ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року Справа № 914/1407/14
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Грейц К.В.,суддів
:Бакуліної С.В. (доповідач),
Ходаківської І.П.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали касаційної скаргиПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"на постановувід 30.09.2014
Львівського апеляційного
господарського судуу справі№
914/1407/14господарського суду Львівської
областіза позовомПублічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз
України"доКомунального підприємства
"Дрогобичтеплоенерго"простягнення
штрафних санкційв судовому засіданні
взяли участь представники :від
позивача: від відповідача:Бернацька
О.В. (довіреність № 14-102 від 18.08.2014) не
з'явилисьВ С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду
Львівської області (суддя Ділай У.І.)
від 01.07.2014, залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду (головуючий суддя -
Марко Р.І., судді - Желік М.Б., Костів Т.С.)
від 30.09.2014, у справі № 914/1407/14 позовні
вимоги задоволено частково; стягнуто з
Комунального підприємства
"Дрогобичтеплоенерго" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 30 554,89 грн пені, 3 270,38
грн інфляційних втрат, 41 901,41 грн 3 %
річних, всього - 75 726,68 грн; 1 667,31 грн
судового збору; в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати ухвалені по справі судові
акти та прийняти нове рішення, яким
позов задовольнити повністю,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
а саме: ст.ст.549-552 ЦК України, ст.233 ГК
України, ст.ст.42, 43, 83, 84 ГПК України.

Відзиву на касаційну скаргу відповідач
не надіслав.

Відповідач не скористався наданим
процесуальним правом на участь в
засіданні суду касаційної інстанції.

Заслухавши пояснення по касаційній
скарзі представника позивача, який
підтримав викладені в ній доводи,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в постанові
апеляційного господарського суду,
колегія суддів Вищого господарського
суду України приходить до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
Господарського суду Львівської
області з позовом про стягнення з
Комунального підприємства
"Дрогобичтеплоенерго" 506 705,37 грн
заборгованості за договором
купівлі-продажу природного газу.

Судами встановлено таке.

30.09.2011 між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(продавець) та Комунальним
підприємством "Дрогобичтеплоенерго"
(покупець) було укладено договір
купівлі-продажу природного газу
№14/2347/11 (договір).

Відповідно до п.1.1. договору продавець
зобов'язався передати у власність
покупцю у IV кварталі 2011 та у 2012
імпортований природний газ (за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на
митну територію України ПАТ "НАК
"Нафтогаз України") для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням та релігійними
організаціями, а відповідач у свою
чергу зобов'язався приймати та
оплачувати газ на умовах цього
договору.

Згідно п.2.1 договору продавець передає
покупцеві з 01.10.2011 по 31.12.2012 газ в обсязі
до 18500 тис. куб. м.

Відповідно до п.п.3.3., 3.4. договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го
числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, покупець зобов'язався
надати продавцеві підписані і
скріплені печатками покупця та
газотранспортного підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використання газу, його
фактична ціна і вартість. Продавець не
пізніше 8-го числа зобов'язався
повернути покупцеві та
газотранспортному підприємству по
одному примірнику оригінала акта,
підписаного уповноваженим
представником та скріпленого печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

Згідно з п.5.5. договору загальна сума
вартості природного газу за цим
договором складається із сум вартості
місячних поставок газу.

Згідно з п.6.1 договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Пунктом 11.1. договору сторони погодили,
що договір набуває чинності з дати
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, діє в
частині реалізації газу з 01.10.2011 до
31.12.2012, а в частині проведення
розрахунків - до повного погашення
заборгованості.

На виконання взятих на себе зобов'язань
за договором Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" протягом
жовтня 2011, жовтня - грудня 2012 передала, а
Комунальне підприємство
"Дрогобичтеплоенерго" прийняло
природний газ в обсязі 3 756, 224 тис. куб. м
на загальну суму 4 917 648,47 грн, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями актів
приймання-передачі природного газу: №3
льв. Н. Від 31.10.2011 на суму 939 091,78 грн.; б/н
від 31.10.2012 на суму 433,34 грн.; б/н від 27.11.2012
на суму 509 227,74 грн; б/н від 30.11.2012 на суму 1
076,16 грн; б/н від 25.12.2012 на суму 1 340 883,96
грн; б/н від 31.12.2012 на суму 2 125 147,12 грн; б/н
від 31.12.2012 на суму 1 788,37 грн, підписаними
уповноваженими представниками обох
сторін та скріпленими відтисками їх
печаток без жодних зауважень та
застережень.

Відповідач порушив взяті на себе
договірні зобов'язання в частині
здійснення оплати за отриманий від
позивача природний газ, внаслідок чого
станом на 10.01.2014 заборгував перед
позивачем 222 425,29 грн, що і слугувало
підставою для звернення Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до суду з позовом про стягнення з
Комунального підприємства
"Дрогобичтеплоенерго" суми основної
заборгованості в розмірі 222 425,29 грн, 85
183,66 грн пені, 153 924,62 грн штрафу, 3 270,38 грн
інфляційних втрат та 41 901,41 грн трьох
процентів річних.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суди правомірно виходили із такого.

Відповідно до вимог ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку, а згідно ст.526 ЦК України,
ст.193 ГК України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, актів
цивільного законодавства, а при
відсутності таких вказівок -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до ст.599 ЦК
України, ст.202 ГК України зобов'язання
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Судами встановлено, що позивач свої
зобов'язання за договором №14/2347/11 на
купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011 виконав належним чином,
поставивши відповідачу природний газ
на загальну суму 4 917 648,47 грн, а
відповідач порушив взяті на себе
договірні зобов'язання щодо оплати
вартості поставленого природного газу.
Станом на 10.01.2014 сума основного боргу
відповідача за природний газ, спожитий
в жовтні - грудні 2012 становила 222 425,29
грн.

Вищевказану заборгованість
відповідачем у повному обсязі було
сплачено 01.04.2014, що підтверджується
платіжним дорученням №298 від 01.04.2014 на
суму 222 425,29 грн.

Згідно штампу поштового відділення, що
міститься на конверті, в якому
позивачем скеровано позовні матеріали
на адресу Господарського суду
Львівської області, із позовом про
стягнення з відповідача 222 425,29 грн
основного боргу за договором № 14/2347/11
на купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011 позивач звернувся до суду 07.04.2014.

Враховуючи, що станом на момент
звернення позивача до суду із даним
позовом заборгованість відповідача
перед позивачем за поставлений
природний газ була сплачена у повному
обсязі, а, відтак, в цій частині
позовних вимог відсутнє порушення прав
та охоронюваних законом інтересів
позивача, що згідно ст.1 ГПК України є
обов'язковою підставою для звернення
до суду із позовом.

Касаційна інстанція погоджується з
висновком судів про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
в частині стягнення з відповідача на
користь позивача 222 425,29 грн основного
боргу.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Частиною 1 ст.612
ЦК України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до п.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Здійснивши перерахунок належних до
стягнення з відповідача на користь
позивача трьох процентів річних та
інфляційних, касаційна інстанція
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про наявність
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивача 3 270,38 грн інфляційних
втрат та 41 901,41 грн трьох процентів
річних.

Відповідно до ч.2 ст.193, ч.1 ст.216 ГК
України порушення зобов'язання є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до вимог ст.230 ГК України у
разі невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити штрафні санкції
(неустойку, пеню, штраф).

Згідно з ч.6 статті 231 ГК України штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст.549 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів, за
прострочку платежу, пеню у розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п.7.2 договору у разі
невиконання покупцем п.6.1. договору,
яким визначено порядок та строки
оплати природного газу, він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

Із посиланням на вищенаведений пункт
договору позивачем заявлено до
стягнення з відповідача штраф у
розмірі 153 924,62 грн, з яких за
зобов'язаннями листопада 2012 - 5 039,14 грн,
за зобов'язаннями грудня 2012 - 148 885,48 грн,
а також пеню у розмірі 85 183,66 грн, в тому
числі за зобов'язаннями листопада 2012 за
період з 23.01.2013 по 26.02.2013, в сумі 988,00 грн
та за зобов'язаннями грудня 2012 за
період з 23.01.2013 по 14.07.2013 в сумі 84 195,66 грн.

За змістом ст.ст.256-258 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Так, зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258
ЦК України).

У відповідності до положень ст.261 ЦК
України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

З врахуванням змісту ч.6 ст.232 та п.п.6.1,
7.2. договору право позивача на
нарахування пені виникло з наступного
дня, коли зобов'язання щодо оплати
природного газу мало бути виконане
відповідачем, тобто за зобов'язаннями
листопада 2012 - з 15.12.2012, за
зобов'язаннями грудня 2012 - з 15.01.2013.
Право позивача на нарахування
відповідачу штрафу в розмірі 7% виникло
за зобов'язаннями листопада 2012 - з
14.01.2013, за зобов'язаннями грудня 2012 - з
15.02.2013.

Із даним позовом позивач звернувся до
суду 07.04.2014, а відтак колегія суддів
погоджується з висновками
господарський судів про пропуск
позивачем визначеного п.1 ч.2 ст.258 ЦК
України строку позовної давності для
пред'явлення вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Згідно вимог ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи заяву відповідача,
викладену у відзиві на позовну заяву
б/н від 12.05.2014 та письмових поясненнях
б/н від 03.06.2014, колегія суддів
погоджується із висновками судів, що до
задоволення підлягають позовні вимоги
в частині стягнення пені за період з
07.04.2013 по 14.07.2013, що становить 38 193,61 грн, а
в задоволенні позовних вимог про
стягнення штрафу, а також пені за
зобов'язаннями листопада 2012 за період з
23.01.2013 по 26.02.2013 та за зобов'язаннями
грудня 2012 року за період з 23.01.2013 по
06.04.2013 слід відмовити у зв'язку із
пропуском позивачем строку позовної
давності.

В зазначених частинах ухвалені по
справі судові акти сторонами не
оскаржуються.

Разом з тим, в процесі розгляду справи в
суді першої інстанції відповідач
клопотав перед судом про зменшення
нарахованої до стягнення пені.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з п.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26.12.2011 (із змінами і доповненнями)
встановлено, що, вирішуючи, в тому числі
й з власної ініціативи, питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питань про можливість
зменшення неустойки, суд повинен взяти
до уваги винятковість випадку,
матеріальні інтереси обох сторін, їх
фінансований стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
оцінити співвідношення розміру
заявлених штрафних санкцій, зокрема, із
розміром збитків кредитора.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Відповідно до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Обґрунтовуючи наявність підстав для
зменшення розміру пені, відповідач
посилається на важкий фінансовий стан
підприємства, несвоєчасне погашення з
державного бюджету заборгованості з
різниці в тарифах, отримання
природного газу виключно для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, низьку
платоспроможність та несвоєчасність
розрахунку споживачів послуг. На
підтвердження наведеного,
відповідачем подано суду, зокрема,
довідку про стан дебіторської
заборгованості та
претензійно-позовної роботи станом на
01.12.2013; звіт про фінансові результати за
січень-грудень 2013; Договір №155/30 від
13.02.2014 про організацію
взаєморозрахунків відповідно до п.2
ст.16 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 рік", Генеральний
договір кредитної лінії №70 від 30.10.2012.

Оцінивши подані відповідачем докази в
їх сукупності, з огляду на те, що
матеріалами справи підтверджується, що
порушення зобов'язання відповідачем не
потягло за собою значних збитків для
позивача, враховуючи ступінь виконання
зобов'язання боржником (відсутність
боргу за договором на момент звернення
з позовом до суду, незначні строки
прострочення платежів), майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні та їх інтереси, у
відповідності до вимог статті 233 ГК
України та на підставі пункту 3 статті 83
ГПК України, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду правомірно
погодилась з висновками місцевого
господарського суду про наявність
підстав для зменшення розміру пені, що
підлягає стягненню з відповідача, на 20 %
- до 30 554,89 грн.

За оцінкою суду апеляційної інстанції
присуджені до стягнення три проценти
річних та інфляційні втрати певною
мірою компенсують понесені позивачем
втрати через прострочку здійснення
платежів.

Статтею 129 Конституції України
встановлено, що основними засадами
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Згідно із ст.43 ГПК
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

За оцінкою судів скаржник не надав
доказів на спростування висновків
місцевого господарського суду,
викладених у рішенні Господарського
суду Львівської області від 01.07.2014 у
даній справі.

Беручи до уваги все наведене та вимоги
чинного законодавства в їх сукупності,
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування постанови Львівського
апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119,
ст.11111 ГПК України, Вищий господарський
суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 у справі
№ 914/1407/14 залишити без змін.

Головуючий-суддя
К.Грейц

Судді
С.Бакуліна

І.Ходаківська