Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/15175/14 12.11.14 р.

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПАН Логістик"

до: 1) Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГЛОБАЛ ВЕЙ ЛОГІСТИК"

про стягнення 12 996,97 грн.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання
Пархоменко Ю.Л.,

за участю представників сторін:

від позивача: Поліщук С.М. за
довіреністю № 7 від 27.12.2013 р.;

від відповідача-1: ОСОБА_4 за
договором № 34/5/0014 від 21.02.2014 р.;

від відповідача-2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ПАН Логістик"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до: 1)
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, 2)
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГЛОБАЛ ВЕЙ ЛОГІСТИК"
про стягнення 12 996,97 грн., з яких 5 300,00
грн. штрафу за запізнення доставки
вантажу, 4 326,97 грн. вартості зіпсованого
вантажу, 870,00 грн. штрафу за
ненадіслання документів та 2 500,00 грн.
збитків.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем-1 зобов'язань
за Договором № ЕП-01979 надання та
організації послуг від 22.08.2013 р. та
наявністю укладеного між позивачем та
відповідачем-2 договору поруки.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.07.2014 р. порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
19.08.2014 р.

18.08.2014 р. від позивача через канцелярію
суду надійшли додаткові документи по
справі.

Ухвалою від 19.08.2014 р. розгляд справи
відкладено на 29.08.2014 р.

27.08.2014 р. від відповідача-1 надійшло
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи.

29.08.2014 р. від відповідача-1 надійшов
відзив на позовну заяву.

Розпорядженням Заступника голови
господарського суду міста Києва від
29.08.2014 р. у зв'язку з перебуванням судді
Зеленіної Н.І. у відпустці справу
передано для розгляду судді Лиськову
М.О.

Ухвалою від 29.08.2014 р. суддею Лиськовим
М.О. справу прийнято до провадження,
розгляд справи призначено на 30.09.2014 р.

03.09.2014 р. від відповідача-2 через
канцелярію суду надійшов відзив по
справі.

Розпорядженням Заступника голови
господарського суду міста Києва від
04.09.2014 р. у зв'язку з виходом з відпустки
справу передано для розгляду судді
Зеленіній Н.І.

Ухвалою від 04.09.2014 р. справу прийнято до
провадження суддею Зеленіною Н.І.

Розпорядженням Заступника голови
господарського суду міста Києва від
30.09.2014 р. у зв'язку з перебуванням судді
Зеленіної Н.І. у відпустці справу
передано для розгляду судді Лиськову
М.О.

Ухвалою від 30.09.2014 р. суддею Лиськовим
М.О. справу прийнято до провадження,
розгляд справи призначено на 21.10.2014 р.

Розпорядженням Заступника голови
господарського суду міста Києва від
08.10.2014 р. у зв'язку з виходом з відпустки
справу передано для розгляду судді
Зеленіній Н.І.

Ухвалою від 08.10.2014 р. справу прийнято до
провадження суддею Зеленіною Н.І.

Ухвалою від 21.10.2014 р. розгляд справи
відкладено на 03.11.2014 р.

У судовому засіданні 03.11.2014 р.
представники позивача подав
клопотання про долучення документів до
матеріалів справи.

Ухвалою від 03.11.2014 р. розгляд справи
відкладено на 12.11.2014 р.

11.11.2014 р. від відповідача-1 надійшло
клопотання про покладення на позивача
понесених відповідачем-1 витрат на
оплату послуг адвоката.

Представник відповідача-2 у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, заяв та
клопотань не подавав.

У судовому засіданні 12.11.2014 р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 12.11.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача-1, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

22.08.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ПАН Логістик" (надалі
- позивач, Замовник) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі -
відповідач-1, Перевізник) укладено
Договір № ЕП-01979 надання та організації
послуг (надалі - Договір).

Відповідно до п. п. 1.1. - 1.4. Договору, в
порядку та на умовах, визначених цим
Договором, Перевізник-бере на себе
зобов'язання перевозити наданий йому
Замовником вантаж в міжнародному та
міжміському сполученні автомобільним
транспортом, (далі - T.3.) з місця
відправлення до пункту призначення, і
видати вантаж уповноваженій особі
Замовника (або іншій особі) на його
одержання, та надати при цьому інші
додатково передбачені цим Договором,
Заявкою до нього послуги, а Замовник
зобов'язується після прийняття наданих
послуг сплатити за них обумовлену
плату. Замовник виступає від імені, за
дорученням та за рахунок свого Клієнта.
Перевізник для виконання зобов'язань
по Договору виконує перевезення та
гарантує, що має всі необхідні
ліцензії, дозволи та документи для
безперешкодного виконання перевезень
в повній відповідності з умовами
Договору. Ціна Договору визначається
виходячи з вказаних в Заявках розміру
плати всіх наданих Перевізником послуг
по кожному окремому перевезенні (далі -
плата за перевезення), що узгоджується
Сторонами та сумарно становить
загальну ціну Договору. Кожне окреме
перевезення здійснюється на основі
Заявки, яка при погодженні Сторонами є
невід'ємною частиною Договору. Умови
Заявки мають пріоритетну силу щодо
умов Договору.

Також, 27.06.2014 р. між позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ГЛОБАЛ ВЕЙ ЛОГІСТИК"
(надалі - відповідач, 2, Поручитель)
укладено договір поруки № 103/05/01/, за
умовами якого Товариство з обмеженою
відповідальністю "ГЛОБАЛ ВЕЙ ЛОГІСТИК"
зобов'язалось відповідати за виконання
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
зобов'язань за Договором надання та
організації послуг № ЕП-01979 від 22.08.2013
р., в межах суми у розмірі 200,00 грн.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509
Цивільного кодексу України, є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу
України, за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст. 920 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язань,
що випливають із договору перевезення,
сторони несуть відповідальність,
встановлену за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами).

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено обов'язковість договору
для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.12.2013 р. між позивачем та відповідачем-1
укладено разовий договір-заявку на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом № КИ-11795 до договору №
ЕП-01979 від 22.08.2013 р., за умовами якої
відповідач-1 зобов'язався доставити
вантаж для розвантаження у м.
Севастополь 31.12.2013 р. о 10:00 год.

При цьому, Маршрутним листом № та
Актом вантажоодержувача
підтверджується прибуття товару для
розвантаження 02.01.2014 р. о 07:00 год. Водій
транспортного засобу, не погодившись з
вказаним Актом, відмітив час прибуття в
м. Севастополь 01.01.2014 р. о 23:30 год.

Таким чином, належними доказами
підтверджується запізнення вантажу на
45 годин.

Пунктом 5 Заявки передбачено, що за
невчасну подачу Т/З на завантаження,
доставку вантажу, штраф: 400 грн. за 1
годину запізнення, 800 грн. за 4 години
запізнення, більше 4-х годин запізнення
- 1 200 грн. + 100 грн. за годину за кожну
наступну годину.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

За таких обставин, суд погоджується із
наявністю підстав для стягнення з
відповідача-1 штрафу за запізнення
вантажу у розмірі 5 300,00 грн.

У той же час, суд погоджується з
доводами відповідача-1 щодо
недоведеності та безпідставності
заявлених вимог про стягнення вартості
простроченого вантажу, оскільки у
матеріалах справи відсутні докази
передачі водію посвідчення про
вартість або сертифікат на
швидкопсувні вантажі, докази
повідомлення про допустимі строки
доставки такого вантажу. Також, зібрані
у справі докази не містять будь-яких
відомостей щодо того, який саме термін
зберігання був у вантажу та коли саме
відбулось його прострочення.

Крім того, суд відзначає про
безпідставність заявлених вимог про
стягнення штрафу за ненаправлення
відповідачем-1 документів, так як
рішенням господарського суду міста
Києва від 13.05.2014 р. у справі № 910/5147/14
встановлено здійснення такого
відправлення 03.01.2014 р.

Стосовно вимог про стягнення збитків,
заподіяних запізненням доставки
вантажу, у розмірі 2 500,00 грн., що були
понесені позивачем (зарахування
зустрічних однорідних вимог за Заявою
від 25.06.2014 р. № 4572), суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу
України, особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Враховуючи те, що позивачем доведено
понесення збитків (у вигляді штрафних
санкцій) у зв'язку з несвоєчасною
доставкою вантажу, суд дійшов висновку
про доцільність задоволення вимог про
стягнення з відповідача-1 2 500,00 грн.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За правилами ст. 34 Кодексу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 35 цього ж Кодексу встановлено,
що обставини, які визнаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, можуть не доказуватися перед
судом, якщо в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини. Вирок суду в кримінальному
провадженні або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення, які набрали законної
сили, є обов'язковими для
господарського суду, що розглядає
справу про правові наслідки дій чи
бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги про стягнення з
відповідача-1 5 300,00 грн. штрафу за
запізнення доставки вантажу та 2 500,00
грн. збитків обґрунтованими,
підтвердженими наявними в матеріалах
справи доказами та не спростованими
належним чином та у встановленому
законом порядку відповідачем, а відтак
такими, що підлягають задоволенню. У
задоволення решти позовних вимог
належить відмовити.

При цьому, оскільки до відповідача-2
заявлено вимоги про стягнення 200,00 грн.
саме як штраф за ненаправлення
документів, з урахуванням
вищевикладеного суд відмовляє у
задоволенні зазначених вимог.

Крім того, розглянувши клопотання
відповідача-1 про покладення на
позивача витрат на оплату послуг
адвоката у розмірі 2 600,00 грн., суд
зазначає наступне.

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У відповідності з пунктом 6.3. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України», витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.
Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум. За змістом частини
третьої статті 48 та частини п'ятої
статті 49 ГПК у їх сукупності можливе
покладення на сторони у справі як
судових витрат тільки тих сум, які були
сплачені стороною за отримання послуг
саме адвоката (у розумінні пункту 1
статті 1 та частини першої статті 6
Закону України "Про адвокатуру та
адвокатську діяльність"), а не будь-якої
особи, яка надавала правову допомогу
стороні у справі. Аналогічну правову
позицію викладено у Рішенні
Конституційного Суду України від 11.07.2013
№ 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Наявними у матеріалах справи доказами
підтверджується надання відповідачу-1
послуг адвоката та сплату за них
грошових коштів у розмірі 2 600,00 грн.

За правилами ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається:

у спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін;

у спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору.

Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються:

при задоволенні позову - на
відповідача;

при відмові в позові - на позивача;

при частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи положення ст. ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд дійшов висновку про
відшкодування відповідачу-1 витрат на
оплату послуг адвоката у розмірі 1 015,25
грн. (пропорційно розміру відхилених
позовних вимог до відповідача-1), за
рахунок позивача, та стягнення
сплаченого позивачем судового збору
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 43, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (74900, АДРЕСА_1; ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "ПАН
Логістик" (03039, м. Київ, провул.
Червоноармійський, 14, корп. № 3-Б, оф. 2;
) 5 300 (п'ять тисяч триста)
грн. 00 коп. штрафу за запізнення
доставки вантажу, 2 500 (дві тисячі
п'ятсот) грн. 00 коп. збитків та 1 096 (одну
тисячу дев'яносто шість) грн. 45 коп.
судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПАН Логістик" (03039, м.
Київ, провул. Червоноармійський, 14,
корп. № 3-Б, оф. 2; ) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (74900, АДРЕСА_1; ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) 1 015 (одну тисячу
п'ятнадцять) грн. 25 коп. витрат на оплату
послуг адвоката.

5. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 17.11.2014 р.

Суддя
Н.І.
Зеленіна