ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2014 р.
Справа № 914/3650/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Гутьєвої В.В.

при секретарі Петровській Н.Я.

розглянув матеріали справи за позовною
заявою: Фірми "Люстдорф" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю, м. Іллінці, Вінницька
область

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трускавецьінвест", м.
Трускавець, Львівська область

про стягнення заборгованості на суму 37
527,08 грн.

за участю представників:

від позивача: Кузик Р.Є. - представник

від відповідача: не з'явився

Відповідно до ст.20 ГПК України
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді заявлено не було. На підставі ст.22
ГПК України роз'яснено процесуальні
права та обов'язки сторін.

ВСТАНОВИВ:

Суть заяви: Позов заявлено Фірмою
"Люстдорф" у формі товариства з
обмеженою відповідальністю до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трускавецьінвест"
про стягнення заборгованості на суму 37
527,08 грн.

Ухвалою суду від 15.10.2014 р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 03.11.2014 р.

Підстави відкладення розгляду справи
викладені в ухвалі суду від 03.11.2014 р.

17.11.2014 р. представник позивача в судове
засідання з'явився, вимоги суду,
викладені в ухвалі від 15.10.2014 р.
виконав, позов підтримав з підстав,
зазначених у позовній заяві,
поясненнях наданих у судовому
засіданні, просив стягнути з
відповідача 37 527,08 грн. заборгованості
за договором поставки № ЛВ-42667 від 01
січня 2013 р.

17.11.2014 р. представник відповідача в
судове засідання не з'явився,
письмового відзиву щодо суті позовних
вимог не подав, жодних доказів сплати
суми боргу повністю чи частково не
надав, клопотання про відкладення
розгляду справи на адресу суду не
направив, хоч належним чином був
повідомлений про час і місце судового
засідання.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши
представника позивача, суд встановив:

01.01.2013 р. між Фірмою "Люстдорф" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю (надалі позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Трускавецьінвест"
(надалі відповідач) укладено договір
поставки № ЛВ-42667 від 01 січня 2013 р.
Відповідно до п. 1.1 договору поставки №
ЛВ-42667 від 01 січня 2013 р. продавець
зобов'язується передати у власність
покупця товар - продукти харчування,
виготовлені продавцем та інші, що
зазначені в накладній (далі - товар), а
покупець в порядку та на умовах,
визначених цим договором,
зобов'язується прийняти й оплатити
товар. Згідно з п. 3.3 договору покупець
зобов'язаний здійснити повний
розрахунок за одержану партію товару в
готівковому порядку за накладними
упродовж 7 календарних днів з моменту
поставки, шляхом переказу покупцем
грошових коштів на поточний рахунок
продавця, що визначений у цьому
договорі.

Позивач повністю виконав взяті на себе
зобов'язання за укладеним договором
поставки № ЛВ-42667 від 01 січня 2013 р., що
підтверджується видатковими
накладними, а саме: видатковою
накладною № L00000404 від 08 січня 2014 року на
суму 3199,50 грн.; видатковою накладною №
L00000405 від 08 січня 2014 року на суму 2 114, 64
грн.; видатковою накладною № L00000927 від 15
січня 2014 року на суму 1876,32 грн.;
видатковою накладною № L00000928 від 15
січня 2014 року на суму 5 332,50 грн.;
видатковою накладною № L00001470 від 22
січня 2014 року на суму 2 235,24 грн.;
видатковою накладною № L00001471 від 22
січня 2014 року на суму 6 399,00 грн.;
видатковою накладною № L00001993 від 29
січня 2014 року на суму 1 333,80 грн.;
видатковою накладною № L00001995 від 29
січня 2014 року на суму 7 704,20 грн.;
видатковою накладною № L00003734 від 19
лютого 2014 року на суму 3 686,40 грн.;
видатковою накладною № L00003735 від 19
лютого 2014 року на суму 1 168,32 грн.;
видатковою накладною № L00010617 від 21
травня 2014 року на суму 1 029,60 грн.;
видатковою накладною № L00011378 від 30
травня 2014 року на суму 1 029,60 грн.;
видатковою накладною № L00013653 від 27
червня 2014 року на суму 295,20 грн.;
видатковою накладною № L00013565 від 27
червня 2014 року на суму 734,40 грн.;
видатковою накладною № L00014113 від 04
липня 2014 року на суму 734,40 грн.;
видатковою накладною № L00014114 від 04
липня 2014 року на суму 295,20 грн.;
видатковою накладною № L00015069 від 16
липня 2014 року на суму 295,20 грн.;
видатковою накладною № L00015070 від 16
липня 2014 року на суму 734,40 грн. Загальна
сума поставленого товару за вказаними
накладними становить 38 197,92 грн. За
видатковою накладною № L00000404 від 08
січня 2014 року на суму 3 199,50 грн. сума
заборгованості частково оплачена
відповідачем у розмірі 670,84 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач взяті на себе зобов'язання
за укладеним договором поставки №
ЛВ-42667 від 01 січня 2013 р. не виконав.
Відтак, позивач просить стягнути з
відповідача заборгованість на суму 37
527,08 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного:

Як передбачено ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу
України, однією з підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини. Відповідно
до ст. 174 Господарського кодексу
України однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання є
господарський договір та інші угоди,
передбачені законом, а також угоди не
передбачені законом, але такі, які йому
не суперечать.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору, з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. За
умовами ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності із ст. 193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Позивач повністю виконав зобов'язання
відповідно до укладеного договору
поставки № ЛВ-42667 від 01 січня 2013 р., що
підтверджується видатковими
накладними, долученими до матеріалів
справи, які підписані уповноваженими
представниками сторін та підписи
засвідчені відтисками печаток
юридичних осіб.

Відповідач не виконав своїх
зобов'язань за укладеним договором,
внаслідок чого виникла заборгованість,
яка на момент подання позову становила
37 527,08 грн.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши зібрані у справі докази,
заслухавши думку представника
позивача, cуд дійшов висновку, що вимога
позивача про стягнення заборгованості
з відповідача на суму 37 527,08 грн. є
обґрунтованою, підтверджена
матеріалами справи та підлягає до
задоволення.

Оскільки спір виник через неправомірні
дії відповідача, суд, відповідно до ст.
49 ГПК України, покладає судові витрати
на відповідача в розмірі 1 827,00 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 1, 12, 33, 34, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Трускавецьінвест" (82200, Львівська
область, м. Трускавець, вул. Суховоля,
буд. 61; код ЄДРПОУ № 30439207) на користь
позивача: Фірми "Люстдорф" у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю (22700, Вінницька
область, м. Іллінці, вул. Коцюбинського,
1; код ЄДРПОУ № 23063575) 37 527,08 грн. -
основного боргу, 1 827,00 грн. - судового
збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК
України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку та строки, передбачені ст.ст.
91-93 ГПК України.

Суддя
Гутьєва В.В.