ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
235-24-26_______________________________________________________________
________________________________________________________________________
______________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"14" листопада 2014 р.
Справа № 911/3946/14

за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ,

до відповідача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Бориспіль

про стягнення 25191,63 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, особисто

ОСОБА_3, адвокат, довіреність від
24.09.2014р.

від відповідача: ОСОБА_4, особисто;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - фізична особа - підприємець
ОСОБА_1, м. Київ, звернувся до
господарського суду Київської області
з позовом до відповідача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, м. Бориспіль, в
якому просить суд стягнути
відповідача 25191,63 грн., з яких:

7500,00 грн. орендної плати виходячи з
розміру орендної плати 1000,00 грн. на
місяць за період 04.01.2014р. - 19.08.2014р.;

15000,00 грн. неустойки в порядку частини 2
ст. 785 ЦК України за період з 04.01.2014р. -
19.08.2014р.;

67,40 грн. передбаченої договором пені в
розмірі 0,01% в день, нарахованої з
04.03.2014р. по 04.09.2014р.

718,83 грн. інфляційних втрат за період з
04.03.2014р. по 04.09.2014р. згідно ст. 625 ЦК
України;

55,40 грн. 3% річних за період з 01.03.2013р. по
04.09.2014р. згідно ст. 625 ЦК України;

1850,00 грн. збитків, завданих погіршенням
об'єкта оренди з вини відповідача;

а також покласти на відповідача судові
витрати, що складаються з 1827,00 грн.
судового збору та 2000,00 грн. витрат на
послуги адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач за договором оренди частини
нежитлового приміщення від 03.01.2013р.
орендував у позивача на строк 12 місяців
частину нежитлового приміщення площею
50,20 кв.м. за адресою АДРЕСА_3, за яку не
сплачував орендну плату. Рішенням
господарського суду Київської області
від 24.03.2014р. у справі № 911/243/14 з
відповідача на користь позивача
стягнуто 12000,00 грн. орендної плати з
03.01.2013р. по 03.01.2014р., пеню в сумі 78,00 грн., 3%
річних в сумі 163,24 грн., нараховані на
заборгованість по орендній платі за
січень - листопад 2013р. станом по 27.01.2014р.
Крім того, рішенням господарського
суду міста Києва від 14.05.2014р.у справі №
910/5339/14 встановлено факт припинення
договору оренди з 04.01.2014р., також факт
того, що відповідач продовжує
користуватися орендованим приміщенням
після припинення орендних відносин, та
зобов'язано фізичну особу - підприємця
ОСОБА_4 усунути перешкоди в
користуванні орендованим нежилим
приміщенням шляхом виселення.

Позивач твердить, що відповідач
рішення суду в добровільному порядку
не виконала, у зв'язку з чим позивач
19.08.2014р. був змушений в присутності
державного виконавця зламати замки та
замінити їх на нові. Також державним
виконавцем 19.08.2014р. було проведено опис
майна в приміщенні, про що були
складені відповідні Акти державного
виконавця від 19.08.2014р.

За таких обставин, позивач просить суд
стягнути з відповідача згідно договору
орендну плату по день фактичного
звільнення приміщення 19.08.2014р., з
врахуванням пені, процентів річних та
інфляційних втрат за порушення
грошового зобов'язання, неустойку в
порядку ст. 785 ЦК України за
бездоговірне користування приміщенням
в розмірі подвійної орендної плати, а
також збитки в сумі 1850 грн., які
складаються із сум, сплачених
позивачем за ремонт та встановлення
нових замків замість зламаних. Також
позивач просить суд покласти на
відповідача судовий збір та витрати на
адвокатські послуги в сумі 2000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 16.09.2014р. порушено
провадження у справі №911/3946/14 та
призначено справу до розгляду.

Відповідач в судові засідання,
призначені на 07.10.2014р., 21.10.2014р. не
з'явився.

В судовому засіданні 11.11.2014р. з'явилась
відповідач, подала заяву про те, що
позовну заяву та копії ухвал суду не
отримувала та не мала часу
підготуватися до засідання, у зв'язку з
чим просить суд розгляд відкласти.

В судовому засіданні 11.11.2014р.
відповідно до частини третьої ст. 77 ГПК
України, врахувавши заяву відповідача,
суд оголосив перерву в засіданні в
межах встановленого терміну розгляду
справи до 14.11.2014р. для надання часу
відповідачу підготувати відзив та
подати суду документи, що стосуються
предмету спору, про що представники
сторін були повідомлені особисто під
розпис.

В судове засідання 14.11.2014р. з'явились
представники позивача та відповідач.
Відповідач відзив на позов та
витребувані судом документи не подала,
подала суду заяву про те, що позовну
заяву не отримувала та не обізнана із
змістом позовних вимог.

Враховуючи обмежений статтею 69 ГПК
України строк розгляду справи, те, що
матеріалів справи достатньо для
вирішення спору по суті, відповідно до
права суду, наданого йому ст. 75 ГПК
України, справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.

Розглянувши позов фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Київ (далі по
тексту - ФОП ОСОБА_1), до відповідача -
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.
Бориспіль (далі по тексту - ФОП ОСОБА_4),
вислухавши пояснення представників
позивача та відповідача, всебічно та
повно вивчивши зібрані у справі докази,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цивільними
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.
Майново-господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають на
підставі господарських договорів
(частина 1 ст. 179 ГК України) і сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до частини 1 ст. 283 ГК України
за договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності. Відповідно
до частини 6 ст. 283 ГК України до
відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.

Підставою виникнення взаємних прав та
обов'язків сторін у справі є укладений
03.01.2013р. між ФОП ОСОБА_4 (орендар) та ФОП
ОСОБА_1 (орендодавець) Договір оренди
частини нежитлового приміщення №1
(далі - Договір), згідно якого
орендодавець передав, а орендар
прийняв у тимчасове володіння та
користування частину приміщення
площею 50,20 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 на
строк 12 місяців з моменту прийняття
його за актом приймання-передачі.
Розмір місячної орендної плати
сторонами визначено в сумі 1000,00 грн. з
ПДВ, яка сплачується в безготівковому
порядку на поточний рахунок
орендодавця не пізніше 30 числа кожного
наступного місяця оренди (пункт 4.1
Договору).

Після закінчення строку оренди орендар
був зобов'язаний передати орендодавцю
приміщення протягом 1 дня з моменту
закінчення строку оренди за актом
приймання-передачі (пункт 7.1 Договору),
при цьому сторони погодили, що оплата
орендної плати орендарем здійснюється
по день фактичного звільнення
приміщення (пункт 7.6 Договору). Пунктом
8.4 Договору сторони передбачили сплату
пені в розмірі 0,01% за кожен день
прострочення від місячної суми
орендної плати. Пунктом 8.6 Договору
сторони передбачили сплату неустойки в
розмірі подвійної орендної плати у
випадку неповернення орендарем
приміщення у передбачений Договором
строк.

03.01.2013р. сторонами був складений та
підписаний Акт приймання-передачі
приміщення, згідно якого орендодавець
передав, а орендар прийняв нежитлове
приміщення в задовільному технічному
та санітарному стані.

Рішенням господарського суду
Київської області від 24.03.2014р. у справі
№ 911/243/14, яке в апеляційному порядку не
оскаржувалось та набрало законної
сили, встановлено факт несплати
орендної плати орендарем та стягнуто з
орендаря ФОП ОСОБА_4 на користь
орендодавця ФОП ОСОБА_1 орендну плату
за період з 03.01.2013р. по 03.01.2014р. в сумі
12000,00 грн. а також пеню в сумі 78,00 грн., 3%
річних в сумі 163,24 грн., нараховані на
заборгованість по орендній платі за
січень - листопад 2013р. станом по 27.01.2014р.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 14.05.2014р.у справі № 910/5339/14
встановлено факт припинення договору
оренди частини нежилого приміщення,
укладеного 03.01.2013р. з ФОП ОСОБА_4 та
договору оренди частини нежилого
приміщення, укладеного 03.01.2013р. з ФОП
ОСОБА_5 з 04.01.2014р., також факт того, що ФОП
ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 продовжують
користуватися орендованим приміщенням
- офіс № 157 площею 100,2 кв.м. за адресою
АДРЕСА_3 після припинення орендних
відносин, та зобов'язано фізичних осіб -
підприємців ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усунути
перешкоди в користуванні орендованим
нежилим приміщенням шляхом виселення.
На виконання вказаного рішення 30.05.2014р.
було видано наказ про примусове
виконання рішення господарського суду
міста Києва у справі № 910/5339/14 про
зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усунути
перешкоди для ФОП ОСОБА_1 в
користуванні вказаним нежилим
приміщенням шляхом виселення.

17.06.2014р. за вказаним наказом було
відкрито виконавче провадження, про що
державним виконавцем органу державної
виконавчої служби Дарницького РУЮ було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження від 17.06.2014р. ВП
№ 43722510, якою боржникам - ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 було надано строк до 23.06.2014р. для
добровільного виконання рішення.
Вказане рішення боржниками в
добровільному порядку виконано не
було.

Як свідчить залучена до матеріалів
справи копія Акту державного виконавця
від 19.08.2014р., орендарем ФОП ОСОБА_1 в
присутності понятих та державного
виконавця було зламано замки на
вхідних дверях за адресою АДРЕСА_3, та
замінено їх на нові. Державним
виконавцем проведено опис майна, яке
знаходилось в орендованому приміщенні,
боржників фактично виселено 19.08.2014р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона має довести ті обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог та заперечень. Відповідач
твердить, що самим орендодавцем в
грудні 2013р. на вхідних дверях було
замінено замки на нові, в результаті
чого вона не мала доступу до
орендованого приміщення і відповідно
не могла забрати власне майно або
виконати рішення суду про звільнення
приміщення, однак, жодних доказів
зазначених тверджень відповідачем
суду не подано.

Позивач, посилаючись на пункт 7.6
Договору, просить суд стягнути з
відповідача орендну плату в сумі 7500
грн. за період з 04.01.2014р. по дату
фактичного звільнення 19.08.2014р.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.
Пунктом 4.1 Договору встановлено, що
орендна плата становить 1000,00 грн. з ПДВ
та сплачується до 30 дня наступного
місяця.

Рішенням господарського суду
Київської області від 24.03.2014р. у справі
№ 911/243/14 стягнуто з відповідача на
користь позивача орендну плату за
період з 03.01.2013р. по 02.01.2014р. Позивач
твердить, що відповідач і надалі не
сплачувала орендну плату по дату
примусового виселення 19.08.2014р., тобто з
04.03.2014р. по 19.08.2014р. з відповідача на
користь позивача належить до стягнення
орендна плата в сумі 7500,00 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України
відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання. Відповідно
до ст. 33 ГПК України кожна сторона має
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Суд ухвалами від 16.09.2014р.,
від 07.10.2014р., від 21.10.2014р. тричі
зобов'язував відповідача подати
платіжні документи, що підтверджують
сплату відповідачем орендної плати за
договором оренди від 03.01.2013р. №1.
Відповідач відзив на позов не подав,
доводи позивача не спростував.

Відповідно до пункту 5.1 Постанови
Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. N 12 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна»
з урахуванням положень статей 653, 795 ЦК
України та умов договору, якщо
останніми передбачено, що після
закінчення або дострокового
розірвання договору оренди
нарахування орендної плати за фактичне
користування майном припиняється з
моменту підписання акта
приймання-передачі приміщень
орендодавцеві, нарахування орендної
плати за відповідний період є
правомірним.

За таких обставин, вимога позивача про
стягнення з відповідача орендної плати
в сумі 7500,00 грн. матеріалами справи
підтверджується, є обґрунтованою та
підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача у зв'язку із
простроченням грошового зобов'язання
із сплати орендної плати 67,40 грн.
передбаченої договором пені в розмірі
0,01% в день, нарахованої з 04.03.2014р. по
04.09.2014р.

Статтею 230 ГК України визначено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, які учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі неналежного виконання
господарського зобов'язання. Цією ж
статтею визначено види штрафних
санкцій - неустойка, штраф, пеня. При
цьому порядок нарахування та розмір
санкцій, які можуть бути встановлені
договором, встановлені частиною 4 ст. 231
ГК України: у відсотковому відношенні
до суми невиконаної частини
зобов'язання, в певній визначеній
грошовій сумі, у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів. Пунктом 8.4 Договору сторони
передбачили сплату пені в розмірі 0,01%
за кожен день прострочення від
місячної суми орендної плати.

Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором. Інше договором
оренди від 03.01.2013р. не встановлено.

Суд звертає увагу на те, що
встановлений у договорі розмір пені 0,01%
в день менше граничного розміру пені,
встановленого ч. 2 статті 343 ГК України
та ст.ст. 1,3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» - менше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період прострочення.

Рішенням господарського суду
Київської області від 24.03.2014р. у справі
№ 911/243/14 стягнуто з відповідача на
користь позивача пеню, нараховану на
заборгованість по орендній платі за
січень - листопад 2013р. станом по 27.01.2014р.

За таких обставин, виходячи з
наступного розрахунку:

Орендна плата за періодСтрок
оплатиОсновний борг, грн.Період
простроченняПеня 0,01% в день, грн.січень
2014р. 1000,00 грн.28.02.2014р.1000,003 дні (01.03 - 03.03.14)
27 днів (04.03* - 30.03.14)2,70лютий 2014р. 1000,00
грн.30.03.2014р.2000,0031 день (31.03 -
30.04.14)6,20березень 2014р. 1000,00
грн.30.04.2014р.3000,0030 днів (01.05 -
30.05.14)9,00квітень 2014р. 1000,00
грн.30.05.2014р.4000,0031 день (31.05 -
30.06.14)12,40травень 2014р. 1000,00
грн.30.06.2014р.5000,0030 днів (01.07 -
30.07.14)15,00червень 2014р. 1000,00
грн.30.07.2014р.6000,0031 день (31.07 -
30.08.14)18,60липень 2014р. 1000,00 грн.30.08.2014р.7000,005
днів (31.08 - 04.09.14*)3,50серпень 2014р. 500,00
грн.30.09.2014р.7500,00 всього 67,40* за
заявлений позивачем період 04.03.2014р. -
04.09.2014р.

Судом встановлено, що арифметично
вірно розрахована пеня, яка належить до
стягнення з відповідача на користь
позивача за заявлений позивачем в
позові період з 04.03.2014р. по 04.09.2014р.
становить 67,40 грн.

Разом із тим, відповідно до частини 3 ст.
551 ЦК України розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Зазначена норма
кореспондується з положеннями ст. 233 ГК
України, відповідно до якої у разі, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Враховуючи майновий стан
сторін, а також те, що заявлені до
стягнення з відповідача на користь
позивача штрафні санкції є надмірно
великими у порівнянні із збитками
позивача, суд відповідно до свого
права, передбаченого пунктом 3 ст. 83 ГПК
України, зменшує розмір пені, яка
підлягає до стягнення з відповідача, до
5,00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 718,83 грн. інфляційних
втрат за період з 04.03.2014р. по 04.09.2014р. та
55,40 грн. 3% річних за період з 01.03.2013р. по
04.09.2014р. згідно ст. 625 ЦК України.

Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» (з
посиланням на постанову Вищого
господарського суду України від
05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного
суду України «Рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ
від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума
боргу з урахуванням індексу інфляції
повинна розраховуватися, виходячи з
індексу інфляції за кожен місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якійсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція). Передбачене
законом право кредитора вимагати
сплати боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові. Зазначену позицію
також підтримує і Верховний Суд
України (постанова Верховного суду
України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки 3% річних та інфляційні не є
штрафними санкціями, то обмеження
нарахування процентів річних та
інфляційних терміном 6 місяців
відповідно до ст. 232 ГК України не
застосовується, також до зазначених
вимог судом не може бути застосовані
частина 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК
України та частина 3 ст. 83 ГПК України
щодо зменшення судом розміру штрафних
санкцій.

Рішенням господарського суду
Київської області від 24.03.2014р. у справі
№ 911/243/14 стягнуто з відповідача на
користь позивача 3% річних в сумі 163,24
грн., нараховані на заборгованість по
орендній платі за січень - листопад 2013р.
станом по 27.01.2014р., за таких обставин,
повторне нарахування позивачем
процентів річних за період з 01.03.2013р. по
27.01.2014р. є необґрунтованим.

Суд бере до уваги, що у випадку несплати
відповідачем заборгованості за
попередні періоди, стягнутої рішенням
господарського суду Київської області
від 24.03.2014р. у справі №911/243/14, вона має
бути включена до розрахунку процентів
річних та інфляційних втрат
накопичувальним підсумком, однак, суду
не подано жодних доказів стану
виконання відповідачем рішення у
справі № 911/243/14, за таких обставин
вказана заборгованість в розрахунок
позовних вимог у даній справі судом не
включена.

За таких обставин, виходячи з
наступного розрахунку, який виключає
подвійне стягнення з відповідача 3%
річних за період з 01.03.2013р. по 27.01.2014р.:

Орендна плата за періодСтрок
оплатиОсновний борг, грн.Період
простроченняІнфляційні, грн.Річні,
грн.січень 2014р. 1000,00 грн.28.02.2014р.1000,003 дні
(01.03 - 03.03.14) 0,25 27 днів (04.03* -
30.03.14)22,002,22лютий 2014р. 1000,00
грн.30.03.2014р.2000,0031 день (31.03 -
30.04.14)66,005,10березень 2014р. 1000,00
грн.30.04.2014р.3000,0030 днів (01.05 -
30.05.14)114,007,40квітень 2014р. 1000,00
грн.30.05.2014р.4000,0031 день (31.05 -
30.06.14)40,0010,19травень 2014р. 1000,00
грн.30.06.2014р.5000,0030 днів (01.07 -
30.07.14)20,0012,33червень 2014р. 1000,00
грн.30.07.2014р.6000,0031 день (31.07 -
30.08.14)48,0015,29липень 2014р. 1000,00
грн.30.08.2014р.7000,005 днів (31.08 -
04.09.14*)02,88серпень 2014р. 500,00 грн.30.09.2014р.7500,00
всього 310,0055,66* заявлений позивачем
період нарахування інфляційних 04.03.2014р.
- 04.09.2014р.

Судом встановлено, що за заявлений
позивачем період з 04.03.2014р. по 04.09.2014р. з
відповідача на користь позивача
належать до стягнення інфляційні
втрати в сумі 310,00 грн. та за період з
01.03.2014р. по 04.09.2014р. з відповідача на
користь позивача належать до стягнення
3% річних в сумі 55,66 грн.

Позивачем заявлено до стягнення 3%
річних в сумі 55,40 грн., суд, приймаючи
рішення, не вправі виходити за межі
позовних вимог, за таких обставин,
вимога про стягнення процентів річних
підлягає задоволенню повністю в
заявленій сумі 55,40 грн. Вимога позивача
про стягнення з відповідача
інфляційних втрат в сумі 718,83 грн.
підлягає задоволенню частково в сумі
310,00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача неустойку в порядку ст. 785
ЦК України та пункту 8.6 Договору в
розмірі подвійної орендної плати в
сумі 15000.00 грн. за неповернення
орендарем приміщення у встановлений
договором строк.

Частиною 1 статті 785 ЦК України
встановлено, що у разі припинення
договору найму наймач зобов'язаний
негайно повернути наймодавцеві річ у
стані, в якому вона була одержана, з
урахуванням нормального зносу, або у
стані, який було обумовлено в договорі.

Обов'язок орендаря повернути майно
орендодавцю за актом
приймання-передачі протягом 1 дня з
моменту закінчення строку оренди
передбачений пунктом 7.1 Договору.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, що передбачено ст. 611
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного
кодексу України, якщо наймач не виконує
обов'язку щодо повернення речі,
наймодавець має право вимагати від
наймача сплати неустойки у розмірі
подвійної плати за користування річчю
за час прострочення.

Аналогічну умову містить пункт 8.6
Договору, яким сторони передбачили
сплату неустойки в розмірі подвійної
орендної плати у випадку неповернення
орендарем приміщення у передбачений
Договором строк.

Відповідно до пункту 5.4 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013р. № 12 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна",
застосовуючи приписи статті 785 ЦК
України у розгляді справ зі спорів про
стягнення неустойки за прострочення
виконання зобов'язань з повернення
об'єкта оренди, господарським судам
слід звертати увагу на те, що неустойка,
стягнення якої передбачено частиною
другою статті 785 ЦК України, є
самостійною майновою відповідальністю
у сфері орендних правовідносин і
визначається як подвійна плата за
користування річчю за час
прострочення. Ця неустойка не може бути
ототожнена з неустойкою (штрафом,
пенею), передбаченою пунктом 1 частини
другої статті 258 ЦК України, оскільки,
на відміну від приписів статті 549 ЦК
України, її обчислення не здійснюється
у відсотках від суми невиконання або
неналежного виконання зобов'язання
(штраф), а також у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (пеня). Таким
чином, до зазначених вимог судом також
не може бути застосовані частина 3 ст. 551
ЦК України, ст. 233 ГК України та частина 3
ст. 83 ГПК України щодо зменшення судом
розміру штрафних санкцій.

Крім того, слід враховувати, що
передбачені статтею 785 ЦК України
наслідки пов'язані з моментом
припинення договору оренди (найму).
Підстави припинення даного виду
договорів визначені в частині другій
статті 291 ГК України, згідно з якою
договір оренди припиняється, зокрема, у
разі закінчення строку, на який його
було укладено.

З огляду на зазначені законодавчі
приписи та умови договору оренди, суд
вважає вимогу позивача про стягнення з
відповідача неустойки в розмірі
подвійної орендної плати за період з
04.01.2014р. по дату фактичного повернення
приміщення 19.08.2014р. в сумі 15000,00 грн.
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню. Така ж позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 30.06.2011р. № 5005/352/2011.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 1850,00 грн. збитків,
завданих погіршенням об'єкта оренди з
вини відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи,
17.06.2014р. за наказом господарського суду
міста Києва у справі № 910/5339/14 було
відкрито виконавче провадження, про що
державним виконавцем органу державної
виконавчої служби Дарницького РУЮ було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження від 17.06.2014р. ВП
№ 43722510, якою боржникам - ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 було надано строк до 23.06.2014р. для
добровільного виконання рішення.
Вказане рішення боржниками в
добровільному порядку виконано не
було.

Як свідчить залучена до матеріалів
справи копія Акту державного виконавця
від 19.08.2014р., орендарем ФОП ОСОБА_1 в
присутності понятих та державного
виконавця було зламано замки на
вхідних дверях за адресою АДРЕСА_3, та
замінено їх на нові. Державним
виконавцем проведено опис майна, яке
знаходилось в орендованому приміщенні,
боржників фактично виселено 19.08.2014р.

Позивач, посилаючись на залучені до
матеріалів справи накладну від 19.08.2014р.
№ 0349 та товарний чек від 19.08.2014р.,
твердить, що вартість ремонту зламаних
вхідних дверей в орендоване приміщення
та встановлення нових замків склало
суму 1850,00 грн. Позивач твердить, що
зазначені витрати спричинені
неправомірною поведінкою відповідача,
оскільки якщо б орендар ОСОБА_4
виконала свої договірні зобов'язання
та вчасно передала орендодавцю
орендоване приміщення за актом
прийому-передачі, або в добровільному
порядку виконала рішення
господарського суду міста Києва №
910/5339/14, зазначених вимушених витрат
орендодавець би не поніс. За таких
обставин, позивач вважає вказану суму
1850,00 грн. збитками, та просить суд
стягнути їх з відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК
України, особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування
Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку із знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, яка особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки). Відповідно до пункту 4) частини
1 ст. 611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема відшкодування
збитків. Відповідно до частини 1 ст. 623
ЦК України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

Отже, виходячи з системного аналізу
правових норм, збитки як категорія
цивільно-правової відповідальності
являють собою ті негативні наслідки, що
виникають у кредитора як невідворотний
результат порушення боржником свого
зобов'язання. Таким чином, необхідною
умовою стягнення збитків є, наявність
протиправного діяння (дії чи
бездіяльності), наявність збитків
(документально доведеного їх розміру)
та наявність причинного зв'язку між
збитками і їх розміром, що виникли у
кредитора, та порушенням зобов'язання,
де збитки є невідворотним наслідком, а
невиконання зобов'язання - причиною.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Відповідно
до ст. 32 ГПК України доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також обставини, які мають
значення для правильного вирішення
господарського спору.

За таких обставин закон зобов'язує
позивача при зверненні до
господарського суду довести наявність
свого права і факт його порушення або
оспорення з боку зобов'язаної особи -
відповідача.

В порушення зазначених норм позивачем
не доведено причинно-наслідкового
зв'язку між порушенням відповідачем
своїх зобов'язань та збитками позивача
в сумі 1850,00 грн., витраченими на ремонт
вхідних дверей за адресою АДРЕСА_3. Так,
як вбачається з тексту рішення
господарського суду міста Києва у
справі № 910/5339/14 від 14.05.2014р., в нежилому
приміщенні площею 100,20 кв.м. було два
орендарі - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тобто
відповідач ОСОБА_4 орендувала лише
частину вказаного нежилого приміщення
площею 50,20 кв.м., що підтверджується і
умовами договору оренди від 03.01.2013р. №1.
Рішенням господарського суду міста
Києва у справі № 910/5339/14 від 14.05.2014р. було
зобов'язано усунути перешкоди в
користуванні орендованим приміщенням
двох орендарів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Як вбачається з Акту державного
виконавця від 19.08.2014р., замки було
зламано та замінено на нові на вхідних
дверях в офіс АДРЕСА_3, а не в частину
приміщення, яку орендовала відповідач
ОСОБА_4 Позивачем жодним чином не
обґрунтовано і не доведено жодними
доказами, що за вказані втрати має
відповідальність саме відповідач
ОСОБА_4 Також позивачем жодним чином не
обґрунтовано долю відповідальності за
вказані збитки кожного з орендарів або
підстави солідарного їх обов'язку за
завдані збитки.

За таких обставин вимоги позивача про
стягнення з відповідача 1850,00 грн.
збитків задоволенню не підлягають.

За таких обставин, повно та ґрунтовано
дослідивши матеріали справи,
перевіривши на відповідність закону та
дійсним обставинам справи розрахунки
заборгованості, надані позивачем, суд
задовольняє позов фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 частково та приймає
рішення про стягнення з відповідача -
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 22870,40
грн., з яких 7500,00 грн. орендної плати,
15000,00 грн. неустойки, 5,00 грн. пені, 55,40
грн. процентів річних, 310.00 грн.
інфляційних втрат, та відповідно до
відповідно до ст. 49 ГПК України,
покладає на відповідача відшкодування
позивачу судових витрат пропорційно
задоволеним вимогам. Інша частина
позовних вимог задоволенню не
підлягає.

Позивач також просить суд включити до
складу судових витрат витрати на
послуги адвоката в сумі 2000,00 грн.

Склад судових витрат визначений ст. 44
ГПК України і складається з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 6.3 Постанови
Пленуму ВГСУ від 21.02.2013р. № 7 «Про деякі
питання практики застосування розділу
VІ Господарського процесуального
кодексу України» витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом за наявності
документального підтвердження витрат,
як-от угоди про надання послуг щодо
ведення справи у суді та/або належно
оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у
суді, платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

Суду представлений договір від 03.09.2014р.
№ 25/14 на надання правової допомоги
адвоката, укладений між позивачем та
адвокатом ОСОБА_3, копія свідоцтва про
право на зайняття адвокатською
діяльністю №1655 від 01.06.2001р. та копія
квитанції до прибуткового касового
ордеру від 03.09.2014р., згідно якого
позивач сплатив адвокату ОСОБА_3 за
послуги, надані за Договором від
03.09.2014р. №25/14 у справі господарського
суду Київської області стосовно
стягнення заборгованості та
відшкодування шкоди орендованому
приміщенню. Крім того, до справи додана
Довідка адвоката щодо обґрунтування
розміру адвокатської винагороди.

За таких обставин, вказані витрати на
послуги адвоката в сумі 2000,00 грн.
належним чином документально доведені
та підлягають включенню до складу
судових витрат у справі, та розподілу
між сторонами відповідно до ст. 49 ГПК
України пропорційно задоволеним
вимогам.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 11, частинами 1, 2 ст. 22, ст.ст. 610, 611,
частиною 2 ст. 614, частиною 1 ст. 623, ст.ст.
625, 627, 762, 785 Цивільного кодексу України,
частиною 1 ст. 179. ст. 230, частиною 4 ст. 231,
частиною 6 ст. 232, частинами 1,6 ст. 283
Господарського кодексу України, ст. ст.
1, 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 (08300, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1)

на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (02140, АДРЕСА_2, ідентифікаційний
код НОМЕР_2)

7500,00 грн. (сім тисяч п'ятсот гривень нуль
копійок) боргу по орендній платі,

15000,00 грн. (п'ятнадцять тисяч гривень
нуль копійок) неустойки,

5,00 грн. (п'ять гривень нуль копійок)
пені,

55,40 грн. (п'ятдесят п'ять гривень сорок
копійок) процентів річних,

310,00 грн. (триста десять гривень нуль
копійок) інфляційних втрат,

1658,65 грн. (одну тисячу шістсот п'ятдесят
вісім гривень шістдесят п'ять копійок)
судового збору.

1815,71 грн. (одну тисячу вісімсот
п'ятнадцять гривень сімдесят одну
копійку) витрат на послуги адвоката

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 ГПК України.

Суддя
О.В. Конюх

Повний текст рішення підписано 14.11.2014р.