РІШЕННЯ

"27" листопада 2014 р.Справа № 921/1125/14-г/6

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Шумського І.П.

Розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" просп. Московський, 9, корп. 5, офіс
101, м. Київ 73, 04073

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія Центр" вул.
Незалежності, 68а, с. Васильківці,
Гусятинський район, Тернопільська
область, 48257

про витребування майна.

За участю представників сторін:

позивача: Максимченко І.В.

відповідача: Накельський Ю.Б.

Суть справи:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" звернулось в господарський суд
Тернопільської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія Центр" про
витребування майна, що було передано у
тимчасове користування за договором
фінансового лізингу, а саме:
пневмопричіпа з саморозвантажуванням
марки JOHN DEERE 1910, заводський номер
1А81910THCY745684, 2012 року випуску, шляхом його
вилучення у відповідача з наступною
його передачею Товариству з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль".

Вимоги позивача мотивовано порушенням
відповідачем свого обов'язку по сплаті
лізингових платежів.

Ухвалою від 20 жовтня 2014 року, заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" про застосування заходів до
забезпечення задоволено частково та
заборонено Товариству з обмеженою
відповідальністю "Мрія Центр" (вул.
Незалежності, 68а, с. Васильківці,
Гусятинський район, Тернопільська
область, 48257, код 14040434)
розукомплектовувати, демонтувати,
відчужувати, передавати в оренду,
сублізинг третім особам предмет
лізингу за договором фінансового
лізингу №LC9283-10/13 від 14.10.2013 року, а саме:
- пневмопричіп з саморозвантажуванням
марки JOHN DEERE 1910, заводський номер
1А81910THCY745684, 2012 року випуску.

Розгляд справи, призначений вперше на 30
жовтня 2014 року було відкладено на 27
листопада 2014 року.

У відзиві на позов та усних поясненнях
представника, відповідач проти позову
заперечив, мотивуючи не проведення
сплати лізингових платежів невірним їх
нарахуванням лізингодавцем.

Сам факт порушення зобов'язання
відповідач не заперечив.

Крім того, в засіданні 27 листопада 2014
року відповідачем заявлено клопотання
про продовження строку розгляду
справи, призначення
фінансово-економічної експертизи та
зупинення провадження у справі до
набрання законної сили судовим
рішенням у справі №910/23669/14.

Представник позивача проти заявлених
клопотань заперечив, посилаючись на те,
що такі дії не сприятимуть повному
всебічному та об'єктивному з'ясуванню
обставин справи, а направлені на
затягування процесу.

У п.3.14 постанови пленуму № 18 від 26
грудня 2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", Вищий господарський
суд України роз'яснив, що подання
учасниками судового процесу клопотань
(заяв) про вчинення господарським судом
не передбачених ГПК процесуальних дій,
слід вважати зловживанням
процесуальними правами.

Відповідна практика, спрямована на
умисне затягування судового процесу,
порушує права інших учасників судового
процесу та суперечить вимогам статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
упродовж розумного строку.

При цьому, під затягуванням судового
процесу розуміються дії або
бездіяльність учасника судового
процесу, спрямовані на: неможливість
початку розгляду судом порушеної
провадженням справи; неможливість
прийняття судом рішення в даному
судовому засіданні; створення інших
перешкод у вирішенні спору по суті з
метою недосягнення результатів такого
вирішення протягом установлених
законом процесуальних строків.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом.

Тобто, підставою для зупинення
провадження у справі, згідно з вказаною
нормою, є наявність одночасно двох
обставин: пов'язаність відповідних
справ та неможливість розгляду даної
справи до вирішення іншої. При цьому
пов'язаність справ, зазвичай, полягає у
тому, що рішення іншого суду, який
розглядає справу, встановлює
обставини, що впливають на збирання та
оцінку доказів у даній справі, зокрема,
факти, що мають преюдиціальне значення.
Неможливість розгляду справи до
вирішення справи іншим судом полягає в
тому, що певні обставини не можуть бути
встановлені господарським судом
самостійно у даній справі(п.3.16
зазначеної вище постанови пленуму № 18
від 26 грудня 2011 року).

Статтею 32 ГПК України встановлено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Виходячи з предмету судового
дослідження у справі, що слухається та
справи №910/23669/14, змісту згаданого
клопотання відповідача та його
пояснень, заявником не доведено факту
неможливості розгляду справи
№921/1125/14-г/6 до набрання законної сили у
справі №910/23669/14.

Не зазначено позивачем і того, які саме
обставини, встановлені під час
розгляду справи №910/23669/14., безумовно
вплинуть на правову оцінку при
вирішенні господарської справи
№921/1125/14-г/6

У зв'язку з цим, підстав для зупинення
провадження не має.

Відповідно до ст. 41 ГПК України, для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

Судова експертиза призначається лише у
разі дійсної потреби у спеціальних
знаннях для встановлення фактичних
даних, що входять до предмета
доказування, тобто у разі, коли
висновок експерта не можуть замінити
інші засоби доказування (ч.2 п.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 4 від 23
березня 2012 року "Про деякі питання
практики призначення судової
експертизи").

Оскільки предметом спору у даній
справі є повернення предмета лізингу в
наслідок невнесення
лізингоодержувачем більше 30 днів
чергових лізингових платежів, а не
стягнення заборгованості,
правильність нарахування якої оспорює
відповідач, підстав для призначення
фінансово-економічної експертизи у
суду не має.

Відповідачем також не наведено
виняткових обставин, з якими стаття ст.
69 ГПК України пов'язує можливість
продовження строку вирішення спору.

В засіданні учасникам процесу
роз'яснено належні їм права та
обов'язки, передбачені ст.ст. 20,22,81-1 ГПК
України.

За відсутності відповідного
клопотання, аудіозапис судового
засідання не здійснювався.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
процесу, судом встановлено:

- 14 жовтня 2013 року між ТОВ "Райффайзен
Лізинг Аваль" та ТОВ "Мрія Центр"
укладено договір фінансового лізингу
№LC9283-10/13, за змістом якого
лізингодавець (позивач) зобов'язувався
набути у свою власність майно та
передати його лізингоодержувачу
(відповідачу) по акту
приймання-передачі на умовах
фінансового лізингу у тимчасове
володіння та користування, а
лізингоодержувач (відповідач) брав на
себе зобов'язання сплачувати лізингові
та інші платежі згідно затвердженого
графіка.

В разі несплати лізингових та інших
платежів більше 30 календарних днів, у
розділі 6 договору (п.п.6.1.1, 6.2) сторони
передбачили право лізингодавця
розірвати договір та вимагати
повернення предмета лізингу.

Крім іншого, у п. 10.2 додатку №4 "Загальні
умови фінансового лізингу", який є
невід'ємною частиною договору
фінансового лізингу №LC9283-10/13, сторони
обумовили, що договір достроково
припиняється у останній день місяця, в
якому мало місце направлення
лізингодавцем лізингоодержувачу
письмового повідомлення про прийняття
лізингодавцем рішення про дострокове
припинення договору з підстав,
визначених розділом шостим договору, у
т.ч. несплата лізингових та інших
платежів більше 30 календарних днів.

На виконання умов договору, по акту
приймання-передачі від 16 жовтня 2013
року, ТОВ "Мрія Центр" отримало від ТОВ
"Райффайзен Лізинг Аваль" пневмопричіп
з саморозвантажуванням марки JOHN DEERE 1910,
заводський номер 1А81910THCY745684, 2012 року
випуску.

Зауважень щодо якості та комплектності
поставленого обладнання від
лізингоодержувача не надходило.

Однак, за твердженням позивача, згідно
представленого розрахунку, в порушення
умов договору від 14 жовтня 2013 року №
LC9283-10/13, з врахуванням угоди від 13
червня 2014 року про внесення змін до
договору, ТОВ "Мрія-Центр" в період з
червня 2014 року прострочило по оплаті
лізингових платежів.

Направлені на адресу відповідача
рекомендованою кореспонденцією,
кур'єрською поштою та телеграфом
вимога про необхідність проведення
розрахунку №1089-08/14 від 15 серпня 2014 року,
повідомлення про розірвання договору
та вимога повернути предмет лізингу
№1285-09/14 від 15 вересня 2014 року, були
повернуті без вручення, через відмову
адресата від отримання кореспонденції.

Як стверджує позивач і не заперечує
відповідач, вимоги лізингодавця
виконані не були.

16 вересня 2014 року в газеті "Урядовий
кур'єр" №169 опубліковано повідомлення
про односторонню відмову ТОВ
"Райффайзен Лізинг Аваль" від договорів
фінансового лізингу, у т.ч. і № LC9283-10/13
від 14 жовтня 2013 року та вимогою
повернути предмет лізингу.

Ухилення лізингоодержувача від
виконання своїх зобов'язань по
поверненню майна, стали підставою для
звернення лізингодавця до суду з
позовом про відновлення його порушених
прав.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються доводи і заперечення
сторін, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи, суд
прийшов до висновку про наявність
підстав для задоволення позову з
огляду на таке.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 3
статті 129 Конституції України, ст.ст.4-3,
33 ГПК України, кожна сторона повинна
довести належними і допустимими
доказами ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Одним із способів
захисту цих прав та інтересів, зокрема,
може бути примусове виконання
обов'язку в натурі.

Цивільні права і обов'язки виникають
зокрема з договорів та інших
правочинів (ст.11 ЦК України).

За змістом ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку .

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

При цьому, стаття 525 ЦК України,
встановлює недопустимість
односторонньої відмови від
зобов'язання.

Якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 ЦК України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо право на таку відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим (ч.3
ст. 651 ЦК України).

За ч.3 ст. 653 ЦК України, у разі зміни або
розірвання договору зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
досягнення домовленості про зміну або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни.

Нормами ст. 1 Закону України „Про
фінансовий лізинг", ст. 806 ЦК України
визначено, що за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України „Про
фінансовий лізинг", відносини, що
виникають у зв'язку з договором
фінансового лізингу, регулюються
положеннями Цивільного кодексу
України про лізинг, найм (оренду),
купівлю-продаж, поставку з урахуванням
особливостей, що встановлюються цим
Законом.

Частина 2 ст. 806 ЦК України визначає, що
до договору лізингу застосовуються
загальні положення про найм (оренду), з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
Законом.

У відповідності до ч.2. ст. 7 Закону
України "Про фінансовий лізинг" ,
лізингодавець має право відмовитися
від договору лізингу та вимагати
повернення предмета лізингу від
лізингоодержувача у безспірному
порядку на підставі виконавчого напису
нотаріуса, якщо лізингоодержувач не
сплатив лізинговий платіж частково або
у повному обсязі та прострочення
сплати становить більше 30 днів.

Відмова від договору лізингу, згідно з
ч.3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий
лізинг", є вчиненою з моменту, коли інша
сторона довідалася або могла
довідатися про таку відмову.

Право лізингодавця вимагати
повернення предмета лізингу в разі
невиконання чи прострочення виконання
грошових зобов'язань
лізингоодержувачем за договором
лізингу передбачено і п.7 ч.1 ст. 10 Закону
України "Про фінансовий лізинг".

В свою чергу, у разі закінчення строку
лізингу, а також у разі дострокового
розірвання договору лізингу та в інших
випадках дострокового повернення
предмета лізингу, п. 7 ч.2 ст. 11 Закону
України "Про фінансовий лізинг"
покладає на лізингоодержувача
обов'язок повернути предмет лізингу у
стані, в якому його було прийнято у
володіння, з урахуванням нормального
зносу, або у стані, обумовленому
договором.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
"Мрія-Центр" з червня 2014 року, тобто
більше 30 днів, не виконало свого
зобов'язання по сплаті лізингових
платежів.

Факт невиконання договору № LC9283-10/13 від
14 жовтня 2013 року відповідач не
заперечив.

Беручи до уваги приписи перелічених
норм, зважаючи на умови, передбачені
розділом шостим договору, п.10.2 додатку
№4 "Загальні умови фінансового
лізингу", враховуючи публікацію в
засобах масової інформації 16 вересня
2014 року і направлення поштою
повідомлення про односторонню відмову
ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" від
договорів фінансового лізингу, у т.ч. і
№ LC9283-10/13 від 14 жовтня 2013 року та
вимогою повернути предмет лізингу,
наслідком невиконання
лізингоодержувачем своїх договірних
зобов'язань, стало дострокове
припинення договору.

Проти припинення даного правочину
відповідач в судовому засіданні не
заперечив.

Відповідальністю за порушення
відповідачем договірних зобов'язань є
припинення договору фінансового
лізингу, а також повернення предмета
лізингу.

З огляду на це, позовні вимоги про
витребування майна, що було передано у
тимчасове користування за договором
фінансового лізингу, а саме:
пневмопричіпа з саморозвантажуванням
марки JOHN DEERE 1910, заводський номер
1А81910THCY745684, 2012 року випуску, шляхом його
вилучення у відповідача з наступною
його передачею Товариству з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" визнаються судом правомірними
та такими, що підлягають до
задоволення.

Відповідно до ст.ст. 44,49 ГПК України,
судовий збір по справі відшкодовується
позивачу за рахунок відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 1, 2, 4-3, 12, 33, 34, 43, 44, 49, 82 - 85 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

1. Зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мрія Центр" (вул.
Незалежності, 68а, с. Васильківці,
Гусятинський район, Тернопільська
область, 48257, код 14040434) повернути
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" (просп. Московський, 9, корп. 5,
офіс 101, м. Київ 73, 04073, ід. код 34480657)
пневмопричіп з саморозвантажуванням
марки JOHN DEERE 1910, заводський номер
1А81910THCY745684, 2012 року випуску

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мрія Центр" (вул.
Незалежності, 68а, с. Васильківці,
Гусятинський район, Тернопільська
область, 48257, код 14040434) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Райффайзен Лізинг
Аваль" (просп. Московський, 9, корп. 5,
офіс 101, м. Київ 73, 04073, ід. код 34480657) 11912
(одинадцять тисяч дев'ятсот дванадцять)
грн. 57 коп. сплаченого судового збору.

Видати накази.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони,
прокурор, треті особи та особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання про
їх права та обов'язки мають право
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення, через місцевий
господарський суд.

Дата підписання: 08 грудня 2014 року.

Суддя
І.П. Шумський