ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року Справа № 910/12084/13

Колегія суддів Вищого господарського
суду України у складі:

Головуючого судді
Кузьменка М.В.,

суддів
Васищака І.М.,

Студенця В.І.,

розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірми "Квартет ЛТД"на
рішення господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 р. та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 08.07.2014 р.у
справі № 910/12084/13 господарського суду
міста Києва

за позовомПублічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал"

до проТовариства з обмеженою
відповідальністю Фірми "Квартет ЛТД"
стягнення 602 690,42 грн. за участю
представників:

ПАТ "Акціонерна компанія
"Київводоканал" - Драчова М.С.;

ТОВ Фірми "Квартет ЛТД" - Синиця М.В.;

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірми "Квартет ЛТД"
про стягнення з останнього 602 690,42 грн., у
т.ч. 534 153,25 грн. основної заборгованості,
460,64 грн. збитків від інфляції, 6 894,81 грн.
процентів річних, 34 474,06 грн. пені, 26 707,66
грн. штрафу.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги,
посилається на невиконання
відповідачем зобов'язань щодо оплати
послуг з поставки питної води та
приймання стічних вод через приєднані
мережі, наданих у період з 01.05.2012 р. по
31.03.2013 р., згідно договору від 01.03.2004 р. №
03801/5-01 (т.1 а.с.6-9).

Відповідач у справі - ТОВ Фірма "Квартет
ЛТД" у відзиві на позов просить у
задоволенні позовних вимог відмовити.
Відхиляючи заявлені вимоги, відповідач
посилається на те, що:

- він у повному обсязі
розрахувався за надані послуги з
постачання питної води та
водовідведення каналізаційних стоків
відповідно до показників лічильників
холодної води;

- договором не врегульовані
відносини з постачання холодної води
для виготовлення гарячої, отже,
позивачем безпідставно до ціни позову
включено вартість питної води, що
використовувалась для виготовлення
гарячої води (т.1 а.с.30-34).

Рішенням господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 р. позов задоволено
частково (т.5 а.с.48-58). Стягнуто з
відповідача на користь позивача 314 799,54
грн. основної заборгованості, 238,76 грн.
збитків від інфляції, 4 622,83 грн.
процентів річних, 23 114,13 грн. пені, 15 739,98
грн. штрафу.

Частково задовольняючи заявлені
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що:

- відповідач не розрахувався за
надані йому послуги з холодного
водопостачання та водовідведення;

- позивачем не доведено виникнення
у відповідача зобов'язання перед
позивачем щодо оплати холодної води,
яка постачалась для виготовлення
гарячої.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 08.07.2014 р.
рішення господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 р. залишено без змін (т.5
а.с.122-135).

Не погоджуючись з прийнятими у справі
судовими актами, відповідач звернувся
до Вищого господарського суду України
з касаційною скаргою та просить їх
скасувати, а у задоволенні заявлених
вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги касаційної скарги мотивовані
неправильним застосуванням судами
норм матеріального та процесуального
права (т.6 а.с.2-5).

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оспорюваних судових актів, знаходить
касаційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Під час вирішення спору по суті та
перегляді прийнятого рішення в
апеляційному порядку, судами першої та
апеляційної інстанції встановлені
наступні обставини.

Між сторонами у справі 01.03.2004 р.
укладено договір № 03801/5-01 на постачання
питної води та приймання стічних вод
через приєднані мережі, за умовами
якого позивач зобов'язався надавати
відповідачу послуги з постачання
питної води та приймати від
відповідача каналізаційні стоки, а
відповідач - оплачувати вартість
наданих послуг в порядку,
передбаченому договором.

Укладений договір, в силу ст.ст. 173-175 ГК
України, є підставою для виникнення у
його сторін господарських зобов'язань,
а саме майново-господарських
зобов'язань.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України,
що визначено ст.175 ГК України.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

В силу ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Предметом спору у даній справі є
виконання відповідачем зобов'язання
щодо оплати послуг, наданих позивачем у
період з 01.05.2012 р. по 31.03.2013 р.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач стверджує, що у відповідача
наявна заборгованість по оплаті
відповідних послуг у розмірі 534
153,25 грн., з яких:

- за кодами 1-374, 1-1695, 1-1696 на суму 2 665
831,91 грн., з яких сплачено 2 517 729,53 грн., а
також сплачено 26 418,80 грн. - в рахунок
погашення боргу за попередній період,
розмір заборгованості (з урахуванням
перерахунків на суму 25 807,94 грн.)
становить 173 910,32 грн.;

- за кодом 1-50374 на суму 1 145 537,76 грн.,
з яких сплачено 813 669,97 грн.,
розмір заборгованості (з урахуванням
перерахунків на суму 28 375,14 грн.)
становить 360 242,93 грн. (219 353,71 грн. питна
вода на підігрів + 140 889,22 грн. стоки).

Суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, дійшов
правомірного висновку про наявність
правових підстав для часткового
задоволення позовних вимог.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги", комунальні послуги -
результат господарської діяльності,
спрямованої на задоволення потреби
фізичної чи юридичної особи у
забезпеченні холодною та гарячою
водою, водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Правовідносини між сторонами виникли
на підставі договору від
01.03.2004 р. № 03801/5-01.

Однак, як правильно встановлено судами
попередніх інстанцій, вказаний договір
не регулює відносини сторін з приводу
постачання відповідачеві холодної
води для виготовлення гарячої води та
сплати її вартості, а інші договори, які
б регулювали такі відносини між
сторонами, в матеріалах справи
відсутні.

Крім того, в силу ч. 2 ст. 22 Закону
України "Про питну воду та питне
водопостачання" та пп. 5 п. 3 ст. 20 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги", споживачі питної води
зобов'язані своєчасно вносити плату за
використану питну воду відповідно до
встановлених тарифів на послуги
централізованого водопостачання та
водовідведення.

За приписами п. 3.13. Правил обов'язок з
оплати обсягів холодної води, яка
використовується для виготовлення
гарячої, покладено на
балансоутримувачів теплових пунктів
(котелень).

Отже, обрахунок обсягів спожитої води
має здійснюватися на підставі показів
приладів обліку, встановлених на межі
балансової належності теплового
пункту, та сплачуватись
балансоутримувачем теплових пунктів
на підставі укладеного договору.

Однак, як встановлено судами, докази
перебування на балансі відповідача ЦТП
(котельні) відсутні.

Враховуючи наведені обставини, суди
дійшли висновку про те, що позивачем не
доведено наявності з відповідачем
відповідних відносин щодо постачання
питної води, яка використовується для
виготовлення гарячої води, тому
безпідставно включено до розрахунку
основного боргу суму заборгованості за
надані послуги з постачання холодної
води для її підігріву, у зв'язку з чим
факт наявності у відповідача боргу, що
обліковується за кодом 1-50374
(постачання питної води, що
використовується для підігріву) є
недоведеним.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення вимог позивача в частині
стягнення з відповідача вартості
холодної води, яка була поставлена
позивачем на теплові пункти для
підігріву в розмірі 219 353,71 грн.

Позивачем також заявлена вимога про
стягнення заборгованості по коду 1-50374
(питна вода на підігрів + стоки),
позивачем зазначено, що заборгованість
відповідача за стоки по коду 1-50374
становить 140 889,22 грн.

Вказана вимога обгрунтовано
задоволена судами попередніх
інстанцій.

Так, умовами укладеного сторонами
договору передбачено не лише надання
послуг з постачання питної води, але і
приймання стічних вод у міську
каналізаційну мережу.

Відповідно до п. 1.4 Правил, приймання
стічних вод від підприємств, установ,
організацій до системи
централізованого водовідведення
здійснюється відповідно до Правил
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації населених пунктів України,
затверджених наказом Держбуду від
19.02.2002 р. № 37, зареєстрованих у
Міністерстві юстиції 26.04.2002 р. за №
403/6691, а також місцевих правил приймання
стічних вод підприємств у систему
каналізації населеного пункту.

Згідно п. 1.2 Правил № 37, останні
поширюються на комунальні
підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства міст і селищ України та
інші підприємства, що мають на балансі
системи місцевого водопроводу та
каналізації, та на всі підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності й відомчої належності,
які скидають свої стічні води в системи
каналізації населених пунктів.

Відповідно до п. 1.4 Правил приймання №37,
абонент Водоканалу - це юридична особа,
яка уклала договір з Водоканалом на
надання послуг водопостачання та (або)
каналізації.

Стічні води підприємств - усі види
стічних вод, що утворилися внаслідок
їхньої діяльності після використання
води в усіх системах водопостачання
(господарсько-питного, технічного,
гарячого водопостачання тощо), а також
поверхневі та дощові води з території
Підприємства (з урахуванням
субабонентів).

Відповідно до п. 2.4 Правил, підприємства
зобов'язані виконувати в повному
обсязі вимоги цих Правил, місцевих
Правил приймання та договору на
послуги водовідведення, своєчасно
оплачувати рахунки Водоканалу за
надані послуги.

Суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, визнав
доведеним факт наявності у відповідача
боргу в розмірі 140 889,22 грн., що
обліковується за кодом 1-50374 (послуги із
приймання стічних вод гарячого
водопостачання), у зв'язку з чим позовні
вимоги в цій частині задоволені судами.

Крім того, згідно з п. 2.2.2 договору,
оплата вартості послуг здійснюється
абонентом щомісячно у безготівковій
формі у десятиденний термін з дня
направлення постачальником платіжного
документу до банківської установи
абонента; за згодою постачальника
оплата може здійснюватися іншими
способами, що не суперечать чинному
законодавству України; в разі
утворення боргу, оплата, що надходить
від абонента першочергово
зараховується постачальником в
погашення боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Актами зняття показників з приладів
обліку, розшифровками рахунків
абонента, в яких вказано об'єми
спожитих послуг,
дебетово-інформаційними
повідомленнями, що підтверджують
виставлення рахунків до установи банку
відповідача, належним чином
підтверджується надання позивачем у
спірний період послуг з водопостачання
та водовідведення за обліковими кодами
1-374, 1-1695, 1-1696 та існування
заборгованості відповідача за надані
послуги у період з травня 2012 р. по
березень 2013 р. у загальному розмірі 314
799,54 грн., докази сплати якої відсутні в
матеріалах справи.

Таким чином позовні вимоги в частині
стягнення заборгованості в сумі 314 799,54
грн. за надані послуги з водопостачання
та водовідведення правомірно
задоволені судами попередніх
інстанцій.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи встановлення факту
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем, суд першої інстанції, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, дійшов правильного висновку
щодо задоволення вимог про стягнення
процентів річних у розмірі 4 622,83 грн. та
збитків від інфляції у розмірі 238,76 грн.

В силу ст.216, ч.1 ст.218 ГК України,
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Одним з видів
господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217
ГК України, є штрафні санкції, до яких
віднесені пеня та штраф (ч.1 ст.230 ГК
України).

Відповідно до ч.4 ст.231 ЦК України, у разі
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Договором передбачена
відповідальність у випадку порушення
строків оплати послуг у вигляді пені,
розмір якої рівний подвійній обліковій
ставці НБУ (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 4.5. договору, за
безпідставну відмову оплатити
направлений рахунок або вимогу щодо
оплати, абонент сплачує постачальнику
штраф у розмірі 5 % від суми, яку
відмовився сплатити.

Враховуючи зазначене, висновок судів
про обгрунтованість вимог в частині
пені у розмірі 23 114,13 грн. та штрафу у
розмірі 15 739,98 грн. правильний.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені у
касаційній скарзі, колегією суддів
відхиляються, оскільки вони не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій.

З урахуванням меж перегляду справи в
касаційній інстанції, колегія суддів
вважає, що під час розгляду справи
фактичні її обставини були встановлені
місцевим та апеляційним
господарськими судами на підставі
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження поданих доказів в їх
сукупності, висновки судів
відповідають цим обставинам і їм дана
належна оцінка з правильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, підстав для зміни чи
скасування постанови Київського
апеляційного господарського суду від
08.07.2014 р., якою залишено без змін рішення
господарського суду міста Києва від
16.04.2014 р. у даній справі, немає.

З огляду на викладене, керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія
суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Київського апеляційного
господарського суду від 08.07.2014 р. у
справі № 910/12084/13 залишити без змін, а
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю Фірми
"Квартет ЛТД" - без задоволення.

Головуючий суддя
Кузьменко М.В.

Судді
Васищак І.М.

Студенець В.І.