ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2014 р.
Справа № 914/3081/13

За позовною заявою: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Бакіто»,
с.Зубра Пустомитівського району
Львівської області

до відповідача-1: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Стіомі-Холдінг», м.Київ

до відповідача-2: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.Львів

про стягнення 35327,23 грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

Суть спору: позов заявлено Товариством
з обмеженою відповідальністю «Бакіто»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стіомі-Холдінг» та
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення 35327,23грн., з яких 33214,16грн.
основного боргу, 1853,65грн. 3% річних та
259,42грн. індексу інфляції.

Ухвалою суду від 12.08.2013р. порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду в судовому засіданні на 25.09.2013
року. Ухвалою суду від 25.09.2013р. розгляд
справи відкладено на 07.10.2013р. у зв'язку з
неявкою відповідачів. Ухвалою суду від
07.10.2013р. провадження по справі №914/3081/13
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бакіто» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стіомі-Холдінг» та
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення 35327,23грн. зупинено до
закінчення формування реєстру вимог
кредиторів у справі №5011-46/5221-2012 про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стіомі-Холдінг».

Запит господарського суду Львівської
області (вих.№914/3081/13/1/14 від 10.07.2014р.)
щодо інформації про перебіг формування
реєстру вимог кредиторів у справі
№5011-46/5221-2012 про банкрутство Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Стіомі-Холдінг» та долучення
відповідних процесуальних документів
залишено сторонами без відповіді.

У зв'язку із відсутністю інформації
стосовно формування реєстру вимог
кредиторів по справі №5011-46/5221-2012 про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю «Стіомі-Холдінг» та у
зв'язку із значним спливом терміну,
ухвалою суду від 21.10.2014р. поновлено
провадження у справі №914/3081/14 для
з'ясування зазначених обставин у
судовому засіданні, яке призначено на
06.11.2014р.

Сторони явки повноважних
представників в судове засідання
06.11.2014р. не забезпечили, вимог ухвали
суду від 21.10.2014р. не виконали, письмових
пояснень з приводу закінчення
формування реєстру вимог кредиторів у
справі №5011-46/5221-2012 не подали,
поважності причин неявки суду не
повідомили, хоча про час та місце
проведення судового засідання
повідомлені належним чином.

У поданому ТзОВ «Стіомі-Холдінг»
відзиві (вх.№34076/13 від 21.08.2013р.),
відповідач-1 просив розглянути справу
№914/3081/13 без участі його представника
за наявними у ній матеріалами та
відмовити у позові. Інших клопотань чи
заяв до початку судового засідання не
надійшло.

У відповідності до ст.75 ГПК України, суд
вважає за можливе розглянути справу за
наявними в ній матеріалами, в яких
достатньо доказів для прийняття
рішення по суті спору, у відповідності
до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом
створювались сторонам необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, у зв'язку із чим
передбачені у ст.77 ГПК України підстави
для відкладення розгляду справи не
вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх
сукупності, судом встановлено
наступне.

За період з грудня 2011 року по жовтень 2012
року позивачем поставлено відповідачу
сировину для хлібопекарської та
кондитерської промисловості на суму
57302,64грн., що підтверджується
підписаними повноважними
представниками товариств та
скріпленими їх печатками видатковими
накладними №РН-0001360 від 22.12.2011р., №127 від
08.02.2012р. та №1219 від 05.10.2012р. (копії
знаходяться в матеріалах справи).

Як вбачається з поданого позивачем
розрахунку, отриманий товар
відповідачем-1 оплачено лише частково,
внаслідок чого у нього утворилась
заборгованість в розмірі 33214,16грн.

Зважаючи на це, ТзОВ «Бакіто»
звернулось до ТзОВ «Стіомі-холдінг» із
претензією №8 від 27.11.2012р., в якій
просило перерахувати на розрахунковий
рахунок товариства неоплачену суму
договору, за поставлену сировину, що
складає 33214,16грн.

Окрім цього, між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Бакіто»
(кредитор за договором, позивач по
справі) та Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (поручитель за договором,
відповідач-2 по справі) укладено
договір поруки №С-01 від 04.06.2013р., за яким
поручитель поручився перед кредитором
за виконання обов'язків Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Стіомі-Холдінг» за договором,
передбаченим ст.2 цього договору, щодо
оплати за товар у разі прострочення
такої оплати боржником (п.1.1).

Відповідно до умов договору, під
основним договором розуміються:
видаткові накладні № РН-0001360 від
22.12.2011р. - товар на суму 36474,24грн. з ПДВ,
№127 від 08.02.2012р. - товар на суму 17388,00грн.
з ПДВ та №1219 від 05.10.2012р. - товар на суму
3440,40грн. з ПДВ (п.2.1) Відповідальність
поручителя перед кредитором
обмежується сплатою 500,00грн. Поручитель
не відповідає за відшкодування
боржником збитків, сплату процентів,
неустойки (штрафу, пені) за основним
договором (п.1.2).

Зважаючи на те, що претензію №8
залишено ТзОВ «Стіомі-холдінг» без без
відповіді та задоволення, ТзОВ
«Бакіто» звернулось до суду із
позовною вимогою про стягнення з
відповідача-1 на свою користь 32714,16грн.
заборгованості, 259,42грн. індексу
інфляції, 1853,65грн. 3% річних, а також
солідарно із обох відповідачів 500,00грн.
заборгованості.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є
зокрема договори та інші правочини.

Як передбачено ч.1 ст.712 ЦК України та ч.1
ст.265 ГК України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Проте, судом встановлено, що 25.04.2012р.
господарським судом міста Києва
порушено провадження у справі
№5011-46/5221-2012 про банкрутство ТзОВ
«Стіомі-холдінг». Ухвалою суду від
08.07.2013р. по вказаній справі введено
процедуру розпорядження майном ТзОВ
«Стіомі-холдінг» та призначено
розпорядником майна вказаного
товариства арбітражного керуючого
Завору Олега Івановича. На виконання
вимог ухвали суду, 18.07.2013р. в газеті
«Урядовий кур'єр» №127 (4578) опубліковано
оголошення про порушення провадження у
справі про банкрутство відповідача-1 та
зазначено, що заяви кредиторів
приймаються протягом 30 днів з дня
опублікування оголошення.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду №15 від 18.12.2009р., а
саме п.54, визначено, що Закон України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
і ГПК України не містять приписів
стосовно заборони прийняття судом
позовної заяви до боржника, щодо якого
вже порушено справу про банкрутство, а
також стосовно вирішення спору за цим
позовом по суті. Порушення справи про
банкрутство не віднесено статтею 62 ГПК
України до підстав для відмови судом у
прийнятті позовної заяви. Тому суди
мають у встановленому ГПК України
порядку приймати позовні заяви до
особи, щодо якої порушено справу про
банкрутство і вирішувати спір за цією
вимогою по суті за правилами позовного
провадження до опублікування в
офіційному друкованому органі
оголошення про порушення справи про
банкрутство. Після публікації
оголошення господарський суд на
підставі частини першої статті 79 ГПК
України ухвалою суду зупиняє позовне
провадження і роз'яснює позивачу зміст
і наслідки частини другої статті 14
Закону. Якщо позивач не звернувся у
місячний строк з дня публікації із
заявою про визнання його вимог до
боржника у справі про банкрутство,
господарський суд поновлює позовне
провадження та відмовляє у задоволенні
позову на підставі частини другої
статті 14 Закону.

Суд звертає увагу, що 19.01.2013 р. набрав
чинності Закон України №4212-VI від
22.12.2011р. «Про внесення змін до Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», яким Закон
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» викладено в
новій редакції.

Відповідно до п.1-1 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
викладеного у новій редакції,
положення цього Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження в
яких порушено після набрання чинності
цим Законом; положення цього Закону, що
регулюють продаж майна в провадженні у
справі про банкрутство, застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження у
яких порушено до набрання чинності цим
Законом; положення, що регулюють
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Оскільки ухвалу про порушення
провадження у справі про банкрутство
ТзОВ «Стіомі-Холдінг» винесено 25.04.2012р.,
тобто, до дня набрання чинності
вказаним Законом, під час розгляду
справи застосовуються положення
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» до внесення
змін Законом №4212-VI від 22.11.2011р.

У рішенні Конституційного суду України
від 09.02.1999р. у справі №1-7/99 (справа про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів) зазначено,
що положення частини першої статті 58
Конституції України про зворотну дію в
часі законів та інших
нормативно-правових актів у випадках,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, стосується
фізичних осіб і не поширюється на
юридичних осіб. Але це не означає, що
цей конституційний принцип не може
поширюватись на закони та інші
нормативно-правові акти, які
пом'якшують або скасовують
відповідальність юридичних осіб.
Проте, надання зворотної дії в часі
таким нормативно-правовим актам може
бути передбачено шляхом прямої
вказівки про це в законі або іншому
нормативно-правовому акті.

З огляду на це, суд вважає, що до спірних
правовідносин між сторонами необхідно
застосовувати Закон України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
в редакції Закону від 30.06.1999р., зі
змінами та доповненнями, чинній на
момент порушення провадження у справі
про банкрутство №5011-46/5221-2012, про що,
зокрема, зазначено в ухвалі
господарського суду міста Києва від
20.11.2013р. у справі №5011-46/5221-2012.

Відповідно до з ч. 1 ст. 14 Закону,
конкурсні кредитори за вимогами, які
виникли до дня порушення провадження у
справі про банкрутство, протягом
тридцяти днів від дня опублікування в
офіційному друкованому органі
оголошення про порушення провадження у
справі про банкрутство зобов'язані
подати до господарського суду письмові
заяви з вимогами до боржника, а також
документи, що їх підтверджують.

Аналізуючи інформацію, розміщену у
Єдиному державному реєстрі судових
рішень (офіційний сайт: www.reyestr.court.gov.ua),
судом встановлено, що в ухвалі
господарського суду міста Києва від
20.11.2013р. по справі №5011-46/5221-2012 зазначено,
що ТзОВ «Бакіто» 22.10.2013р. направило на
адресу суду заяву від 21.10.2013р. про
грошові вимоги до боржника на суму
36474,23грн., що виникли у зв'язку з
неповною оплатою Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Стіомі-Холдінг» товарів, отриманих
від вказаної особи.

На підтвердження своїх вимог зі сплати
боргу, інфляційних втрат, 3% річних та
судових витрат у справі про
банкрутство Товариство з обмеженою
відповідальністю "Бакіто" подало до
суду копію договору купівлі-продажу
№1112 від 01.11.2010р., видаткової накладної
№ РН-0001360 від 22.12.2011р. на суму 36474,24 грн. і
рахунку-фактури № СФ-0002681 від 22.12.2011р. на
суму 36474,24грн. (без посилання на
будь-який господарський договір),
довіреності на отримання цінностей від
22.12.2011р., видаткової накладної №127 від
08.02.2012р. на суму 17388,00грн. за договором
№003 від 01.01.2012р. і рахунку-фактури №152
від 08.02.2012р. на суму 17388,00грн.,
довіреності на отримання цінностей від
08.02.2012р., видаткової накладної №1219 від
05.10.2012р. на суму 2867,00грн. за договором
№003 від 04.01.2012р., банківські виписки,
копію претензії на суму 33214,16грн. з
доказами її надсилання боржнику,
розрахунок ціни позову.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(надалі - Закон), у попередньому
засіданні господарський суд розглядає
реєстр вимог кредиторів, вимоги
кредиторів, щодо яких були заперечення
боржника і які не були включені
розпорядником майна до реєстру вимог
кредиторів.

Виходячи зі змісту ст.15 Закону, за
результатами розгляду господарський
суд виносить ухвалу, в якій
зазначається розмір визнаних судом
вимог кредиторів, які включаються
розпорядником майна до реєстру вимог
кредиторів, та призначається дата
проведення зборів кредиторів. Реєстр
вимог кредиторів повинен включати усі
визнані судом вимоги кредиторів. У
реєстрі вимог кредиторів повинні
міститися відомості про кожного
кредитора, розмір його вимог за
грошовими зобов'язаннями чи
зобов'язаннями щодо сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та інші
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів),
черговість задоволення кожної вимоги,
окремо розмір неустойки (штрафу, пені).

В ухвалі попереднього засідання
господарського суду міста Києва від
20.11.2013р. у справі №5011-46/5221-2012 зазначено,
що оскільки на даній стадії
провадження у справі розглядаються
лише конкурсні грошові вимоги до
боржника, тобто ті, прострочення
виконання грошового обов'язку за якими
мало місце до 25.04.2012р., грошові вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бакіто», що виникли
до порушення провадження у справі
№5011-46/5221-2012 не підлягають розгляду
судом та вважаються погашеними. Відтак,
п.3 вказаної ухвали вимоги конкурсних
кредиторів, серед яких, вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бакіто» в частині,
що виникли до порушення провадження у
справі та заявлені після закінчення
строку, встановленого для їх подання,
або не заявлені взагалі, визнано
такими, що не розглядаються і
вважаються погашеними.

Господарським судом міста Києва у
вказаній ухвалі зазначено, що з поданих
ТзОВ «Бакіто» документів не видається
можливим визначити момент
прострочення боржника у відносинах з
даною особою, оскільки поданий договір
не пов'язаний з поданими первинними
бухгалтерськими документами, а ці
документи не встановлюють строку для
оплати товарів, що поставлялися. При
цьому, суд не вважає за можливе
рахувати момент прострочення боржника
у порядку ч.2 ст.530 Цивільного кодексу
України через сім днів з дати отримання
боржником у грудні 2012 року претензії
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бакіто», оскільки у
тексті такої претензії вказана особа
посилається на те, що правовідносини
між сторонами виникни з договору
купівлі-продажу № 112 від 01.11.2010р., а борг
підтверджується накладними, які
виписані за договором №003 від 04.01.2012р.
або взагалі без посилання на жодний
договір.

Описані первинні бухгалтерські
документи, подані кредитором, правова
позиція боржника і розпорядника майна
щодо його вимог, а також
невідповідність у документації,
поданій Товариством з обмеженою
відповідальністю «Бакіто», дає
підстави вести мову про можливу
наявність у вказаної особи як поточних,
так і конкурсних грошових вимог до
боржника, визначити точні суми яких
суду не видається за можливе з поданих
доказів.

В той же час, розглядаючи справу
№914/3081/14 суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

Як вбачається із поданого позивачем
розрахунку, товар, поставлений згідно
накладної №1219 від 02.10.2012р., повністю
оплачено відповідачем-1 05.10.2012р., в той
час як заборгованість перед ТзОВ
«Бакіто» виникла у ТзОВ
«Стіомі-Холдінг» внаслідок часткової
оплати за товар, отриманий за
видатковими накладними №РН-0001360 від
22.12.2011р. та №127 від 08.02.2012р.

Так, відповідно до видаткової
накладної №РН-0001360 від 22.12.2011р.,
відповідачу-1 поставлено товар на суму
36474,24грн. У графі «Замовлення»
зазначено: «Рахунок-фактура №СФ-0002681
від 22.12.2011р.», посилання на будь-який
укладений між сторонами договір
відсутні.

Можливість здійснення поставки
товарів без укладення договору
передбачено ч.5 ст.265 ГК України.

У цьому рахунку-фактурі, копію якого
долучено до позовної заяви, визначено
назву товару, що поставляється, її
кількість та ціну, загальну суму до
сплати, а також зазначено, що рахунок
дійсний до сплати до 22.12.2011р.

Із поданих ТзОВ «Бакіто» претензії №8
від 27.11.2012р. та розрахунку позовних
вимог вбачається, що отриманий згідно
видаткової накладної №РН-0001360 від
22.12.2011р. товар частково оплачено
відповідачем-1 на суму 20648,08грн.
платежами від 09.02.2012р. та 23.02.2012р.,
відтак, неоплаченим залишився товар на
суму 15826,16грн.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено ч.1 ст.612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до видаткової накладної №127
від 08.02.2012р. відповідачу-1 поставлено
товар на суму 17388,00грн., який, як
вбачається з матеріалів справи,
останнім не оплачено.

У цій накладній як підставу поставки
товару зазначено договір №003 від
04.01.2012р., який до матеріалів справи не
долучено, а також рахунок на оплату
покупцю №152 від 08.02.2012р.

У цьому рахунку, копію якого долучено
до позовної заяви, визначено назву
товару, що поставляється, її кількість
та ціну, загальну суму до сплати, а
також зазначено, що оплата цього
рахунку означає погодження з умовами
поставки товарів, а товар
відпускається за фактом надходження
коштів на розрахунковий рахунок
постачальника.

Встановлення обов'язку покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата) передбачено ст.693 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що грошове зобов'язання
ТзОВ «Бакіто» в частині оплати 15826,16грн.
за товар, поставлений згідно із
видаткової накладної №РН-0001360 від
22.12.2011р. та 17388,00грн. за товар,
поставлений згідно видаткової
накладної №127 від 08.02.2012р., виникло до
моменту порушення провадження у справі
про банкрутство ТзОВ «Стіомі-Холдінг»,
відтак, зазначені грошові вимоги є
конкурсними в розумінні Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
так само як і вимоги про стягнення
259,42грн. індексу інфляції та 1853,65грн. 3%
річних.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити, оскільки грошові вимоги
ТзОВ «Бакіто» як конкурсного кредитора
в розумінні Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
не розглядаються і вважаються
погашеними, про що зазначено в п.3
ухвали попереднього засідання
господарського суду міста Києва від
20.11.2013р. у справі №5011-46/5221-2012.

Також суд приходить до висновку, що у
задоволенні позовних вимог в частині
солідарного стягнення 500,00грн. із ТзОВ
«Стіомі-Холдінг» та ФО-П ОСОБА_1 слід
відмовити, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Як встановлено ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України, у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.543 ЦК України, у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Виконання
солідарного обов'язку у повному обсязі
одним із боржників припиняє обов'язок
решти солідарних боржників перед
кредитором. Таким чином, оскільки
заборгованість, що є предметом позову
вважається повністю погашеною
відповідачем-1, підстави для
задоволення позовних вимог в частині
солідарного стягнення боргу не
вбачаються.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України,
судовий збір у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог, а
відтак, витрати зі сплати судового
збору слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Строк і порядок оскарження рішення
суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 11.11.2014р.

Суддя
Щигельська О.І.