ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 р.
Справа № 918/1190/14

Колегія суддів у складі: Гудзенко
Я.О. (головуючий), Бережнюк В.В., Пашкевич
І.О. , розглянувши позов товариства з
обмеженою відповідальністю
"Монтенергомаш" до товариства з
обмеженою відповідальністю "ТВК Рамос"
про стягнення 48 586, 00 грн.

За участю:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Логощук І.А. (дов.
б/н 01.09.2014 р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Монтенергомаш"
звернулося в Господарський суд
Рівненської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Монтенергомаш" (далі
- Відповідач) про стягнення 48 586, 60 грн., з
яких 3 200 (три тисячі двісті) доларів США
основна сума боргу, що станом на 7
серпня 2014 року еквівалентно 39 535, 61 коп.,
3 664, 36 грн. пені, 638, 40 грн. три відсотки
річних та 4 748, 23 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду від 18
серпня 2014 року позовну заяву прийнято
до розгляду, порушено провадження у
справі № 918/1190/14 розгляд якої
призначено на 30 вересня 2014 року.

В судовому засіданні 30 вересня 2014 року
було оголошено перерву до 14 жовтня 2014
року.

14 жовтня 2014 року від Відповідача у
справі надійшов відзив, в якому
Відповідач заперечує позовні вимоги, у
задоволенні позову просить відмовити з
підстав, викладених у відзиві. Також,
від Відповідача надійшло клопотання
про продовження строку розгляду спору
в порядку, встановленому ч. 3 ст. 69 ГПК
України.

Ухвалою господарського суду від 14
жовтня 2014 року строк розгляду справи
№918/1190/14 продовжено, розгляд справи
відкладено в судовому засіданні на 3
листопада 2014 року.

Розпорядженням Голови господарського
суду Рівненської області Торчинюка В.
Г. призначено колегіальний розгляд
справи у складі суддів Гудзенко Я. О.
(головуючий), Бережнюк В. В., Пашкевич І.
О.

Ухвалою господарського суду від 3
листопада 2014 року розгляд справи
відкладено на 18 листопада 2014 року для
надання Позивачу можливості надати
суду до початку судового засіданні
уточнений розрахунок штрафних санкції
із врахуванням офіційного курсу НБУ
станом на день виникнення
заборгованості та подання позову,
письмові пояснення щодо дати
виникнення заборгованості (з
урахуванням дотримання позивачем умов
п. 5.1 Договору) та докази на
підтвердження пояснень.

17 листопада 2014 року від Позивача
надійшло клопотання (факсограма) про
відкладення розгляду справи для
проведення уточненого перерахунку
штрафних санкцій. Оригінал вказаного
клопотання на момент винесення рішення
до суду не надійшов. Суд вказує, що
підстав для відкладення розгляду
справи немає, позивач не навів суду
поважних причин неможливості з'явитись
в судове засідання 18.11.2014 року, а тому
розглядає справу за наявними в ній
матеріалами і наведеними в позовній
заяві вимогами.

18 листопада 2014 року від Відповідача
надійшли додаткові письмові пояснення
у справі.

В судове засідання 18 листопада 2014 року
Позивач не з'явився, Відповідач проти
заявлених вимог заперечив з підстав,
викладених у відзиві та додаткових
письмових поясненнях, у задоволенні
позову просив відмовити.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протоколи судових засідань,
які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення
у даній справі прийнято у нарадчій
кімнаті за результатами оцінки
доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 18 листопада 2014 р.
відповідно до ст. 85 ГПК України судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення Відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги,
господарський суд Рівненської області,
-

ВСТАНОВИВ:

9 липня 2013 року між Позивачем та
Відповідачем було укладено Договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування вантажів № 187/07/13 (далі -
Договір, а. с. 12-16) за умовами якого
Позивач (Експедитор) взяв на себе
зобов'язання за рахунок і для
Відповідача (Клієнта) здійснювати
транспортно-експедиційне
обслуговування (ТЕО) і перевезення
експортного, імпортного або
транзитного вантажу морським,
авіаційним, залізничним і
автомобільним транспортом на
території України, СНД та інших
зарубіжних країн (далі - Вантаж), а саме:
укладення договору перевезення з
третіми особами від свого імені,
оформлення або отримання необхідних
для перевезення документів, виконання
вантажно-розвантажувальних робіт,
здійснення перевірки кількості та
якості Вантажу, забезпечення
зберігання Вантажу на шляху
прямування, забезпечення відправки або
отримання Вантажу в пункті
призначення, інші послуги за завданням
Відповідача.

За умовами п. 2.1. Договору для
організації Позивачем перевезень
Вантажу, Відповідач за допомогою
факсимільного або електронного зв'язку
направляє Позивачу підписану
уповноваженим представником
Відповідача письмову заявку на ТЕО.

Згідно з п. 2.3. Договору Позивач
підтверджує отримання заявок у
письмовій формі і направляє
підтверджену заявку на адресу
Відповідача за допомогою
факсимільного або електронного
зв'язку.

Відповідно до п. 5.1. Договору оплата за
надані Позивачем послуги за Договором
здійснюється Відповідачем протягом 5
календарних днів з моменту доставки
вантажу та отримання копій рахунку,
актів виконаних робіт і CMR, з відміткою
вантажоодержувача про прийняття
вантажу у формі безготівкового
розрахунку, шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
Позивача. Днем виконання Відповідачем
грошового зобов'язання вважається день
списання грошових коштів з поточного
рахунку Клієнта.

Сторонами в електронному вигляді було
підписано заявку на організацію
перевезення Вантажу від 6 листопада 2013
року (далі - Заявка-1, а. с. 17), якою було
погоджено умови перевезення, а саме:
адресу завантаження міста Кірікале та
Чорлу, дату завантаження, дату
доставки, отримувача Вантажу, ціну та
умови оплати, нормативний час, тощо.

За умовами п. 15 Заявки-1 вартість
перевезення Вантажу становить 2 200, 00
дол. США, оплата здійснюється в два
етапи: 50% по прибуттю на митницю, 50%
після отримання оригіналів Договору та
актів виконаних робіт.

Крім того, сторонами в електронному
вигляді було підписано заявку на
організацію перевезення Вантажу від 27
листопада 2013 року (далі - Заявка-2, а. с.
18), якою було погоджено умови
перевезення, а саме: адресу
завантаження м. Чорлу, дату
завантаження, дату доставки,
отримувача Вантажу, ціну та умови
оплати, нормативний час, тощо.

За умовами п. 15 Заявки-2 вартість
перевезення Вантажу становить 1 000, 00
дол. США, оплата здійснюється в два
етапи: 50% по прибуттю на митницю, 50%
після отримання оригіналів Договору та
актів виконаних робіт.

Як зазначає Позивач, у відповідності до
заявки №1 ним було виставлено
Відповідачу рахунок №510 від 18
листопада 2013 року на суму 17 584, 60 грн., що
на день виставлення рахунку
дорівнювало 2 200 доларам США та у
відповідності до заявки №2 рахунок №515
від 2 грудня 2013 року на суму 8 000, 00 грн.,
що на день виставлення рахунку
дорівнювало 1 000 доларів США.

Позивач зазначає, оплата за надані ним
послуги у відповідності до умов
Договору та згідно заявок мала бути
здійснена в строк до 23 січня 2014 року
посилаючись на те, що 10 грудня 2013 року
та 18 січня 2014 року ним було направлено
Відповідачу вищезазначені рахунки на
оплату.

Судом було досліджено наявні в
матеріалах справи докази та
встановлено, що Позивачем не було
надано належних доказів відправлення
Відповідачу рахунків №510 від 18
листопада 2013 року на суму 17 584, 60 грн. та
№515 від 2 грудня 2013 року на суму 8 000, 00
грн.

Матеріали справи дійсно містять
повідомлення про вручення поштових
відправлень №19 8 (а. с. 23) та №19 8 (а. с. 24) на які посилається
Позивач, однак, Позивачем не було
доведено, яка кореспонденція була
направлена вказаними повідомленнями, а
тому немає доказів стверджувати про те,
Позивач направив Відповідачу
вищезгадані рахунки. Інших доказів
направлення рахунків Позивачем суду
подано не було.

З копії платіжного доручення №823 від 30
грудня 2013 року (а.с. 823), яке міститься в
матеріалах справи, про перерахування
Відповідачем 8 700 грн., неможливо
встановити факт здійснення
відповідачем оплати отриманих ним
послуг саме за вказаним вище договором.
Зазначене платіжне доручення не можна
вважати доказом отримання
відповідачем рахунків на оплату за
надані вище послуги з перевезення саме
за укладеним між сторонами договором,
оскільки в призначенні платежу вказано
"оплата за транспортно-експедиційні
послуги згідно рахунку б/н без ПДВ".

Крім того, як вже було вказано вище,
пунктом 5.1. Договору сторонами було
погоджено, що підставою для сплати
коштів за надані Позивачем послуги
крім отримання Відповідачем рахунків
отримання є також й отримання останнім
актів виконаних робіт і CMR, з відміткою
вантажоодержувача про прийняття
вантажу.

Докази отримання Відповідачем актів
виконаних робіт в матеріалах справи
також відсутні. Судом враховано й те, що
в матеріалах справи міститься
претензія від 2 липня 2014 року № 130 (а. с.
30-35) з якою Позивач звертався до
Відповідача. В наявній в матеріалах
справи претензії Позивач зазначає про
долучення до неї документів, зокрема,
вищезгаданих рахунків, заявок та актів
виконаних робіт.

Однак, в матеріалах справи відсутні
будь-які докази направлення такої
претензії як в цілому, так, зокрема,
доданих до неї документів, а тому, суд
не має достатніх правових підстав
вважати, що зазначені документи були
направлені Відповідачу і прострочення
відповідачем строку оплати послуг,
визначеного п. 5.1 Договору.

В матеріалах справи міститься
відповідь від 14 липня 2014 року № 24 на
зазначену претензію, в якій Відповідач
зазначає про отримання ним претензії,
проте нічого не вказує про отримання
доданих до неї документів.

З відзиву та письмових пояснень
Відповідача також не вбачається
отримання та підписанні ним
вищезгаданих рахунків та актів
виконаних робіт.

Інших доказів направлення Відповідачу
рахунків та актів виконаних робіт
Позивачем суду не подано. З наведеного
вбачається, що на момент винесення
рішення строк оплати Відповідачем за
надані Позивачем послуги не настав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України)
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
передбачено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Згідно із ст. 526 ЦК України та ст. 193
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо із закону або
іншого нормативно-правового акта, що
регулює господарську діяльність, з
акту управління господарською
діяльністю, з господарського договору
та інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. При цьому ст. 525 ЦК України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

За таких обставин, оскільки на момент
звернення до суду у Відповідача не
виникло зобов'язання провести
розрахунок за надані послуги, а отже
право позивача не було порушено,
господарський суд визнає заявлені
вимоги передчасними. Враховуючи
викладене вище, заслухавши пояснення
сторін та докази надані Позивачем на
підтвердження заявлених вимог, суд
дійшов висновку про те, що вимоги
Позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно ч.ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України
судові витрати в розмірі 1 827, 00 грн.,
покладаються на Позивача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Товариству з обмеженою
відповідальністю "Монтенергомаш" у
позові відмовити.

Головуючий суддя
Гудзенко Я.О.

Судді
Бережнюк В.В.

Пашкевич І.О.