ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"01" грудня 2014 р.Справа № 916/3747/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Віссманн»;

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боріскол»;

про стягнення 46 959,61 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Віссманн» (надалі -
позивач) звернулося до господарського
суду Одеської області з позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боріскол» (надалі -
відповідач), в якій просить суд
стягнути з відповідача основну
заборгованість у сумі 44 999,95 грн.,
інфляційне збільшення заборгованості
у сумі 495,00 грн. та 3% річних у сумі 1 464,66
грн., при цьому позивач також просить
суд стягнути з відповідача витрати по
сплаті судового збору у сумі 1 827,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем прийнятих на себе за
договором купівлі-продажу №320-10 від
16.06.2010р. зобов'язань в частині повної та
своєчасної оплати товару, у зв'язку із
чим у останнього виникла
заборгованість з оплати вартості
товару у сумі 44 999,95 грн., на які було
нараховано 3% річних та інфляційні
витрати у відповідності до ст. 625
Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач також зазначає, що
13.02.2013 року звертався до відповідача з
письмовою вимогою вих. № 1-юр про
невідкладне виконання взятих на себе
зобов'язань за вищевказаним договором,
однак вказана вимога залишилась без
задоволення та відповіді.

Враховуючи вищевикладене позивач і
звернувся до суду з відповідним
позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 16.09.2014р. було порушено
провадження у справі № 916/3747/14 із
призначенням її до розгляду в судовому
засіданні на 15.10.2014 року.

Ухвалою суду від 15.10.2014р., приймаючи до
уваги нез'явлення в судове засідання
представника позивача, від якого
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи та представника
відповідача, від якого не надходило
клопотання про розгляд справи за його
відсутності, а також неподання
сторонами витребуваних ухвалою суду
доказів, розгляд справи було
відкладено на 03.11.2014р.

Ухвалою суду від 10.11.2014р., приймаючи до
уваги клопотання позивача, строк
розгляду справи продовжено до 02.12.2014р.
Крім того, ухвалою суду від 10.11.2014 року
розгляд справи було призначено на
01.12.2014р.

26.11.2014 року за вх. № 31229/14 до суду від
позивача надійшло клопотання про
розгляд справи за відсутності його
представника (а.с.62).

Крім того, в якості додатків до
зазначеного клопотання позивачем були
надані витребувані ухвалою суду
документи, зокрема, оригінали договору,
накладної та довіреності, а також копії
банківських виписок. При цьому, згідно
даного клопотання позивач позовні
вимоги підтримує та на задоволені
судом позову наполягає.

01.12.2014 року у судове засідання
представники сторін не з'явилися. Про
місце та час судового засідання
сторони повідомлялися належним чином,
шляхом надсилання на їх адреси
відповідних ухвал суду.

При цьому, відповідач відзив на позовну
заяву та витребувані судом документи
не надав.

Разом з тим, суд зазначає, що
необґрунтоване затягування розгляду
справи суперечить вимогам ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд вважає
за можливе здійснити розгляд справи за
відсутності представника відповідача,
за наявними в ній матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши наявні у справі докази
у сукупності та давши їм відповідну
правову оцінку, суд дійшов наступних
висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського
кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до статті 655 ЦК України
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ «Віссманн» (Продавцем) та ТОВ
«Боріскол» (Покупцем) було укладено
договір купівлі-продажу № 320-10 від
16.06.2010 року, згідно умов якого (п.1.1)
Продавець зобов'язався передати у
власність Покупця, а Покупець
зобов'язався прийняти й оплатити
продукцію (Товар), у кількості й по
якості відповідно до специфікації, що є
невід'ємною частиною цього договору
(а.с.30-32).

Пунктом 2.1 договору встановлено, що
договір набуває сили з моменту його
підписання і діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань .

Згідно п. 3.1 договору, загальна сума
цього договору на 16.06.2010р. зазначена в
специфікації і складає 782 265,50 грн. у т.ч.
ПДВ: 130 377,58 грн.

Умовами п.п. 3.2, 3.3 договору визначено, що
оплата по договору здійснюється
Покупцем на розрахунковий рахунок
Продавця в національній валюті
України, з урахуванням ПДВ. Покупець
оплачує Товар шляхом перерахування на
розрахунковий рахунок Продавця 30% суми
договору протягом 3 банківських днів з
моменту отримання виставленого
Продавцем рахунку; 70% суми договору на
протязі 3-х банківських днів з моменту
письмового повідомлення щодо
наявності товару на складі в м. Києві.

У відповідності до п. 4.2 договору право
власності на Товар і перехід ризику
випадкової загибелі або ушкодження
Товару переходить до Покупця в момент
отримання останнім товарної накладної,
оформленої належним чином.

Положеннями п.п.6.2.1 договору
встановлено обов'язок Покупця
своєчасно й у повному обсязі
здійснювати оплату Товару згідно з
пунктом 3.3 даного договору.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком
кореспондується зі ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач на виконання умов договору
купівлі-продажу № 320-10 від 16.06.2010 року
передав відповідачу товар на загальну
суму 686 919,45 грн., а останній прийняв
його, що підтверджується наявними в
матеріалах справи накладною на
відвантаження № від 22.07.2010 року
(а.с.34-37) та довіреністю на отримання
товарно-матеріальних цінностей № 11 від
21.07.2010 року (а.с.38).

Однак відповідач, отримавши товар
згідно вищезазначених первинних
документів, свої зобов'язання за
договором в частині повної та
своєчасної оплати товару не виконав,
здійснивши тільки часткову оплату
вартості товару по договору у сумі 637
919,50 грн., а саме: 17.06.2010р. - 234 679,50 грн.,
05.08.2010р. - 100 000,00 грн., 30.09.2010р. - 200 000,00
грн., 22.11.2010р. 48 240,00 грн. та 05.09.2012р. - 55
000,00 грн., що підтверджується випискою
банку по рахунку 1971 за
відповідний період та зазначеного в
них призначення платежу, чим порушив
умови укладеного договору.

Таким чином, на момент розгляду справи
за відповідачем рахується
заборгованість по сплаті за фактично
отриманий товар за договором № 320-10 від
16.06.2010 року у розмірі 44 999,95 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що заборгованість за фактично
отриманий товар у розмірі 44 999,95 грн.
підтверджується матеріалами справи, та
доказів сплати вказаної
заборгованості відповідачем, згідно
приписів ст.ст. 33-34 ГПК України, не
надано, суд вважає за необхідне
задовольнити вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача суми основного
боргу у розмірі 44 999,95 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача
3% річних у сумі 1 464,66 грн. та індексу
інфляції у сумі 495,00 грн., суд зазначає
наступне.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних за
період з 15.02.2013р. по 17.03.2014р. у сумі 1 464,66
грн. (а.с.8), суд вважає його вірним, а
відповідні вимоги такими, що
підлягають задоволенню.

Суд, перевіривши розрахунок
інфляційних витрат, встановив, що при
розрахунку позивачем було враховано
індекс інфляції за лютий 2014р. включно,
що пов'язано з порядком визначення та
опублікування індексу інфляції, який
під час складання позовної заяви
(17.03.2014р.) був відсутній. Разом з тим,
оскільки станом на час винесення
рішення вказаний індекс опублікований,
судом, в межах зазначеного позивачем
періоду здійснено власний розрахунок,
за допомогою системи "Ліга-Закон".

Розрахунок суми боргу з урахуванням
індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу
(грн.)Сукупний індекс інфляції за
періодІнфляційне збільшення суми
боргуСума боргу з врахуванням індексу
інфляції15.02.2013 - 17.03.201444 999,951,0331 495,5046
495,45

Таким чином, інфляційне збільшення
суми боргу становить 1 495,50 грн.

Разом з тим, приймаючи до уваги
положення чинного господарського
процесуального законодавства щодо меж
позовних вимог, суд задовольняє вимоги
позивача про стягнення індексу
інфляції у заявленій сумі - 495,00 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
судовий збір у розмірі 1 827,00 грн.
покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України,

суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Боріскол» (65121,
Одеська обл., м. Одеса, Київський район,
пр.-т Маршала Жукова, буд. 18, кВ. 48; ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Віссманн»
(03150, м. Київ, вул. Димитрова, буд. 5,
корпус 10 А; ) суму
основного боргу у розмірі 44 999 /сорок
чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто
дев'ять/ грн. 95 коп., інфляційні у
розмірі 495 /чотириста дев'яносто п'ять/
грн. 00 коп., 3 % річних у розмірі 1 464 /одна
тисяча чотириста шістдесят чотири/ грн.
66 коп. та судовий збір у розмірі 1 827
/одна тисяча вісімсот двадцять сім/ грн.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 08 грудня 2014 р.

Суддя
Ю.М. Щавинська