КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р. Справа№ 910/15033/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Боронило І.М. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Нова»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 22.09.2014

у справі № 910/15033/14 (суддя Балац С.В.)

за позовом Приватного
акціонерного товариства «Український
страховий дім»

до Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Нова»

про відшкодування страхової
виплати в сумі 11 079,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Український страховий дім» (далі,
позивач) звернулось до Господарського
суду міста Києва з позовною заявою про
стягнення з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «Нова»
(далі, відповідач) заборгованості з
відшкодування страхової виплати в
розмірі 11 079,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач,
як страховик винної в ДТП особи, не
відшкодував позивачу матеріальну
шкоду, завдану страхувальником
відповідача внаслідок ДТП.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 22.09.2014 позовні вимоги
задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Нова» на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Український страховий дім»
відшкодування страхової виплати в сумі
11 079,00 грн., а також 1 827 грн. судового
збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Нова» звернулось
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, відповідно до якої просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 22.09.2014 у справі №
910/15033/14 та прийняти нове, яким
задовольнити позов в частині стягнення
з АТ «СК «Нова» суми страхового
відшкодування в розмірі 8 113,42 грн. та
відмовити в задоволенні позову в
частині стягнення з АТ «СК «Нова»
страхового відшкодування у розмірі 2
965,58 грн.

Апеляційна скарга відповідача
мотивована тим, що рішення суду є
необґрунтованим та прийнятим з
порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач зазначає, що судом при
прийнятті рішення не було взято до
уваги коефіцієнт фізичного зносу
пошкодженого транспортного засобу в
розмірі 0,4344, розрахований аварійним
комісаром Тищенком П.А. на підставі
звіту.

Також, на думку відповідача, судом
безпідставно не були взяті до уваги
твердження відповідача щодо зменшення
вартості запчастин і матеріалів на
суму податку на додану вартість у
розмірі 1 692,83 грн. Крім того, як зазначає
скаржник, судом першої інстанції не
було з'ясовано факт здійснення ремонту
автомобіля, а позивачем не було надано
акт виконаних робіт з СТО, яка
здійснювала ремонт.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Нова» у справі №
910/15033/14 було передано на розгляд
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя
Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В.,
Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.10.2014
апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження та розгляд
справи призначено на 18.11.2014.

Представник позивача письмового
відзиву на апеляційну скаргу суду не
надав, у судове засідання, призначене
на 18.11.2014, не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судовому
засіданні 18.11.2014 підтримав доводи,
викладені ним у апеляційній скарзі,
просив її задовольнити.

Враховуючи те, що у матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення позивача про дату, час і
місце проведення судового засідання по
розгляду апеляційної скарги, а саме
повідомлення про вручення поштового
відправлення, яке повернулося на
адресу суду із відміткою «за
закінченням терміну зберігання»,
колегія суддів вважає можливим
здійснити перевірку рішення суду
першої інстанції в апеляційному
порядку за наявними матеріалами справи
та без участі представника позивача.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

01.08.2011 між Приватним акціонерним
товариством «Український страховий
дім» та ОСОБА_4 (далі, страхувальник)
укладено Договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів НТ-11 № 1211 Кв105 (далі, Договір)
(том 1, а.с. 9-14), предметом якого є
майнові інтереси страхувальника,
пов'язані із володінням, користуванням
та розпорядженням наземним
транспортним засобом Mitsubishi Lancer НОМЕР_1
2006 року випуску (далі, застрахований
ТЗ), а також додатковим обладнанням до
нього.

04.02.2012 на вул. О. Теліги відбулася
дорожньо-транспортна пригода (далі,
ДТП) за участю застрахованого ТЗ та
транспортного засобу «Nissan Micra» із
державним номерним знаком НОМЕР_2, яким
керувала ОСОБА_5.

Факт ДТП підтверджується, зокрема,
розширеною довідкою № 8956925 про ДТП,
виданої відділом ДАІ Шевченківського
РУ ГУ МВС України в місті Києві (том 1,
а.с. 25-26).

Постановою Шевченківського районного
суду міста Києва від 17.02.2012 у справі №
3/2610/1710/12 встановлено, що ДТП трапилося
внаслідок порушень ОСОБА_5 Правил
дорожнього руху України.

У відповідності до Звіту про оцінку
застрахованого ТЗ від 10.02.2014 (далі, Звіт)
(том 1, а.с. 28-38) встановлено, що вартість
відновлювального ремонту Mitsubishi Lancer
НОМЕР_1 в результаті його пошкодження
при ДТП складає 12 855,00 грн. Матеріальний
збиток, завданий власникові
застрахованого ТЗ складає 12 855,00 грн.

Вказаний Звіт складено суб'єктом
оціночної діяльності суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_6, що
має Кваліфікаційне свідоцтво
оцінювача від 20.12.2003 МФ № 844, видане
Фондом державного майна України, та
згідно зі Свідоцтвом від 30.11.2005 № 4166
вказана фізична особа (оцінювач)
зареєстрована у Державному реєстрі
оцінювачів (далі, оцінювач).

Оцінка виконана у відповідності до
Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні» та Національного
стандарту № 1 «Загальні засади оцінки
майна і майнових прав»; Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів.

Як вбачається зі змісту пункту 3.4.
Звіту, коефіцієнт фізичного зносу
складає 0,0000, оскільки строк
експлуатації застрахованого ТЗ не
перевищує семи років (пункт 7.38.
Методики товарознавчої експертизи та
оцінки колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України, Фонду державного
майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (у
редакції наказу Міністерства юстиції
України, Фонду державного майна
України від 24.07.2009 № 1335/5/1159) (далі,
Методика).

Позивачем за умовами Договору
страхування визнано вищезазначену
дорожньо-транспортну пригоду
страховим випадком та, враховуючи Звіт
оцінювача про визначення вартості
матеріального збитку, завданого
власнику застрахованого автомобіля,
складено страховий акт № НТ-11/1211/Кв/3
від 18.07.2012 та додатковий страховий акт
№ НТ-11/1211/Кв/3 від 27.08.2012 (том 1, а.с. 20-23).

Позивач на підставі Договору
добровільного страхування здійснив
виплату страхового відшкодування в
сумі 11 079,00 грн. таким чином: 2 710,46 грн. -
платіжним дорученням від 18.07.2012 № 4 (том
1, а.с. 60); 7 198,69 грн. - платіжним
дорученням від 28.08.2012 № 906 (том 1, а.с. 59)
та 1 169,85 грн. шляхом утримання вказаної
суми в рахунок страхового платежу в
порядку, передбаченому пунктом 7.3.5.
Договору обов'язкового страхування.

Розрахунки страхового відшкодування
наведено у страховому акті №
НТ-11/1211/Кв/3 та додатковому страховому
акті № НТ-11/1211/Кв/3.

Із матеріалів справи вбачається, що
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_5, як особи, яка експлуатує
автомобіль «Nissan Micra» НОМЕР_2, на
законних підставах, була застрахована
відповідачем на підставі договору
(полісу) АА № 3848100 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. Вказаним
договором (полісом) передбачено, що
ліміт за шкоду, заподіяну майну,
становить 50 000,00 грн., а франшиза - 0,00 грн.

Отже, відповідач є особою, на яку
полісом АА № 3848100 покладено обов'язок з
відшкодування шкоди, завданої під час
експлуатації автомобіля «Nissan Micra»
НОМЕР_2 на час ДТП.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач звертався до відповідача
(страхова компанія, яка застрахувала
відповідальність винної особи в ДТП) з
претензією про виплату страхового
відшкодування в порядку регресу, проте,
дані вимоги відповідачем виконані не
були (том 1, а.с. 62-64). Докази протилежного
у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про страхування» страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

Частиною 1 статті 979 Цивільного кодексу
України визначено, що за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно статті 16 Закону України «Про
страхування» договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Так, як уже зазначалося вище, гр.
ОСОБА_4., яка є власником застрахованого
ТЗ, укладено Договір добровільного
страхування наземного транспорту №
НТ-11 № 1211 Кв105.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону
України «Про страхування» страховий
випадок - подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася із настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Під поняттям страхової суми відповідно
до статті 9 Закону України «Про
страхування» слід розуміти грошову
суму, в межах якої страховик відповідно
до умов страхування зобов'язаний
провести виплату при настанні
страхового випадку. Страхова виплата -
грошова сума, яка виплачується
страховиком відповідно до умов
договору страхування при настанні
страхового випадку. Страхові виплати
за договором страхування життя
здійснюються в розмірі страхової суми
(її частини) та (або) у вигляді
регулярних, послідовних виплат
обумовлених у договорі страхування сум
(ануїтету). Розмір страхової суми та
(або) розміри страхових виплат
визначаються за домовленістю між
страховиком та страхувальником під час
укладання договору страхування або
внесення змін до договору страхування,
або у випадках, передбачених чинним
законодавством. Страхова сума може
бути встановлена по окремому
страховому випадку, групі страхових
випадків, договору страхування у
цілому.

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в
межах суми 11 079,00 грн. право регресної
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток - відповідача, на
якого полісом АА № 3848100 покладено
обов'язок з відшкодування шкоди,
завданої під час експлуатації
автомобіля на час спірної ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Згідно з пунктом 3.9. Методики фізичний
знос обумовлюється погіршенням
технічного стану КТЗ унаслідок
експлуатаційного зносу його
складників. Фізичний знос ураховується
як втрата вартості КТЗ, що виникає в
процесі його експлуатації. Фізичний
знос може розраховуватись у вигляді
коефіцієнта фізичного зносу
складників залежно від технічного
стану КТЗ, який відображає
взаємозв'язок умов експлуатації і
технічного стану КТЗ з вартістю його
складників. Фізичний знос може також
визначатись шляхом урахування
погіршення технічного стану КТЗ
унаслідок отриманих і усунених
пошкоджень залежно від вартості їх
усунення.

Пунктом 7.1. Методики визначено, що
оцінка КТЗ здійснюється переважно із
застосуванням бази оцінки, яка
відповідає ринковій вартості. Ринкова
вартість КТЗ ураховує його
комплектність, укомплектованість і
фактичний технічний стан, строк
експлуатації, величину пробігу, умови,
у яких він експлуатувався (зберігався),
особливості кон'юнктури ринку регіону.
Згідно з принципами зміни вартості,
попиту та пропозиції значення ринкової
вартості є змінною за фактором часу
величиною, яка залежить від коливань
ринкових цін на КТЗ та його складники.

Відповідно до пункту 7.38. Методики
значення ЕЗ (де ЕЗ - коефіцієнт
фізичного зносу) приймається таким, що
дорівнює нулю для нових складників та
для складників КТЗ, строк експлуатації
яких не перевищує: 5 років - для легкових
КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для
інших легкових КТЗ; 3 роки - для
вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів
та автобусів виробництва країн СНД; 4
роки - для інших вантажних КТЗ,
причепів, напівпричепів та автобусів; 5
років - для мототехніки. Винятком
стосовно використання зазначених
вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в
інтенсивному режимі (фактичний пробіг
щонайменше вдвічі більший за
нормативний); б) якщо складові частини
кузова, кабіни, рами відновлювали
ремонтом або вони мають корозійні
руйнування чи пошкодження у вигляді
деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося
в умовах, визначених у пункті 4 таблиці
4.1. додатка 4 (пункт 7.39 Методики).

Якщо під час відновлення були
використані нові складники іншої
модифікації КТЗ взамін пошкоджених
(розукомплектованих), значення
процента їх фізичного зносу
приймається таким, що дорівнює нулю
(пункт 7.40. Методики).

Так, скаржник у апеляційній скарзі
зазначає, що судом мав бути
застосований підпункт «б» пункту 7.38.
Методики стосовно значень фізичного
зносу, оскільки згідно довідки МТСБУ
застрахований ТЗ раніше приймав участь
ще в п'яти ДТП.

Зазначені доводи апелянта не
приймаються судом до уваги, оскільки
довідка МТСБУ, на яку посилається
відповідач, не є належним та допустимим
доказом у розумінні статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, який підтвердив би факт того,
що ТЗ «Mitsubishi Lancer» мав інші погіршення
його технічного стану внаслідок інших
ДТП, які відбулися за його участю до 04
лютого 2012 року. Крім того, на самій
довідці зазначено, що зазначені у ній
дані не можуть бути використані як
доказ у суді.

Таким чином, виходячи з вищенаведених
норм права та матеріалів справи
колегія суддів, погоджуючись із
висновками суду першої інстанції,
зазначає, що оскільки роком випуску
застрахованого транспортного засобу
«Mitsubishi Lancer» з державним знаком НОМЕР_1
був 2006 рік, а ДТП трапилося 04 лютого 2012
року, строк експлуатації даного
транспортного засобу не перевищує семи
років, а тому коефіцієнт фізичного
зносу розраховано вірно та складає 0,0000.

Крім того, матеріали справи не містять
доказів, які б вказували на винятки,
передбачені пунктом 7.39. Методики.
Водночас, згідно з розширеною довідкою
ДАІ № 8956925 та Звіту від 10.02.2012 № 13
застрахований ТЗ має пошкодження лише
від ДТП, яке мало місце 04 лютого 2012 року,
тобто вказана подія пов'язана з даною
справою, а відтак судом приймається
Звіт про оцінку застрахованого ТЗ від
10.02.2012 № 13 як належний доказ розміру
заподіяної страхувальникові шкоди.

Наведені у вищевказаному Звіті роботи,
деталі та матеріали знаходяться у
причинно-наслідковому зв'язку з тими
пошкодженнями застрахованого
автомобіля, що зафіксовані у довідках
ДАІ за результатами ДТП, а також
зафіксовані на фотознімках пошкоджень,
що додані до вказаного звіту. Доказів
протилежного суду не надано, а також, як
зазначалось вище, не спростовано
належними засобами доказування, що
оцінена вартість робіт, деталей та
матеріалів для відновлення
застрахованого автомобіля є
необґрунтованою (завищеною або
заниженою).

Твердження відповідача щодо
необхідності зменшення вартості
запчастин і матеріалів на суму податку
на додану вартість колегією суддів до
уваги не приймаються, оскільки
виходячи зі Страхових актів від 18.07.2012
№ НТ-11/1211/Кв/3 та від 27.08.2012 під №
НТ-11/1211/Кв/3 (додатковий), а також
призначень платежів платіжних
доручень від 18.07.2012 № 4 і від 28.08.2012 № 906
позивачем розрахована і виплачена
страхувальникові вартість
відновлювального ремонту
застрахованого ТЗ без урахування ПДВ.

Водночас, колегія суддів зазначає, що
підстави для вирахування з вартості
відновлювального ремонту пошкодженого
внаслідок ДТП транспортного засобу
податку на додану вартість відсутні,
оскільки положення Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» не ставлять в залежність
проведення страхового відшкодування
від фактичного відновлення потерпілим
чи іншою особою пошкодженого майна, що
за змістом статті 319 Цивільного кодексу
України є його правом, а не обов'язком,
тобто потерпілий може замовити ремонт
пошкодженого ТЗ після виплати
страхового відшкодування у будь-якої
особи (платника або не платника ПДВ).

Враховуючи вищезазначені обставини,
умови полісу АА № 3848100 та положення
статей 12, 22, 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», статей 9, 27 Закону України
«Про страхування», статей 993, 1192
Цивільного кодексу України суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку, що відповідач повинен
відшкодувати позивачу шкоду, в межах
ліміту його відповідальності за
спірним страховим випадком, виходячи з
оціненого розміру матеріального
збитку, завданого власнику
застрахованого автомобіля в зв'язку з
його пошкодженням в ДТП, який
встановлений вищевказаним Звітом, але
в межах суми, право на вимогу якої
перейшло до позивача в зв'язку з
виплатою страхового відшкодування, а
отже в сумі 11 079,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи
спір по суті заявлених позовних вимог,
суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дійшов
правильних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, які ґрунтуються на
належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення
скаржника, викладені у апеляційній
скарзі, не приймаються колегією суддів
до уваги, оскільки не підтверджуються
матеріалами справи та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає рішення суду у даній справі
обґрунтованим та таким, що відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи,
підстав для його скасування чи зміни не
вбачається. Апеляційна скарга
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Нова» є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає .

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Нова» на рішення
Господарського суду міста Києва від
22.09.2014 у справі № 910/15033/14 залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду міста
Києва від 22.09.2014 у справі №
910/15033/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/15033/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко