ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.11.14р. Справа № 904/7500/14

За позовом Дочірнього підприємства
"Херсонський чавуноливарний завод"
Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничого
підприємства "Херсонський
машинобудівний завод", м. Херсон

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерметтехнології",
м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 8 000,00 грн. заборгованості
за надані послуги

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Бондик Є.В.

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство "Херсонський
чавуноливарний завод" Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробничого підприємства
"Херсонський машинобудівний завод"
звернулося до господарського суду з
позовом про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інтерметтехнології" суми боргу у
розмірі 8 000,00 грн. за надані послуги по
виготовленню модельної оснастки.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням Відповідачем зобов'язань
щодо своєчасної та повної оплати
вартості наданих послуг за Договором №
37-11 від 13.12.2011р.

21.10.2014р. позивачем подано заяву про
зменшення розміру позовних вимог та
зміну позовних вимог, в якій він
просить прийняти відмову від позовних
вимог в частині стягнення з
Відповідача суму основного боргу за
надання послуг по виготовленню
модельної оснастки у розмірі 8 000,00 грн.
у зв'язку з добровільним погашенням
заборгованості Відповідачем на стадії
судового розгляду справи та просить
стягнути з Відповідача суму судового
збору у розмірі 1 827,00 грн.

13.11.2014р. позивачем подано заяву про
припинення провадження у справі, в якій
він просить вважати заяву про відмову
у позові в частині стягнення основного
боргу - відкликаною; припинити
провадження у справі № 904/7500/14, у зв'язку
з погашенням основного боргу та судові
витрати покласти на відповідача.

Вказана заява мотивована сплатою
відповідачем 15.10.2014р. суми боргу у
розмірі 8 000,00 грн., що
підтверджується банківською випискою
(а.с. 47).

Відповідач у судове засідання не
з'явився, направив до суду клопотання
про розгляд справи без його участі, у
відзиві на позов зазначив, що позивач
виконав роботи у повному обсязі, що
підтверджується актом здачі-приймання
робіт № 11-12. Однак, строк оплати товару
за взаємною згодою сторін не було
встановлено. Таким чином, оплата робіт
з виготовлення товару мала бути
здійснена протягом семиденного строку
від дня пред'явлення вимоги. Також,
відповідач зазначає, що претензія була
ним отримана 10.10.2014р., а він
розрахувався 15.10.2014р. На підставі чого
відповідач просить відмовити позивачу
в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи,
господарський суд дійшов до висновку
про припинення провадження у справі з
огляду на наступне.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Згідно п.4.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" господарський суд
припиняє провадження у справі у зв'язку
з відсутністю предмету спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження справі.

В ході судового розгляду справи
позивач повідомив суд про сплату
відповідачем суми основного боргу, що
підтверджується банківською випискою
(а. с. 47).

З врахуванням викладеного, провадження
у справі в частині стягнення з
відповідача суми основного боргу в
розмірі 8 000,00 грн. підлягає припиненню
по п. 1-1 ст.80 ГПК України.

Витрати по оплаті судового збору суд
покладає на позивача на підставі
наступного.

У позовній заяві позивач зазначив про
надання відповідачу послуг на суму 8
000,00грн., що підтверджується Актом
здачі-прийняття робіт № 11-12 від 03.09.2012р.
(а.с.17).

Однак, і вищезазначений Акт, і
податкова накладна від 03.09.12р. № 424
(а.с.18) містять посилання на Договір №
37-11 від 13.12.2012р.

На вимогу суду позивач надав копію
Договору № 37-11 від 13.12.2011р. (а.с. 48-49).

Вивчивши зазначений Договір, суд
встановив, що строк його дії,
відповідно до п.7 скінчився 13.03.2012р. та,
як зазначено у цьому пункті, по
закінченню строку, Договір може бути
пролонговано за згодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 654ЦК України зміна
або розірвання договору вчиняється в
такій самій формі, що й договір, що
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Враховуючи викладене та приймаючи до
уваги, що доказів пролонгації
зазначеного Договору до матеріалів
справи не надано, суд прийшов до
висновку, що у даному випадку
здійснення послуг за Актом
здачі-прийняття робіт № 11-12 від 03.09.12р.
відбувалося за межами Договору № 37-11
від 13.12.11р.

В свою чергу, відповідач у відзиві на
позов також зазначив що спірні
відносини між сторонами виникли на
підставі укладеного між сторонами
договору у спрощений спосіб,
передбачений нормами ст. 180
Господарського кодексу України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 180
Господарського кодексу України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

За загальним порядком укладання
господарських договорів, передбаченим
ч.1 ст. 181 Господарського кодексу
України господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами. Допускається укладення
господарських договорів у спрощений
спосіб, тобто шляхом обміну листами,
факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

При цьому, в силу ч. 7 ст. 179 ГК України,
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Так, згідно ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу
України, правочин (договір є правочином
за змістом ч. 2 ст. 202 ЦК України) має
вчинятися у формі, встановленій
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України,
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі: сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлене законом.

Як визначено ч. 1 ст. 208 ЦК України, у
письмовій формі належить вчиняти
правочини між юридичними особами.

03.09.2012р. Позивач виготовив Відповідачу
товар - металева модельна оснастка
(блок - картер компресор) вартість 8 000,00
грн., в т.ч. ПДВ - 1 333,33 грн., що
підтверджується Актом здачі -
приймання робіт № 11-12.

Факт надання послуг з виготовлення
товару підтверджується печаткою та
підписами представників Позивача та
Відповідача на вказаному Акті.

Отже, зазначений Акт підтверджує
виникнення між сторонами
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобовязань в
силу ст.ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Отже, суд прийшов до висновку, що між
сторонами було укладено договір про
надання послуг у спрощений спосіб.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як зазначено у п. 7.1.постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013р. якщо у договорі або законі
не встановлено строку (терміну), у який
повинно бути виконано грошове
зобов'язання, судам необхідно виходити
з приписів частини другої статті 530 ЦК
України.

Так, згідно ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Днем пред'явлення вимоги кредитором
слід вважати день, у який боржник
одержав надіслану йому вимогу.

Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України
не визначена форма пред'явлення вимоги
кредитором, останній може здійснити
своє право як шляхом надіслання
платіжної вимоги-доручення, так і
шляхом звернення до боржника з листом,
телеграмою, надіслання йому рахунка
(рахунка-фактури) тощо.

При цьому якщо боржник (відповідач)
заперечує одержання ним такої вимоги,
кредитор (позивач) зобов'язаний подати
господарському суду докази її
надіслання боржникові.

Останній, зі свого боку, не позбавлений
права подати докази неодержання ним
вимоги кредитора (наприклад, довідку
підприємства зв'язку про ненадходження
на адресу боржника відповідного
рекомендованого поштового
відправлення).

Позивач надав суду докази направлення
відповідачу цінним листом № 928
від 11.09.2014р. вимоги про оплату наданих
послуг, в якій зазначено банківські
реквізити для перерахування грошових
коштів (а.с.19-20).

Відповідач проти отримання зазначеної
вимоги не заперечив, однак зауважив, що
отримав її 10.10.2014р., в доказ чого надав
суду відповідь на запит від
Дніпропетровської дирекції
Поштамту-ЦПЗ №2 від 15.10.2014р. № 17/11-1794
(а.с.34).

Приймаючи до уваги, що вимога
відповідачем отримана 10.10.2014р., оплату
відповідач повинен був здійснити до
17.10.2014р.

З матеріалів справи вбачається, що
оплату відповідачем здійснено 15.10.2014р.,
тобто з додержанням строку,
встановленого приписами ст. 530 ЦК
України.

Позивач же, не переконавшись в
отриманні відповідачем вимоги,
передчасно звернувся до суду з позовом.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено,
що кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, саме позивач повинен був довести
наявність неправомірної поведінки
відповідача, чого позивачем не
доведено.

Приймаючи до уваги викладене, судовий
збір, відповідно до приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 49, п. 11ч.1 ст. 80, ст. 86
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі припинити.

Судові витрати покласти на позивача.

Ухвала господарського суду набирає
законної сили з моменту її оголошення
господарським судом та може бути
оскаржена протягом п'яти днів з дня її
оголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
господарський суд Дніпропетровської
області.

Суддя Н.Г. Назаренко