ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

07.11.2014р.
Справа № 907/926/14

За позовом комунального підприємства
«Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства м. Ужгорода», м. Ужгород

ДО приватного вищого навчального
закладу «Карпатський університет
імені Августина Волошина», м. Ужгород

ПРО зобов'язання укладення договору на
подачу води з комунального водопроводу
та приймання стічних вод до
комунальної каналізації

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача - Подсоліна Л.В. -
представник за довіреністю №04 від
02.01.2014р.

від відповідача - Човганин М.І. -
представник за довіреністю від 24.10.2014р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства м. Ужгорода», м. Ужгород
звернулось до Господарського суду
Закарпатської області з позовом до
приватного вищого навчального закладу
«Карпатський університет імені
Августина Волошина», м. Ужгород про
зобов'язання укладення договору на
подачу води з комунального водопроводу
та приймання стічних вод до
комунальної каналізації.

Ухвалою Господарського суду
Закарпатської області від 23.09.2014р.
порушено провадження у справі №907/926/14
та призначено справу до розгляду на
07.10.2014р.

Ухвалою суду від 07.10.2014р. розгляд справи
було відкладено на 27.10.2014р.

В засіданні суду 27.10.2014р. судом, за
письмовою згодою сторін у справі, у
відповідності до вимог ст. 77 ГПК
України оголошено перерву в судовому
засіданні до 07.11.2014р.

Представник позивача підтримує
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі з підстав, викладених у позовній
заяві, посилаючись на їх
обґрунтованість наявними у справі
матеріалами. Зокрема, в обґрунтування
своєї позиції вказує на те, що на
виконання вимог ст.. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач зобов'язаний укласти договір
на надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виробником на основі
типового договору, однак відповідач
ухилився від укладення договору, що є
порушенням вищевказаного закону.
Зазначає, що на вулиці Гвардійській
(зокрема біля будинку № 19) наявна та
справно функціонує вулична
загально-сплавна каналізація. При
облаштуванні благоустрою
прибудинкової території, дощові та
снігові стоки мають відводяться до
загально - сплавної дворової
каналізації. До обов'язків
балансоутримувача входить утримання у
належному стані прибудинкової
території, ділянки дворової
каналізаційної мережі, яка знаходиться
у нього на балансі, дощоприймача тощо.
При бажанні, власник будівлі,
балансоутримувач може запроектувати
за облаштувати необмежену кількість
зливо приймальних колодязів з
підключенням їх до дворової
загально-сплавної каналізації з метою
благоустрою прибудинкової території.
Технічних умов на проведення таких
робіт отримувати у Водоканалі не
потрібно.

При цьому відзначає, що плату за
приймання поверхневих вод здійснюють
тільки суб'єкти господарювання, така
плата не розповсюджується на
населення, яке постійно або тимчасово
мешкає у будинках житлового фонду
населених пунктів України, враховуючи
відомче житло та гуртожитки. Відтак,
враховуючи характер будівлі
відповідача та мету її використання
плата за приймання поверхневих вод від
відповідача не приймається.

Відповідач заперечує з приводу
заявлених позовних вимог з підстав,
викладених у поданому суду письмовому
поясненні та просить суд взяти до уваги
те, що у п.3.3 Договору на подачу води з
комунального водопроводу та приймання
стічних вод до комунальної каналізації
в редакції договору за № 183/14 від 06.08.2014
р. визначена сума «разом 11.84 грн. за
куб.м.», однак не зазначено за які саме
види наданих послуг визначена дана
сума.

Пунктом 6.4.7 Договору на подачу води з
комунального водопроводу та приймання
стічних вод до комунальної каналізації
в редакції договору за № 183/14 від 06.08.2014
р. передбачено, що «Водоканал має право
припинити подачу води або відключити
каналізаційну мережу Абоненту,
попередивши його про це (офіційним
листом, телеграмою, телефонограмою,
тощо) за три дні до моменту
застосування вказаних санкцій, у разі
несвоєчасного внесення плати за
спожиті послуги за перевищення
допустимих величин показників
шкідливих речовин у стічні води і плати
за стічні води, що потрапляють у
каналізаційні колодязі та
зливоприймачі у періоди дощів та
сніготанення». Однак, зі змісту даного
Договору не випливає, що Позивач не
надає такий вид послуг, як відведення
дощових та снігових стоків, відповідно
не може застосувати до Відповідача
санкції у разі порушення пункту 6.4.7
цього Договору.

Відповідно до вимог ст. 81-1
Господарського процесуального кодексу
України в судових засіданнях складені
протоколи, які долучено до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 07.11.2014р. судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та їх
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
питну воду та питне водопостачання»,
послуги з питного водопостачання
надаються споживачам на підставі
договору, укладеного між підприємством
питного водопостачання та
підприємствами, установами,
організаціями, що безпосередньо
користуються централізованим питним
водопостачанням та водовідведенням.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виробником на основі
типового договору.

Затвердження типових договорів є
формою державного регулювання
договірних відносин у сфері
господарювання, яка полягає у
прийнятті відповідним органом
нормативно-правового акту. Згідно із ч.
2 ст.179 Господарського Кодексу України,
Кабінет Міністрів України,
уповноважені ним органи виконавчої
влади можуть рекомендувати суб'єктам
господарювання орієнтовні умови
господарських договорів, а у
визначених законом випадках -
затверджувати типові договори.

Так, рішенням виконавчого комітету
Ужгородської міської ради від 20.04.2011
року № 132 було затверджено Правила
приймання стічних вод підприємств і
організацій у комунальну систему
каналізації м. Ужгорода якими було
затверджено типовий Договір на подачу
води з комунального водопроводу та
приймання стічних вод до комунальної
каналізації м. Ужгорода.

Відповідачу було надано для підписання
два примірника Договору на подачу води
з комунального водопроводу та
приймання стічних вод до комунальної
каналізації м. Ужгорода (далі по тексту
- Договір), який не був повернутий
Позивачу, а, натомість, надіслано два
примірника Протоколу розбіжностей,
яким пропонується внести деякі зміни.

Зокрема, відповідачем не було
погоджено пункти Договору 2.1; п.2.2; п.3.2;
п.3.3; п.6.3.6; п.6.4.2; п.6.4.11; п.7.3; п.11 п11.1; п.11.2;)
та Відповідач пропонує замінити
словосполучення «водовідведення» на
«відведення каналізаційних стоків».
Окрім того, заперечує можливість
застосування пункту 6.4.7 Договору на
подачу води з комунального водопроводу
та приймання стічних вод до
комунальної каналізації в редакції
договору за № 183/14 від 06.08.2014 р. оскільки
зі змісту даного Договору не випливає,
що Позивач надає такий вид послуг, як
відведення дощових та снігових стоків,
відповідно не може застосувати до
Відповідача санкції у разі порушення
пункту 6.4.7 цього Договору.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 ЦК України
господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, безпосередньо із
закону або іншого нормативно-правового
акта, що регулює господарську
діяльність.

Відповідно ст. 627 ЦК України, за статтею
6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК
України укладення господарського
договору є обов'язковим для сторін,
якщо він заснований на державному
замовленні, виконання якого є
обов'язком для суб'єкта господарювання
у випадках, передбачених законом, або
існує пряма вказівка закону щодо
обов'язковості укладення договору для
певних категорій суб'єктів
господарювання чи органів державної
влади або органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 181 ГК України
проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках. Сторона,
яка одержала проект договору, у разі
згоди з його умовами оформляє договір
відповідно до вимог частини першої
цієї статті і повертає один примірник
договору другій стороні або надсилає
відповідь на лист, факсограму тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 181 ГК України за
наявності заперечень щодо окремих умов
договору сторона, яка одержала проект
договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

Рішенням виконавчого комітету
Ужгородської міської ради від 20.04.2011
року № 132 було затверджено Правила
приймання стічних вод підприємств і
організацій у комунальну систему
каналізації м. Ужгорода якими було
затверджено типовий Договір на подачу
води з комунального водопроводу та
приймання стічних вод до комунальної
каналізації м. Ужгорода.

Отже, умови типового договору, що
набули юридично обов'язкового значення
в силу актів цивільного законодавства,
є обов'язковими для сторін договору,
які не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд, окрім випадку, коли
такий відступ пов'язаний з
конкретизацією умов договору, що
кореспондується з положеннями п. 4 ч. 4
ст. 179 ГК України.

Відповідно до ст. 630 цього Кодексу
договором може бути встановлено, що
його окремі умови визначаються
відповідно до типових умов договорів
певного виду, оприлюднених у
встановленому порядку.

Судом встановлено, що запропонований
позивачем до укладення договір
відповідає умовам типових договорів,
затверджених наведеним вище рішенням
міської ради, містить істотні умови
господарського договору та не
суперечить нормам чинного
законодавства, а тому вимоги позивача
визнаються судом обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Зокрема, Правилами користування
системами Централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затвердженими Наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 27.062008 року № 190 (далі по
тексту Правила) визначені терміни, які
вживаються в цих Правилах, а саме п.1.2
визначено, що: «Баланс водоспоживання
та водовідведення - співвідношення між
фактично використаними обсягами води з
усіх джерел водопостачання та обсягами
стічних вод, що відводяться за
визначений термін». Правилами
приймання стічних вод підприємств і
організацій у комунальну систему
каналізації м. Ужгорода, затвердженими
рішенням виконавчого комітету
Ужгородської міської ради від 20.04.2011
року № 132 визначені терміни, що
вживаються у цих Правилах, де в п.1.4.
,абзац другий дається тлумачення
термінів водоспоживання,
водокористування як обсяги споживання
послуг водопостачання та
водовідведення».

Окрім цього, Позивач має Ліцензію серії
АВ № 470987, видану 28.12.2009 року
Міністерством з питань
житлово-комунального господарства
України на здійснення діяльності з
Централізованого водопостачання та
водовідведення.

Статтею 5 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначені
Повноваження центральних органів
виконавчої влади, що забезпечують
формування державної політики у сфері
житлово-комунального господарства,
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
житлово-комунального господарства,
інших державних органів у сфері
житлово-комунальних послуг. Так,
розроблення нормативно-правових актів
щодо формування цін/тарифів на
водопостачання та водовідведення
встановлюються Національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг (далі
Комісія).

Згідно із Постановою Комісії від 13.06.14
року № 662 «Про встановлення тарифів на
централізоване водопостачання та
водовідведення КП «Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода»
встановлені тарифи: на централізоване
водопостачання 6,28 грн. (без ПДВ) та
централізоване водовідведення - 3,58 грн.
(без ПДВ). Таким чином в жодному
нормативно-правовому акті чи
документів, на підставі якого Позивач
здійснює діяльність з
централізованого водопостачання та
водовідведення не йдеться про
водовідведення каналізаційних стоків.

Згідно із Розділом З Договору
надається вичерпний перелік послуг,
тарифів та їх складові на кожну з цих
послуг та їх загальна вартість.
Відповідно до п.3.2. Договору надається
перелік послуг по договору:
водопостачання; водовідведення;
відведення дощових та снігових стоків.
В п.3.3. Договору вказуються тарифи, за
якими проводиться плата за отримані
послуги з водопостачання та
водовідведення: а саме: згідно з
Постановою Комісії від 13.06.14 року № 662
Про встановлення тарифів на
централізоване водопостачання та
водовідведення КП «Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства міста Ужгорода»
встановлені тарифи: на централізоване
водопостачання 6,28 грн. (без ПДВ) та
централізоване водовідведення - 3,58 грн.
(без ПДВ). Разом із ПДВ дана послуга з
водопостачання та водовідведення
складає 11,84 грн. Тому виключення із
розділу 3 пункту 3.3. в частині вартості
послуг, які надаються Позивачем є
недоречним, окрім цього, вартість
послуги є істотною умовою договору.
Окрім того, поняття «фактичне
споживання за вхід водопостачання»
відсутнє у нормативно-правових актах
України.

Що стосується розгляду розбіжностей з
приводу застосування п.6.4.7 договору,
суд констатує наступне.

Так, у розділі 6, пункті 6.4. Договору
визначені права Водоканалу, як
виробника послуг з централізованого
водопостачання та водовідведення, а
саме п.6.4.7. визначено право Водоканалу
припиняти подачу води або відключати
каналізаційну мережу абонента,
попередивши його про це офіційним
листом телеграмою, телефонограмою
тощо, за три дні до моменту
застосування санкцій у разі:
несвоєчасного внесення плати за
спожиті послуги за перевищення
допустимих величин показників
шкідливих речовин у стічні води і плати
за стічні води, що потрапляють у
каналізаційні колодязі та зливо
приймачі у періоди дощів та
сніготанення.

Позивачем в ході судового розгляду
надано суду відомості про те, що на
вулиці Гвардійській (зокрема біля
будинку № 19) наявна та справно
функціонує вулична загально-сплавна
каналізація. При облаштуванні
благоустрою прибудинкової території,
дощові та снігові стоки мають
відводяться до загально - сплавної
дворової каналізації. До обов'язків
балансоутримувача входить утримання у
належному стані прибудинкової
території, ділянки дворової
каналізаційної мережі, яка знаходиться
у нього на балансі, дощоприймача тощо.
При бажанні, власник будівлі,
балансоутримувач може запроектувати
за облаштувати необмежену кількість
зливо приймальних колодязів з
підключенням їх до дворової
загально-сплавної каналізації з метою
благоустрою прибудинкової території.
Технічних умов на проведення таких
робіт отримувати у Водоканалі не
потрібно.

При цьому відзначає, що плату за
приймання поверхневих вод здійснюють
тільки суб'єкти господарювання, така
плата не розповсюджується на
населення, яке постійно або тимчасово
мешкає у будинках житлового фонду
населених пунктів України, враховуючи
відомче житло та гуртожитки. Відтак,
враховуючи характер будівлі
відповідача та мету її використання,
плата за приймання поверхневих вод від
відповідача не приймається.

Відтак, враховуючи доводи позивача та
заперечення відповідача, суд вважає за
необхідне підпункт 6 пункту 6.4.7
Договору на подачу води з комунального
водопроводу та приймання стічних вод
до комунальної каналізації м. Ужгорода
від 06.08.2014р. №183)14 «несвоєчасного
внесення плати за спожиті послуги за
перевищення допустимих величин
показників шкідливих речовин у стічні
води і плати за стічні води, що
потрапляють у каналізаційні колодязі
та зливо приймачі у періоди дощів та
сніготанення» викласти в наступній
редакції: «несвоєчасного внесення
плати за спожиті послуги за
перевищення допустимих величин
показників шкідливих речовин у стічні
води».

Відповідно до статті 20 Господарського
кодексу України кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
зокрема, шляхом установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин, а також іншими
способами, передбаченими законом.

Згідно з ч. 6 статті 13 Цивільного
кодексу України у разі недодержання
особою при здійсненні своїх прав вимог,
які встановлені частинами другою -
п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати
її припинити зловживання своїми
правами, а також застосувати інші
наслідки, встановлені законом.

Отже, виходячи із загальних засад
цивільного та господарського
законодавства, та судочинства,
враховуючи право особи на захист у суді
порушених або невизнаних прав, та межі
здійснення особою цивільних і
господарських прав, і виконання нею
обов'язків, можна дійти висновку, що в
разі невизнання споживачем права
виробника (виконавця) послуг на
укладення договору про надання
житлово-комунальних послуг, який
відповідає вимогам типового договору,
таке право підлягає захисту судом на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії (аналогічну правову
позицію викладено в постанові
Верховного Суду України від 10.10.2012).

Згідно з ч. 2 статті 187 Господарського
кодексу України день набрання чинності
рішенням суду, яким вирішено питання
щодо переддоговірного спору,
вважається днем укладення
відповідного господарського договору,
якщо рішенням суду не визначено інше.

Відповідно до ч. 7 статті 180
Господарського кодексу України
строком дії господарського договору є
час, впродовж якого існують
господарські зобов'язання сторін, що
виникли на основі цього договору. На
зобов'язання, що виникли у сторін до
укладення ними господарського
договору, не поширюються умови
укладеного договору, якщо договором не
передбачено інше.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 статті 631
Цивільного кодексу України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.
Сторони можуть встановити, що умови
договору застосовуються до відносин
між ними, які виникли до його укладення.

Враховуючи викладене, суд вважає за
доцільне захистити права позивача, та у
відповідності до ст. 631 Цивільного
кодексу України, ч. 7 ст. 180
Господарського кодексу України, ч. 2 ст.
187 Господарського кодексу України
визнати договір, проект якого був
надісланий відповідачу 06.08.2014 р.
укладеним з викладенням підпункту 6
пункту 6.4.7 договору в новій редакції.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору покладаються
на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати укладеним договір на
подачу води з комунального водопроводу
та приймання стічних вод до
комунальної каналізації №183)14 між
комунальним підприємством «Виробниче
управління
водопровідно-каналізаційного
господарства м. Ужгорода», м. Ужгород та
приватним вищим навчальним закладом
«Карпатський університет імені
Августина Волошина», м. Ужгород на
умовах, які запропоновані комунальним
підприємством «Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства м. Ужгорода», м. Ужгород в
проекті договору за винятком підпункту
6 пункту 6.4.7, який викласти в наступній
редакції: «несвоєчасного внесення
плати за спожиті послуги за
перевищення допустимих величин
показників шкідливих речовин у стічні
води».

3. Стягнути з приватного вищого
навчального закладу «Карпатський
університет імені Августина Волошина»,
м. Ужгород на користь комунального
підприємства «Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства м. Ужгорода», м. Ужгород
суму 1218грн. у відшкодування витрат по
сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення виготовлено
19.11.2014р.

Суддя
О.Ф. Ремецькі