інше не встановлено
договором банківського рахунка.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження.

Як вбачається з матеріалів справи,
вказані платіжні доручення банком
виконані не були, грошові кошти
визначеним заявником одержувачам не
перераховані, не зважаючи на наявність
на рахунку державного підприємства
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості "Укрспирт" грошових
коштів.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що
публічним акціонерним товариством "БГ
Банк" було порушено умови договору в
частині виконання зобов'язань з
виконання платіжних доручень клієнта,
що стало підставою для звернення
позивача із позовними вимогами про
розірвання договору та стягнення
грошових коштів у сумі 6 721 281,29 грн.

Щодо позовних вимог про розірвання
договору колегія суддів наголошує на
наступному.

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 1075
Цивільного кодексу України, договір
банківського рахунка розривається за
заявою клієнта у будь-який час. Залишок
грошових коштів на рахунку видається
клієнтові або за його вказівкою
перераховується на інший рахунок в
строки і в порядку, встановлені
банківськими правилами.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не виконував належним чином
умови договору щодо перерахування
коштів за платіжними дорученнями
позивача, що стало підставою для
звернення із заявою від 11.07.2014 року
№01-4-2/310 (а.с. 49-51) про закриття рахунку
№5430 та припинення дії договору
банківського рахунку №95/17 від 04.04.2014
року.

Матеріалами справи підтверджується
факт істотного порушення відповідачем
умов договору №95/17 від 04.04.2014 року,
внаслідок чого позивач значною мірою
позбавився того, на що розраховував при
укладенні договору.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог про
розірвання договору №95/17 від 04.04.2014
року враховуючи наявність підстав,
передбачених ст. 651 Цивільного кодексу
України.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення грошових коштів колегія
суддів зазначає наступне.

Порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах регулюється
Інструкцією про порядок відкриття,
використання і закриття рахунків у
національній та іноземних валютах, яка
розроблена відповідно до Законів
України «Про Національний банк
України», «Про банки і банківську
діяльність», «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні», та інших
законодавчих актів України, в тому
числі нормативно-правових актів
Національного банку України
затверджена Постановою Правління
Національного банку України 12.11.2003 № 492.

У відповідності до п. 20.1 Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України 12.11.2003 № 492 (надалі -
Інструкція №492), поточні рахунки
клієнтів банків закриваються на
підставі заяви клієнта та на інших
підставах, передбачених
законодавством України або договором
між банком і клієнтом.

Пунктом 20.5. Інструкції № 492 унормовано,
що закриття поточного рахунку за
бажанням клієнта здійснюється на
підставі його заяви про закриття
поточного рахунку, складеної в
довільній формі із зазначенням таких
обов'язкових реквізитів: найменування
банку; найменування (прізвища, ім'я, по
батькові), коду за ЄДРПОУ
(реєстраційного номера облікової
картки) власника рахунку;номера
рахунку, який закривається; дати
складання заяви. Заява про закриття
поточного рахунку фізичної особи, у
тому числі фізичної особи-підприємця,
підписується власником рахунку або
уповноваженою ним особою. Заява про
закриття поточного рахунку фізичної
особи-підприємця засвідчується
відбитком печатки (за наявності).

Згідно з п. 20.6. Інструкції № 492 банк за
наявності коштів на поточному рахунку,
який закривається на підставі заяви
клієнта, здійснює завершальні операції
за рахунком з виконання платіжних
вимог на примусове списання (стягнення)
коштів, виплати коштів готівкою,
перерахування залишку коштів згідно з
дорученням клієнта тощо. Датою
закриття поточного рахунку вважається
наступний після проведення останньої
операції за цим рахунком день. Якщо на
поточному рахунку власника немає
залишку коштів, а заява подана в
операційний час банку, то датою
закриття поточного рахунку є день
отримання банком цієї заяви. У заяві
про закриття поточного рахунку
(паперовій копії заяви в електронній
формі) головний бухгалтер банку або
інша уповноважена особа банку зазначає
дату та час отримання заяви, дату
закриття рахунку та засвідчує це своїм
підписом. Заява про закриття поточного
рахунку зберігається в справі з
юридичного оформлення рахунку. У день
закриття поточного рахунку банк
зобов'язаний видати клієнту довідку
про закриття рахунку.

Таким чином, закриття рахунку та видача
позивачу залишку грошових коштів є
однією нероздільною операцією. Тому,
рахунок клієнта не може бути закритим
без видачі (перерахування) відповідно
залишку грошових коштів клієнтові.

У відповідності до п.10.1. договору
рахунок закривається банком на
підставі заяви клієнта, за умови
відсутності заборгованості за
зобов'язаннями клієнта перед банком.

Пунктом 10.2. сторони дійшли згоди про те,
що за наявності коштів на рахунку банк
здійснює завершальні операції за
рахунком (з виконання платіжних вимог
на примусове
списання/стягнення/коштів, виплати
коштів готівкою, перерахування залишку
коштів на підставі платіжного
доручення клієнта на інший рахунок,
зазначений клієнтом у заяві, тощо). При
цьому датою закриття рахунку
вважається наступний день після
проведення останньої операції за
рахунком.

З аналізу наведених норм та умов
договору слідує, що за наявності коштів
на поточному рахунку, який
закривається на підставі заяви
клієнта, до заяви про закриття рахунку
клієнту необхідно подати до банку
платіжне доручення, яке має бути
оформлене згідно вимог Національного
Банку України.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, всупереч умов договору та норм
чинного законодавства України,
позивачем до заяви про закриття
рахунку не було додано платіжного
доручення на перерахування коштів на
відповідний рахунок. Таким чином, у
відповідача були відсутні підстави для
здійснення переказу.

Статтею 129 Конституції України
встановлено, що основними засадами
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини
справи, на які вона посилається, як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 54 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що позовна заява повинна
містити виклад обставин, на яких
ґрунтуються позовні вимоги; зазначення
доказів, що підтверджують позов;
законодавство, на підставі якого
подається позов.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.

Виходячи зі змісту прохальної частини
позовної заяви, позивачем заявлено
позовні вимоги про стягнення з
відповідача заборгованості в розмірі 6
721 281,29 грн.

З аналізу норм чинного законодавства
вбачається, що заборгованістю є сума
фінансових зобов'язань, грошових
боргів, що підлягає погашенню,
поверненню в певний термін.
Дебіторська заборгованість, зокрема,
визначається як сума активів, що
виникла в результаті неналежного чи
виконаного в неповному обсязі
зобов'язання.

Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу (п. 3.12. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції").

У даному випадку підставою позову
публічного акціонерного товариства
"Банк Перший" визначено порушення умов
в частині виконання банком платіжних
доручень клієнта.

Враховуючи приписи матеріального та
процесуального права, позивач повинен
довести факт наявності у публічного
акціонерного товариства "Банк Перший"
перед державним підприємством
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості "Укрспирт" простроченої
заборгованості на суму 6 721 281,29 грн., що є
підставою для звернення до суду за
захистом свого порушеного права.

Однак, позивачем не доведено, а судом не
встановлено факту невиконання
відповідачем зобов'язань, внаслідок
чого у останнього утворилась
заборгованість перед позивачем в сумі 6
721 281,29 грн.

Крім того, ані норми цивільного
законодавства, ані умови укладеного
між сторонами договору банківського
рахунку не передбачають обов'язку
банку виплатити клієнту грошові кошти
за рахунок власних фінансових активів
(заборгованість), які фінансовою
установою було безпідставно не
перераховано на рахунок належного
одержувача за відповідними платіжними
дорученнями.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що спірний договір не
містить умов, відповідно до яких у разі
неналежного здійснення своїх
обов'язків щодо виконання платіжних
доручень клієнта, сума грошових коштів,
яку повинно було бути перераховано,
трансформується у заборгованість
банку.

При цьому, інших належних та допустимих
у розумінні ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
доказів наявності у відповідача
заборгованості, що виникла з інших
передбачених чинним законодавством
підстав, у заявленому до стягнення
розмірі позивачем до матеріалів справи
не представлено.

Колегією суддів враховано, що у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази припинення зобов'язань сторін
за договором, в тому числі, у зв'язку з
закінченням строку дії останнього або
з інших підстав.

Також, колегія суддів зазначає, що
наявність права на пред'явлення позову
не є безумовною підставою для
здійснення судового захисту, а лише
однією з необхідних умов реалізації,
встановленого вищевказаними нормами,
права. Тому, вирішуючи переданий на
розгляд господарського суду спір по
суті, суд повинен встановити наявність
у особи, яка звернулася з позовом,
суб'єктивного матеріального права або
охоронюваного законом інтересу, на
захист якого подано позов.

Лише встановивши наявність у особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист яких подано
позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорення і відповідно ухвалює рішення
про захист порушеного права або
відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог
(аналогічна позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 05.03.2014 року по справі №
910/878/13).

Відповідно до господарського
процесуального законодавства судовий
орган розглядає спір з визначених
позивачем предмету і підстав позовних
вимог та не може зобов'язувати позивача
змінити позовні вимоги чи спонукати
останнього до їх уточнення.

Колегія суддів наголошує на тому, що
згідно з п. 1.4 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженій
постановою Правління Національного
Банку України № 22 від 21.01.2004 року,
власник рахунку в банку - особа, яка
відкриває рахунок у банку і має право
розпоряджатися коштами на ньому.

Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
грошових коштів клієнта та
встановлювати інші, не передбачені
договором або законом, обмеження його
права розпоряджатися грошовими
коштами на власний розсуд (ч. 3 ст. 1066
Цивільного кодексу України).

Статтею 1071 Цивільного кодексу України
передбачено, що банк може списати
грошові кошти з рахунка клієнта на
підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з
рахунка клієнта без його розпорядження
на підставі рішення суду, а також у
випадках, встановлених законом чи
договором між банком і клієнтом.

Банк здійснює розрахунково-касове
обслуговування своїх клієнтів на
підставі відповідних договорів і своїх
внутрішніх правил здійснення
безготівкових розрахунків, якщо ці
правила відповідають вимогам цієї
Інструкції, інших нормативно-правових
актів. Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання
коштів клієнта та встановлювати інші,
не передбачені договором або законом,
обмеження його права розпоряджатися
коштами на власний розсуд (п. 1.6
Інструкції).

Кошти з рахунків клієнтів банки
списують лише за дорученнями власників
цих рахунків (включаючи договірне
списання коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі
розрахункових документів стягувачів
згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції
(п. 1.7 Інструкції).

У ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України
передбачено, що правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ч. 1 ст. 321 Цивільного
кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу
України особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

З вищенаведеного вбачається, що право
власності на кошти, які знаходяться на
рахунку, відкритому у банку, належить
власнику цього рахунку.

Банк не має права на суму коштів, що
знаходяться на рахунку клієнта, не є
набувачем спірних коштів, а лише вчиняє
дії по обслуговуванню рахунка клієнта,
а обов'язок банку здійснити дії щодо
особового рахунку клієнта (в тому числі
списати кошти з особового рахунку
клієнта) виникає лише у визначених
законодавством випадках.

Враховуючи те, що публічне акціонерне
товариство "Банк Перший" не є власником
коштів, що перебувають на рахунку
державного підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт", то захист прав позивача
шляхом стягнення з відповідача
грошових коштів, призвело б до
порушення прав останнього.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 13.11.2013 року у справі №
918/341/13-г.

Таким чином, невиконання банком
платіжних доручень на суму 6 721 281,29 грн.
не свідчить про наявність у
відповідача перед позивачем
заборгованості в розмірі 6 721 281,29 грн., а
отже і підстави для задоволення
позовних вимог про стягнення
заборгованості відсутні.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів зазначає, що також не підлягають
задоволенню позовні вимоги в частині
стягнення пені у сумі 6 980,77 грн.,
оскільки є похідними вимогами.

Згідно зі ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є: неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів, керуючись ст. ст. 103, 104
Господарського процесуального кодексу
України, скасовує частково рішення
Господарського суду міста Києва від
06.10.2014 року у справі №910/15222/14.

У зв'язку з частковим задоволенням
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання покладаються на
позивача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 49, 85, 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "БГ Банк" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 року у справі №910/15222/14
задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 року у справі №910/15222/14
скасувати частково.

3. Резолютивну частину рішення
Господарського суду міста Києва від
06.10.2014 року у справі №910/15222/14 викласти в
наступній редакції:

«1. Позов державного підприємства
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості "Укрспирт" задовольнити
частково.

2. Розірвати Договір банківського
рахунку № 95/17 від 04.04.2014 року, укладений
між державним підприємством спиртової
та лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт" (07400, Київська обл., м. Бровари,
вул. Гагаріна, 16; ідентифікаційний код
37199618) та публічним акціонерним
товариством "Банк Перший" (04112, м. Київ,
вул. Дегтярівська, 48; ідентифікаційний
код 20717958).

2. В іншій частині позову Державного
підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт" - відмовити

3. Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Банк Перший" (04112, м. Київ,
вул. Дегтярівська, 48; ідентифікаційний
код 20717958) на користь державного
підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості
"Укрспирт" (07400, Київська обл., м. Бровари,
вул. Гагаріна, 16; ідентифікаційний код
37199618) витрати по сплаті судового збору
у сумі 1 218,00 грн. (одна тисяча двісті
вісімнадцять гривень 00 копійок)».

4. Стягнути з державного підприємства
спиртової та лікеро-горілчаної
промисловості "Укрспирт" (07400, Київська
обл., м. Бровари, вул. Гагаріна,
ідентифікаційний код 37199618) на користь
публічного акціонерного товариства "БГ
Банк" (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 48,
ідентифікаційний код 20717958) 36 540,00
(тридцять шість тисяч п'ятсот сорок
гривень) грн. 00 коп. судового збору за
подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити
Господарському суду міста Києва.

6. Справу №910/15222/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.В. Агрикова

Судді
Г.А. Жук

М.Г. Чорногуз