КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2014 р. Справа№ 910/16288/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Самсіна Р.І.

За участю представників сторін:

від позивача: Титаренко О.В.;

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Солстрой"

на рішення господарського суду міста
Києва від 10.10.2013

у справі № 910/16288/13 (суддя Бондарчук
В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Солстрой",

до 1.Товариства з обмеженою
відповідальністю "Буревісник
майбутнього",

2. Виробничо-комерційної приватної
фірми "ОСС ПЛЮС",

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.10.2013 по справі № 910/16288/13,
повний текст якого складено 15.10.2013, у
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "Солстрой"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Буревісник
майбутнього", Виробничо-комерційної
приватної фірми "ОСС ПЛЮС" про визнання
договору №1 про відступлення права
вимоги (цесії) 25.03.2010, укладеного між
Виробничо-комерційної приватної фірми
"ОСС ПЛЮС" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Буревісник
майбутнього" - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що оскільки Товариство
з обмеженою відповідальністю
"Солстрой" не є стороною оспорюваного
договору та не доведено суду, які права
і охоронювані законом інтереси
позивача порушені або оспорюються,
враховуючи наступне схвалення
договору між відповідачами та
відповідальність, яка покладена на
керівника підприємства (на час
укладення договору) за використання
печатки, суд дійшов висновку, що
відповідачами не порушувались права
позивача, позовні вимоги є
необґрунтованими, а тому вимога із
заявлених позивачем підстав не
підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 10.10.2013, позивач звернувся
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення суду
першої інстанції скасувати та прийняти
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що директор ВКПФ "ОСС ПЛЮС"
Костенко О.Д. не підписував договір №1
про відступлення права вимоги від
25.03.2010 р., тому такий договір підлягає
визнанню недійсним з моменту його
вчинення. Оскільки, особа, яка
підписала оспорюваний договір, не мала
необхідного обсягу цивільної
дієздатності на його підписання, крім
того, довіреність на право підписання
такого правочину Костенко О.Д. не
видавав.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу у
справі № 910/16288/13 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Станіку С.Р.

Згідно розпорядження заступника
Голови Київського апеляційного
господарського суду, для розгляду
апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Солстрой"
по справі № 910/16288/13 сформовано колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Станік С.Р., судді: Шевченко Е.О. та
Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.12.2013 колегією
суддів у складі головуючий суддя:
Станік С.Р., судді: Пономаренко Є.Ю.,
Шевченко Е.О. апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Солстрой" прийнято
до провадження та порушено апеляційне
провадження. Розгляд справи призначено
на 18.12.2013.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 справу №
910/16288/13 передано на розгляд колегії
суддів у складі: Станік С.Р., судді:
Буравльов С.І., Зеленін В.О.

Ухвалою від 18.12.2013 колегією суддів у
складі: головуючий суддя: Станік С.Р.,
судді: Буравльов С.І., Зеленін В.О.
прийнято до провадження справу
№910/16288/13. Справу ухвалено розглядати в
судовому засіданні 18.12.2013.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 розгляд
справи відкладено на 22.01.2014.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014 у справі
№910/16288/13 призначено комплексну судову
почеркознавчо-технічну експертизу,
проведення якої доручено Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз (03680, м. Київ, вул. Смоленська,
6) на підставі статті 7 Закону України
"Про судову експертизу", витрати по
проведенню судової експертизи
покладено на Товариство з обмеженою
відповідальністю "Солстрой",
провадження у справі зупинено до
надходження до Київського
апеляційного господарського суду
висновку судової експертизи та
повернення матеріалів справи №
910/16288/13.

14.03.2014 через відділ документообігу
Київського апеляційного
господарського суду від Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз надійшла справа № 910/16288/13 та
клопотання судових експертів про
надання додаткових матеріалів,
необхідних для проведення експертизи у
справі № 910/16288/13.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Шевченка Е.О.
справу № 910/16288/13 передано на розгляд
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя Станік С.Р.,
судді: Зеленін В.О., Калатай Н.Ф.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 18.03.2014 справу №
910/16288/13 прийнято до провадження колегії
суддів Київського апеляційного
господарського суду у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Зеленін В.О., Калатай Н.Ф., поновлено
провадження у справі № 910/16288/13, розгляд
клопотання судових експертів
Прокопенко М.А., Лутоніна Г.Д. про
надання додаткових матеріалів,
необхідних для проведення комплексної
судової почеркознавчо-технічної
експертизи у справі № 910/16288/13
призначено до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.04.2014
клопотання судових експертів про
надання додаткових матеріалів,
необхідні для проведення комплексної
судової почеркознавчо-технічної
експертизи у справі № 910/16288/13 -
задоволено частково, провадження у
справі зупинено до надходження до
Київського апеляційного
господарського суду висновку судової
експертизи та повернення матеріалів
справи № 910/16288/13 до Київського
апеляційного господарського суду.

19.05.2014 до Київського апеляційного
господарського суду надійшли
матеріали справи №910/16288/13, які
повернуті Київським науково-дослідним
інститутом судових експертиз без
проведення комплексної судової
почеркознавчо-технічної експертизи,
призначеної ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
22.01.2014, в зв'язку з несплатою особою, на
яку покладено витрати по проведенню
судової експертизи (позивачем),
вартості призначеної судової
експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 20.05.2014
провадження у справі №910/16288/13 -
поновлено, розгляд справи призначено
на 11.06.2014.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського від 11.06.2014 у справі
№910/16288/13: призначено комплексну судову
почеркознавчо-технічну експертизу,
проведення якої доручено Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз (03680, м. Київ, вул.
Смоленська,6), провадження у справі
№910/16288/13 зупинено до надходження до
Київського апеляційного
господарського суду висновку судової
експертизи та повернення матеріалів
справи № 910/16288/13 до Київського
апеляційного господарського суду.

До Київського апеляційного
господарського суду експертиз
надійшла справа № 910/16288/13 та клопотання
судового експерта Прокопенко М.А. про
посвідчення зразків для проведення
судово-почеркознавчої експертизи, яке
обґрунтоване тим, що для проведення
експертизи необхідно посвідчити
зразки підпису Костенко О.Д., які
знаходяться в матеріалах справи.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 29.07.2014 справу
№910/16288/13 передано на розгляд колегії
суддів у складі: головуючий суддя
Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Калатай
Н.Ф.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 29.07.2014 у справі
№910/16288/13: зазначену справу прийнято до
провадження колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя Станік С.Р.,
судді: Власов Ю.Л., Калатай Н.Ф. та
поновлено провадження у справі для
розгляду клопотання судового експерта
Прокопенко М.А. про посвідчення зразків
для проведення судово-почеркознавчої
експертизи у справі № 910/16288/13. Розгляд
клопотання судового експерта
Прокопенко М.А. призначено на 03.09.2014 об
11:10 год.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Тищенко А.І. від
03.09.2014 справу №910/16288/13 передано на
розгляд колегії суддів у складі:
головуючий суддя Власов Ю.Л., судді:
Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.09.2014 справу
№910/16288/13 прийнято до провадження
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя Власов Ю.Л.,
судді: Самсін Р.І., Шаптала Є.Ю., розгляд
справи призначено на 09.09.2014.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду Тищенко А.І. від
08.09.2014 справу №910/16288/13 передано на
розгляд колегії суддів у складі:
головуючий суддя Станік С.Р., судді:
Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.09.2014 справу
№910/16288/13 прийнято до провадження
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя Станік С.Р.,
судді: Власов Ю.Л., Шаптала Є.Ю. Розгляд
справи №910/16288/13 вирішено здійснювати в
раніше призначеному судовому
засіданні - 09.09.2014 об 11:25 год. В судове
засідання викликано Костенка
Олександра Денисовича (м. Харків, вул.
Полтавський шлях, 98).

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.09.2014 розгляд
клопотання судового експерта
Прокопенко М.А. у справі №910/16288/13
відкладено на 08.10.2014 о 10:20 год.,
викликано в судове засідання Костенка
Олександра Денисовича (м. Харків, вул.
Полтавський шлях, 98), зобов'язано
позивача забезпечити явку Костенка
Олександра Денисовича в судове
засідання.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 08.10.2014 Тищенко
А.І. справу №910/16288/13 передано на розгялд
колегії суддів у складі: головуючий
суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л.,
Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.10.2014 справу
№910/16288/13 прийнято до провадження
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя Станік С.Р.,
судді: Власов Ю.Л., Самсін Р.І., розгляд
справи вирішено здійснювати в раніше
призначеному судовому засіданні
08.10.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.10.2014
провадження у справі № 910/16288/13
зупинено до надходження до Київського
апеляційного господарського суду
висновку судової експертизи та
повернення матеріалів справи № 910/16288/13
до Київського апеляційного
господарського суду. Запропоновано
судовому експерту проводити судову
почеркознавчо-технічну експертизу,
призначену ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
22.01.2014 в справі № 910/16288/13, за наявними у
справі № 910/16288/13 документами.

31.10.2014 через канцелярію Київського
апеляційного господарського суду від
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз надійшло
повідомлення про неможливість надання
висновку № 8098/13-32/8099/14-33 від 27.10.2014, у
зв'язку з чим матеріали справи
повернуті до суду без виконання з
посиланням на п.п. 1.1, 3.2.1, 3.3.5
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, які затверджені наказом
Міністерства юстиції України № 53/5 від
08.10.1998, та п. 1.3 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 53/5 від 08.10.1998.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.10.2014
поновлено провадження у справі №
910/16288/13, розгляд справи призначено на
26.11.2014.

В судовому засіданні 26.11.2014 представник
апелянта (позивача) доводи апеляційної
скарги підтримав, просив суд
апеляційну скаргу задовольнити, а
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Відповідач-1 в судове засідання 26.11.2014
представників не направив, через
канцелярію суду заяв та клопотань не
подавав. Про розгляд справи був
повідомлений належним чином за адресою
свого місцезнаходження.

Крім того, в матеріалах справи наявне
клопотання відповідача -1 (подане через
канцелярію Київського апеляційного
господарського суду 22.01.2014), в якому
відповідач-1 просив здійснювати
апеляційний розгляд справи без участі
його представника, а також зазначав про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги у зв'язку з
законністю та обґрунтованістю рішення
суду першої інстанції.

Відповідач-2 в судове засідання 26.11.2014
представників не направив, через
канцелярію суду заяв та клопотань не
подавав. Про розгляд справи був
повідомлений належним чином за адресою
свого місцезнаходження.

Так, відповідно п. 3.9.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" за
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Дослідивши матеріали справи, які
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, з
метою дотримання процесуальних
строків вирішення спору, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу за наявними у ній матеріалами,
за відсутності представників
відповідача-1 та відповідача-2, оскільки
їх неявка не є перешкодою для розгляду
апеляційної скарги.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
оцінивши наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення місцевого
господарського суду має бути залишено
без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
01.06.2007 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Солстрой"
(генпідрядник за договором) та
Виробничо-комерційною приватною
фірмою "ОСС ПЛЮС" (підрядник за
договором) було укладено договір
підряду №367/02-06-05, умовами якого
передбачалось, що відповідач-2
зобов'язався організувати та виконати
повний комплекс робіт з використання
власних матеріалів та обладнання, а
саме: поставка, монтаж
електрообладнання необхідного для
введення об'єкту в експлуатацію,
електромонтажні та
пусконалагоджувальні роботи у
відповідності із додатками до цього
договору, ДБН України та вимогами
замовника будівництва, а позивач
приймає якісно виконані роботи в стані
"ПІД КЛЮЧ", шляхом підписання
двостороннього акту про прийняття
повного комплексу робіт, та оплатити
якісно виконані роботи на умовах
даного договору.

25.03.2010 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Буревісник
майбутнього" та Виробничо-комерційною
приватною фірмою "ОСС Плюс" був
укладений договір відступлення права
вимоги (цесії) № 1, згідно якого
відповідач-1 набув право вимоги і став
кредитором за Договором підряду №
367/02-06-05 від 01.06.2007, укладеного між
Виробничо-комерційною приват ною
фірмою "ОСС Плюс" і Товариством з
обмеженою відповідальністю "Солстрой".

За вказаним Договором цесіонарій
(відповідач-1) набуває право вимагати
від боржника (позивача) належного
виконання наступних обов'язків,
зокрема, сплати основної суми боргу за
виконані будівельні роботи в розмірі 205
273,67 грн. (п. 2 Договору відступлення
права вимоги № 1).

Згідно п. 2.1 договору відступлення
права вимоги № 1 від 25.03.2010, до
цесіонарія переходить зазначене вище
право вимоги цедента в обсязі та на
умовах, що існували на момент укладення
цього договору.

Пунктом 4 договору відступлення права
вимоги № 1 від 25.03.2010 сторони визначили,
що копії документів, визначені у п. 3
договору (договір підряду № 367/02-06-05 від
01.06.2007, довідки КБ-2в та КБ-3), та
документована інформація, яка є
важливою для здійснення права вимоги,
яке відступає цемент за договором,
передаються цементом цесіонарію в
момент підписання сторонами цього
договору і є його невід'ємною частиною.

Договір відступлення права вимоги
(цесії) № 1 від 25.03.2010 зі сторони ТОВ
«Буревісник майбутнього» підписано
директором Апетиком М.І., а зі сторони
Виробничо-комерційної приват ної фірми
"ОСС Плюс" - директором Костенко О.Д., і
посвідчено печатками обох сторін.

Позивач звернувся до суду з вимогою про
визнання недійсним договору №1
відступлення права вимоги (цесії) від
25.03.2010 р. на підставі ст.ст. 203, 205, 215 ЦК
України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
посилається на те, що директор ВКПФ "ОСС
ПЛЮС" Костенко О.Д. не підписував
договір №1 про відступлення права
вимоги від 25.03.2010р., тому такий договір
підлягає визнанню недійсним з моменту
його вчинення. Оскільки, особа, яка
підписала оспорюваний договір, не мала
необхідного обсягу цивільної
дієздатності на його підписання, крім
того, довіреність на право підписання
такого правочину Костенко О.Д. не
видавав.

На підтвердження того, що директор ВКПФ
"ОСС ПЛЮС" Костенко О.Д. не підписував
договір №1 про відступлення права
вимоги від 25.03.2010 позивач зазначає, що в
липні 2013 р. на адресу ТОВ "Солстрой"
надійшла нотаріально посвідчена заява
від Костенка О.Д., в якій він повідомляє,
про те, що оспорюваний договір, а також
повідомлення про відступлення права
вимоги від 20.04.2010 р., останній не
підписував, а також не видавав
довіреність від імені ВКПФ "ОСС Плюс" на
підписання вищевказаного договору.

Статтею 92 Цивільного кодексу України
«Цивільна дієздатність юридичної
особи», визначено, що юридична особа
набуває цивільних прав та обов'язків і
здійснює їх через свої органи, які
діють відповідно до установчих
документів та закону. Порядок
створення органів юридичної особи
встановлюється установчими
документами та законом (п.1). У випадках,
встановлених законом, юридична особа
може набувати цивільних прав та
обов'язків і здійснювати їх через своїх
учасників (п. 2). Орган або особа, яка
відповідно до установчих документів
юридичної особи чи закону виступає від
її імені, зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень. У відносинах із третіми
особами обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження. (п. 3). Якщо
члени органу юридичної особи та інші
особи, які відповідно до закону чи
установчих документів виступають від
імені юридичної особи, порушують свої
обов'язки щодо представництва, вони
несуть солідарну відповідальність за
збитки, завдані ними юридичній особі (п.
4).

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема:

- зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним;

- правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1
ст. 638 Цивільного кодексу України).
Аналогічні положення містяться і в
статті 180 Господарського кодексу
України.

Зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, які
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.

Отже, господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Як встановлено судом першої інстанції,
і з чим погоджується суд апеляційної
інстанції, сторони погодили всі
істотні умови оспорюваного договору,
необхідні для його дійсності та
правомірності.

Разом з тим, відповідно до ст. 1 ГПК
України, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно зі
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 21 ГПК України
позивачами є підприємства та
організації, що подали позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.

В силу ч. 3 ст. 215 ЦК України оспорюваний
договір може бути за позовом одного із
учасників правочину чи іншої
заінтересованої особи (особи, права
якої порушені таким правочином)
визнаний недійсним на підставах, що
передбачені законом.

Отже, позивачами у справах, пов'язаних з
визнанням правочинів недійсними, окрім
їх учасників, може бути будь-яке
підприємство, установа, організація,
чиї права та охоронювані законом
інтереси порушують ці правочини, і
тільки з підстав, прямо передбачених
Законом.

Завданням суду при здійсненні
правосуддя, в силу ст. 2 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" є,
зокрема, захист гарантованих
Конституцією України та законами, прав
і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм,
правом на пред'явлення позову до
господарського суду наділені, зокрема,
юридичні особи, а суд шляхом вчинення
провадження у справах здійснює захист
осіб, права і охоронювані законом
інтереси яких порушені або
оспорюються.

Однак, наявність права на пред'явлення
позову не є безумовною підставою для
здійснення судового захисту, а лише
однією з необхідних умов реалізації,
встановленого вищевказаними нормами,
права.

Отже, виходячи із наведених приписів,
позивач, звертаючись до суду із даним
позовом та вимагаючи визнати недійсним
договір №1 про відступлення права
вимоги від 25.03.2010 р., не будучи його
стороною, зобов'язаний довести, яким
чином порушуються (зачіпаються) його
права та законні інтереси, що буде
являти підставу для правового захисту
позивача.

Пунктом 4 ст. 179 ГК України визначено
основний принцип, який визначає, що при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі, зокрема, вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Аналогічні положення містять і норми
ЦК України, які визначають, що сторони є
вільними в укладенні договору та
визначенні його умов (ст. 627 ЦК України);
зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними (ст. 628 ЦК України), сторони в
договорі можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК
України).

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновокм суду першої
інстанціх про те, що визначення
відповідачами положень та змісту
взаємних зобов'язань один одному при
укладенні спірного договору є
волевиявленням цедента і цесіонарія та
відповідає принципу свободу договору.

При цьому, судом першої інстанції
обгрунтовано відхилено посилання
позивача на те, що директор ВКПФ "ОСС
ПЛЮС" Костенко О.Д. не підписував
спірний договір та особа, яка підписала
оспорюваний договір, не мала
необхідного обсягу цивільної
дієздатності на його підписання,
оскільки з матеріалів справи, а саме з
витягу з ЄДРПОУ станом на 25.03.2010 р.,
вбачається, що керівником відповідача-2
був Костенко Олександр Денисович.

Відповідно до п.3.4.1. "Інструкції про
порядок видачі міністерствам та іншим
центральним органам виконавчої влади,
підприємствам, установам,
організаціям, господарським
об'єднанням та громадянам дозволів на
право відкриття та функціонування
штемпельно-граверних майстерень,
виготовлення печаток і штампів, а також
порядок видачі дозволів на оформлення
замовлень на виготовлення печаток і
штампів" затверджена Наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 11 січня 1999 року N 17 (яка діяла на
момент укладення договору №1 про
відступлення права вимоги від 25.03.2010р.)
відповідальність і контроль за
дотриманням порядку зберігання
печаток і штампів, а також законністю
користування ними покладається на
керівників підприємств, установ і
організацій, господарських об'єднань,
суб'єктів господарської діяльності.

Тому, відповідальність за використання
печатки відповідача-2, зокрема, під час
укладення спірного договору, була
покладена на керівника підприємства -
Костенка О.Д., разом з тим, в матеріалах
справи відсутні докази щодо порушення
кримінальної справи відносно
неправомірних дій третій осіб по
підробленню чи неправомірному
використанню печатки ВКПФ "ОСС ПЛЮС" та
притягнення таких осіб до
відповідальності.

Також, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що судом першої
інстанції обгрунтовано не прийнято в
якості належного та допустимого доказу
в розумінні вимог ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, нотаріально посвідчену заяву
від Костенка О.Д., оскільки нотаріус на
вказаній заяві посвідчив лише те що
відповідний документ підписано певною
особою, проте, наведені у вказаній
заяві відомості не підтверджені
належними та допустимими доказами.

Крім того, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ст.41 Господарського
процесуального кодексу України, для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу. Учасники судового процесу
мають право пропонувати
господарському суду питання, які мають
бути роз'яснені судовим експертом.
Остаточне коло цих питань
встановлюється господарським судом в
ухвалі. Проведення судової експертизи
доручається державним спеціалізованим
установам чи безпосередньо особам, які
відповідають вимогам, встановленим
Законом України "Про судову
експертизу". Особа, яка проводить
судову експертизу користується
правами і несе обов'язки, зазначені у
статті 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1.2.1 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998
року (із змінами і
доповненнями)основними видами
(підвидами) експертизи є, зокрема,
криміналістична: почеркознавча та
авторознавча; технічна експертиза
документів.

Відповідно до п. 1.2.10 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998
року (із змінами і
доповненнями)комплексною є експертиза,
що проводиться із застосуванням
спеціальних знань різних галузей
науки, техніки або інших спеціальних
знань (різних напрямів у межах однієї
галузі знань) для вирішення одного
спільного (інтеграційного) завдання
(питання). До проведення таких
експертиз у разі потреби залучаються
як експерти експертних установ, так і
фахівці установ та служб (підрозділів)
інших центральних органів виконавчої
влади або інші фахівці, що не працюють у
державних спеціалізованих експертних
установах.

Відповідно до статті 7 Закону України
"Про судову експертизу"
судово-експертну діяльність
здійснюють державні спеціалізовані
установи, а також у випадках і на
умовах, визначених цим Законом, судові
експерти, які не є працівниками
зазначених установ. До державних
спеціалізованих установ належать,
зокрема, науково-дослідні установи
судових експертиз Міністерства
юстиції України.

Статтею 42 Господарського
процесуального кодексу України
закріплено, що висновок судового
експерта повинен містити докладний
опис проведених досліджень, зроблені в
результаті їх висновки і обгрунтовані
відповіді на поставлені господарським
судом питання. Висновок подається
господарському суду в письмовій формі,
і копія його надсилається сторонам.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.01.2014 у справі
№ 910/16288/13, з метою дотримання принципу
повного та всебічного розгляду справи,
задоволено клопотання позивача та
призначено комплексну судову
почеркознавчо-технічну експертизу, на
вирішення якої поставлено наступні
питання:

- Чи відповідає підпис директора
Виробничо-комерційної приватної фірми
"ОСС ПЛЮС" на договорі №1 відступлення
права вимоги (цесії) 25.03.2010, укладеного
між Виробничо-комерційної приватною
фірмою "ОСС ПЛЮС" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Буревісник майбутнього", підпису
директора Виробничо-комерційної
приватної фірми "ОСС ПЛЮС" Костенка
Олександра Денисовича?;

- Чи відповідає підпис директора
Виробничо-комерційної приватної фірми
"ОСС ПЛЮС" на повідомленні про
відступлення права вимоги від 20.04.2010
адресованого Товариству з обмеженою
відповідальністю "Солстрой" підпису
директора Виробничо-комерційної
приватної фірми "ОСС ПЛЮС" Костенка
Олександра Денисовича?;

- Чи відповідає наявний відтиск круглої
печатки на договорі №1 відступлення
права вимоги (цесії) 25.03.2010, укладеного
між Виробничо-комерційної приватною
фірмою "ОСС ПЛЮС" та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Буревісник майбутнього" відтиску
круглої печатки Виробничо-комерційної
приватної фірми "ОСС ПЛЮС"?

Витрати по проведенню судової
експертизи покладено судом на позивача
за його клопотанням.

19.05.2014 до Київського апеляційного
господарського суду надійшли
матеріали справи №910/16288/13, які
повернуті Київським науково-дослідним
інститутом судових експертиз без
проведення комплексної судової
почеркознавчо-технічної експертизи,
призначеної ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
22.01.2014, в зв'язку з несплатою особою, на
яку покладено витрати по проведенню
судової експертизи (позивачем),
вартості призначеної судової
експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського від 11.06.2014 у справі
№910/16288/13 призначено комплексну судову
почеркознавчо-технічну експертизу,
проведення якої доручено Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз, на вирішення поставлено
вищенаведені питання.

Крім того, ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
09.09.2014 розгляд викликано в судове
засідання Костенка Олександра
Денисовича (м. Харків, вул. Полтавський
шлях, 98) для надання зразків підписів,
які витребувані судовим експертом для
проведення експертизи, зобов'язано
позивача забезпечити явку Костенка
Олександра Денисовича в судове
засідання.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.10.2014
провадження у справі № 910/16288/13
зупинено до надходження до Київського
апеляційного господарського суду
висновку судової експертизи та
повернення матеріалів справи № 910/16288/13
до Київського апеляційного
господарського суду. Запропоновано
судовому експерту проводити судову
почеркознавчо-технічну експертизу,
призначену ухвалою Київського
апеляційного господарського суду від
22.01.2014 в справі № 910/16288/13, за наявними у
справі № 910/16288/13 документами.

31.10.2014 через канцелярію Київського
апеляційного господарського суду від
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз надійшло
повідомлення про неможливість надання
висновку № 8098/13-32/8099/14-33 від 27.10.2014, у
зв'язку з ненаданням сторонами
експерту витребуваних для дослідження
матеріалів, а тому матеріали справи
повернуті до суду без виконання з
посиланням на п.п. 1.1, 3.2.1, 3.3.5
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, які затверджені наказом
Міністерства юстиції України № 53/5 від
08.10.1998, та п. 1.3 Інструкції про
призначення та проведення судових
експертиз та експертних досліджень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 53/5 від 08.10.1998.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду зазначає про те, що
на особу, яка заявляє певні вимоги,
процесуальним законом покладено
обов'язок по доведенню належними та
допустимими доказами своїх вимог.

Крім того, суд наділений правом при
наявності потреби у спеціальних
знаннях, призначити відповідну
експертизу для роз'яснення відповідних
питань, що і було зроблено судом
апеляційної інстанції під час
апеляційного провадження у справі №
910/16288/13, проте, суд апеляційної
інстанції не наділений правами щодо
самостійного використання спеціальних
знань (як у даному випадку встановлення
належності або неналежності вчиненого
підпису відповідній особі на
оспорюваному правочині).

Також, позивач в обгрунтування позову
додатково зазначав про те, що особа, яка
підписала оспорюваний правочин, не
мала необхідного обсягу «цивільної
відповідальності» (дослівно) для
вчинення правочину. Проте, суд
апеляційної інстанції вважає вказане
твердження позивача таким, що не
відповідає обставинам справи та
суперечить приписам Цивільного
кодексу України з огляду на наступне.

Статтею 30 Цивільного кодексу України
визначено, що цивільну дієздатність
має фізична особа, яка усвідомлює
значення своїх дій та може керувати
ними. Цивільною дієздатністю фізичної
особи є її здатність своїми діями
набувати для себе цивільних прав і
самостійно їх здійснювати, а також
здатність своїми діями створювати для
себе цивільні обов'язки, самостійно їх
виконувати та нести відповідальність у
разі їх невиконання. Обсяг цивільної
дієздатності фізичної особи
встановлюється цим Кодексом і може
бути обмежений виключно у випадках і в
порядку, встановлених законом.

В свою чергу, статтею 92 Цивільного
кодексу України «Цивільна
дієздатність юридичної особи»,
визначено, що юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону. Порядок створення органів
юридичної особи встановлюється
установчими документами та законом
(п.1). У випадках, встановлених законом,
юридична особа може набувати цивільних
прав та обов'язків і здійснювати їх
через своїх учасників (п. 2). Орган або
особа, яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень. У
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження. (п. 3). Якщо
члени органу юридичної особи та інші
особи, які відповідно до закону чи
установчих документів виступають від
імені юридичної особи, порушують свої
обов'язки щодо представництва, вони
несуть солідарну відповідальність за
збитки, завдані ними юридичній особі (п.
4).

Таким чином, норми цивільного
законодавства розрізняють поняття
цивільної дієздатності фізичної особи,
яка є учасником цивільних відносин і
досягла певного віку (ст.ст. 31, 32, 34, 35
Цивільного кодексу України), та поняття
цивільної дієздатності юридичної
особи, від імені якої виступає фізична
особа (ст. 92 Цивільного кодексу
України).

Отже, предметом дослідження при
вирішенні даного спору є саме
наявність у особи, яка представляє
інтереси юридичної особи, відповідних
повноважень, а не цивільної
дієздатності фізичної особи, оскільки
у оспорюваному позивачем правочині
сторонами договору виступають саме
юридичні особи, а не фізичні особи.

Враховуючи наведене, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що позивачем не було доведено
належними та допустимим доказами в
розумінні вимог ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, що підпис на оспорюваному
правочині вчинено від імені
відповідача-2 не Костенко Д.О., або іншою
особою без відповідних повноважень, у
зв'язку з чим підстави, обумовлені ст.
ст 203, 215 Цивільного кодексу України, для
визнання недійним договору
відступлення права вимоги (цесії) № 1
від 25.03.2010 - відсутні.

Крім того, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Згідно ст. 241 ЦК України правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

З матеріалів справи вбачається, що між
відповідачами 24.03.2011 р. було укладено
додаткову угоду №1 до договору №1 про
відступлення права вимоги від 25.03.2010 р.,
якою сторони змінили п. 5 вказаного
договору.

Як зазначено в п. 3.4. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29 травня 2013 року N 11 "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними" наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником,
який не мав належних повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що оскільки ТОВ "Солстрой" не є стороною
оспорюваного договору та ним не
доведено суду, які його права і
охоронювані законом інтереси порушені
або оспорюються, враховуючи наступне
схвалення договору між відповідачами
та відповідальність, яка покладена на
керівника підприємства (на час
укладення договору) за використання
печатки, як не доведено належними та
допустимими доказами того, що підпис на
оспорюваному правочині вчинено не
директором відповідача-2 Костенко Д.О.,
а тому відповідачами не порушувались
права та охоронювані інтереси
позивача, у зв'язку з чим підстави для
задоволення позову - відсутні.

У зв'язку з наведеним, судом першої
інстанції обґрунтовано відмовлено у
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "Солстрой"
із заявлених ним підстав.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що доводи апелянта, викладені
в апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції, викладених в оскаржуваному
рішенні, господарський суд першої
інстанції під час вирішення спору
вірно встановив фактичні обставини
справи, належним чином дослідив наявні
докази, дав їм належну оцінку та
прийняв законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права,
а тому, рішення підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга - без
задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної
скарги відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається судом на
апелянта. .

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Солстрой"
на рішення господарського суду міста
Києва від 10.10.2013 по справі № 910/16288/13 -
залишити без задоволення.

2. Рішення осподарського суду міста
Києва від 10.10.2013 по справі № 910/16288/13 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/16288/13 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову апеляційного
господарського суду може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку та строки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя
С.Р. Станік

Судді
Ю.Л. Власов

Р.І. Самсін