м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мастербуд"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ковчег"
про стягнення заборгованості, -
Суддя Морозов С.М.
За участю представників сторін:
від позивача: Тімакіна Л.В. (представник
за довіреністю від 22.09.2014р.);
від відповідача: не з'явились.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мастербуд"
звернулось до суду з позовною заявою
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ковчег" суми
заборгованості на загальну суму 8 563 256,13
грн. за Договором 3/13 від 23.08.2013р., з яких 6
283 904,19 грн. сума основного боргу, 612 491,92
грн. сума пені, 95 911,68 грн. сума 3% річних,
522 712,47 грн. сума інфляційних витрат, 1 048
235,87 грн. збитків.
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
свої зобов'язань за договором щодо
оплати вартості виконаних робіт у
строки, обумовлені договором.
Протягом перебування справи у
провадженні суду, позивачем було
подано заяву про зменшення позовних
вимог, відповідно до якої до стягнення
з відповідача позивачем заявлено суму
заборгованості в розмірі 8 363 256,13 грн., з
яких 6 083 904,19 грн. сума основного боргу,
612 491,92 грн. сума пені, 95 911,68 грн. сума 3%
річних, 522 712,47 грн. сума інфляційних
витрат, 1 048 235,87 грн. збитків.
Відповідно до ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір заявлених позовних вимог.
Пунктом 3.10 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" встановлено, що
передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач. Отже, у разі прийняття судом
зміни (в бік збільшення або зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, має місце
нова ціна позову, виходячи з якої й
вирішується спір, - з обов'язковим
зазначенням про це як у вступній, так і
в описовій частині рішення.
Враховуючи викладене, з урахуванням
положень ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України та п.
3.10. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" господарський суд
приймає до розгляду зменшені позовні
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014р., в справі було
порушено провадження суддею Морозовим
було призначено на 04.11.2014р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.11.2014р. у зв'язку не неявкою
представника відповідача в судове
засідання та витребуванням додаткових
доказів по справі, розгляд справи
відкладено до 11.11.2014р.
В судове засідання 11.11.2014р. представник
відповідача не з'явився, про час та
місце судового засідання повідомлявся
Окрім того, ухвалою Господарського
суду міста Києва від 11.11.2014р. вжито
заходів до забезпечення позову шляхом
накладення арешту на грошові кошти в
межах суми 8 640 663,13 грн. до набрання
рішенням у справі №910/20520/14 законної
сили.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для відкладення
розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі "Смірнова проти
України").

Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України №1-5/45 від 25.01.2006р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.

Критерії оцінювання "розумності"
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд.

Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 11 листопада 2014
року оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.08.2013р. між позивачем (підрядник за
договором) та відповідачем (замовник за
договором) було укладено договір 3/13
(надалі - Договір), відповідно до змісту
якого замовник доручав, а підрядник
зобов'язувався власними та/або
залученими силами у відповідності до
затвердженої «Робочої документації»,
діючих будівельних норм і правил та в
обумовлений Договором строк на умовах
даного Договору виконати «Комплекс
загально-будівельних та
будівельно-монтажних робіт по
улаштуванню монолітного
залізобетонного каркасу надземної
частини будівлі (з позначки - 10,100 м) в
осях 11-18;Ж-Р" на «Об'єкті», а змовник
зобов'язувався у порядку та на умовах
договору надати підряднику
«Будівельний майданчик», передати
«Проектну документацію» та «Робочу
документацію», забезпечити
фінансування будівництва, прийняти
належно виконані «Роботи» та повністю
сплатити їх вартість (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. Договору
орієнтована договірна ціна (додаток №1
до Договору) з будівництва є динамічною
та складає 51 100 000,00 грн., що розрахована
в додатку №2 до Договору. Договірна
ціна за Договором була визначена
сторонами на основі «Робочої
документації» і підлягає коригуванню,
перегляду у випадках, передбачених
договором.

Згідно положень пунктів 5.1. - 5.3.
Договору терміни виконання «Робіт» по
Договору визначаються за графіком
виконання будівельно-монтажних робіт
(Додаток №3) та погоджується сторонами.
Підрядник приступає до виконання
«Робіт» за договором не пізніше трьох
календарних днів після отримання від
замовника: - «Робочої документації» на
«Влаштування монолітного каркасу», а
також іншої документації відповідно до
п.п. 7.3.5. п. 7.3. Договору по акту
приймання-передачі; - авансового
платежу, зазначеного в п. 6.2. Договору; -
будівельного майданчика за
відповідним актом. Замовник приймає
виконані належним чином «Роботи»
щомісячно, шляхом підписання «Актів»
та «Довідки», які є підставою для
розрахунків між сторонами за фактично
виконані підрядником «Роботи».

Додатковою угодою №1 від 30.08.2013р.
сторони дійшли згоди щодо виконання
підрядником додаткових робіт, не
передбачених Договором та встановили
вартість таких робіт.

Додатковою угодою №2 від 01.09.2013р.
сторони погодили заміну бетону на
будівництві та збільшення договірної
ціни у зв'язку з цим.

Додатковою угодою №3 від 27.09.2013р.
сторони дійшли згоди щодо виконання
підрядником додаткових робіт, не
передбачених Договором та збільшили
вартість робіт за Договором.

Додатковою угодою №4 від 01.10.2013р.
сторони домовились та погодили умови
та порядок розрахунків по Договору у
разі завершення виконання робіт за
Договором та/або у разі припинення або
розірвання Договору до завершення
виконання робіт з будь-яких причин.

Додатковою угодою №5 від 08.11.2013р.
сторони погодили заміну бетону на
будівництві та збільшення договірної
ціни у зв'язку з цим.

Додатковою угодою №6 від 14.11.2013р.
сторони дійшли згоди щодо виконання
підрядником додаткових робіт, не
передбачених Договором та збільшили
вартість робіт за Договором.

Додатковою угодою №7 від 21.11.2013р.
сторони погодили заміну бетону на
будівництві та збільшення договірної
ціни у зв'язку з цим.

Додатковою угодою №8 від 26.11.2013р.
сторони погодили збільшення ціни
договору у зв'язку зі зміною вартості
арматури для виконання робіт.

Додатковою угодою №9 від 04.12.2013р.
сторони погодили збільшення ціни
договору у зв'язку зі зміною вартості
бетону для виконання робіт.

Додатковою угодою №10 від 04.12.2013р.
сторони погодили збільшення ціни
договору у зв'язку зі збільшенням
фактичного обсягу витрат арматури на
один кубічний метр залізобетону для
виконання робіт.

Додатковою угодою №11 від 13.12.2013р.
сторони дійшли згоди щодо виконання
підрядником додаткових робіт, не
передбачених Договором та встановили
вартість робіт за Договором.

Додатковою угодою №12 від 27.02.2014р.
сторони дійшли згоди щодо виконання
підрядником додаткових робіт, не
врахованих Проектною документацією та
встановили вартість робіт за
Договором.

За своїм змістом та правовою природою
укладений між сторонам правочин є
договором будівельного підряду, який
підпадає під правове регулювання глави
61 Цивільного кодексу України

Згідно ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 843 Цивільного кодексу
України у договорі підряду
визначається ціна роботи або способи
її визначення.

Замовник зобов'язаний прийняти роботу,
виконану підрядником відповідно до
договору підряду, оглянути її і в разі
виявлення допущених у роботі відступів
від умов договору або інших недоліків
негайно заявити про них підрядникові (
чт. 853 Цивільного кодексу Укарїни).

Згідно ст. 875 Цивільного кодексу
України за договором будівельного
підряду підрядник зобов'язується
збудувати і здати у встановлений строк
об'єкт або виконати інші будівельні
роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх. Договір будівельного
підряду укладається на проведення
нового будівництва, капітального
ремонту, реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта. До договору
будівельного підряду застосовуються
положення цього Кодексу, якщо інше не
встановлено законом.

У відповідності до ст. 879 Цивільного
кодексу України оплата робіт
провадиться після прийняття
замовником збудованого об'єкта
(виконаних робіт), якщо інший порядок
розрахунків не встановлений за
погодженням сторін.

Відповідно до п.п. 6.1. - 6.2. Договору
замовник здійснює фінансування
будівництва «Об'єкту» шляхом сплати
авансових платежів та перерахування на
підставі підписаних сторонами «Актів»
та «Довідок» ,у відповідності до умов
договору, поточних платежів за
фактично виконані за договором
«Роботи». Замовник здійснює
фінансування будівництва «Об'єкту» в
такому порядку: - перший та всі наступні
авансові платежі перераховуються
підрядником в розмірі 70% від вартості
робіт, що заплановані до виконання в
поточному місяці та узгоджені
сторонами в термін до 5-го числа
поточного місяця. Проміжні розрахунки
за виконані роботи здійснюється у
відповідності до умов Договору на
підставі «Актів» та «Довідок».

У відповідності до положень п.п. 6.5. - 6.6.
Договору замовник сплачує підряднику
остаточну вартість фактично виконаних
«Робіт» в звітному місяці, не пізніше
5-ти (п'яти) банківських днів з дня
підписання сторонами «Актів» та
«Довідки». Підписані підрядником і
замовником «Акти» та «Довідки» є
єдиним документами, на підставі яких
замовник здійснює проведення
щомісячних розрахунків за фактично
виконані «Роботи».

На виконання умов Договору між
сторонами було підписано та скріплено
печатками наступні акти приймання
виконаних будівельних робіт на
загальну суму 18 656 270,54 грн., а саме:

- Акт №1 приймання виконаних
будівельних робіт від 30.09.2013р. на суму 2
238 031,24 грн.;

- Акт №2 приймання виконаних
будівельних робіт від 31.10.2013р. на суму 2
524 335,54 грн.;

- Акт №3 приймання виконаних
будівельних робіт від 31.10.2013р. на суму 91
021,98 грн.;

- Акт №4 приймання виконаних
будівельних робіт від 31.10.2013р. на суму 65
628,14 грн.;

- Акт №5 приймання виконаних
будівельних робіт від 31.10.2013р. на суму 84
335,11 грн.;

- Акт №6 приймання виконаних
будівельних робіт від 30.11.2013р. на суму 3
930 692,83 грн.;

- Акт №7 приймання виконаних
будівельних робіт від 31.12.2013р. на суму 3
535 748,39 грн.;

- Акт №8 приймання виконаних
будівельних робіт від 26.02.2014р. на суму 4
300 567,72 грн.;

- Акт №9 приймання виконаних
будівельних робіт від 13.03.2014р. на суму 1
527 761,36 грн.;

- Акт №10 приймання виконаних
будівельних робіт від 27.05.2014р. на суму 358
148,23 грн.;

Крім того, на виконання умов договору
між сторонами були підписані та
скріплені печатками Довідка про
вартість виконаних робіт та витрат №1
від 30.09.2013р. на суму 2 238 031,24 грн., Довідка
про вартість виконаних робіт та витрат
від 31.10.2013р. на суму 2 680 985,66 грн., Довідка
про вартість виконаних робіт та витрат
від 31.10.2013р. на суму 84 335,11 грн., Довідка
про вартість виконаних робіт та витрат
від 30.11.2013р. на суму 3 930 692,83 грн., Довідка
про вартість виконаних робіт та витрат
від 31.12.2013р. на суму 3 535 748,39 грн., Довідка
про вартість виконаних робіт та витрат
від 26.02.2014р. на суму 4 300 567,72 грн., Довідка
про вартість виконаних робіт та витрат
від 13.03.2014р. на суму 1 527 761,37 грн., Довідка
про вартість виконаних робіт та витрат
від 27.05.2014р. на суму 358 148,23 грн.

Відповідно до Наказу №554 від 04.12.2009р.
Міністерства регіонального розвитку
та будівництва України однією з
типових форм первинних облікових
документів у будівництві є форма №КБ-3
«Довідка про вартість виконаних
будівельних робіт та витрати».

Довідка по формі КБ-3 складається для
визначення вартості саме виконаних та
належним чином прийнятих обсягів
підрядних робіт і проведення
розрахунків за виконані роботи згідно
з укладеним договором. Аналогічну
позицію наведено у постанові від
15.05.2013р. Вищого господарського суду
України №19/055-12.

Таким чином, позивач свої зобов'язання
за Договором виконав належним чином,
тоді як відповідач оплату вартості
виконаних робіт виконав частково,
сплативши на рахунок позивача суму
коштів в розмірі 12 572 366,35 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи належним чином засвідченими
копіями банківських виписок, а саме:

2 100 000,00 грн. підтверджується
банківською випискою від 27.08.2013р.;

2 121 000,00 грн. підтверджується
банківською випискою від 04.10.2013р.;

138 031,24 грн. підтверджується банківською
випискою від 14.10.2013р.;

2 929 000,00 грн. підтверджується
банківською випискою від 04.11.2013р.;

84 335,11 грн. підтверджується банківською
випискою від 11.11.2013р.;

2 500 000,00 грн. підтверджується
банківською випискою від 21.11.2013р.;

2 000 000,00 грн. підтверджується
банківською випискою від 25.12.2013р.;

500 000,00 грн. підтверджується банківською
випискою від 21.07.2014р.;

200 000,00 грн. підтверджується банківською
випискою від 22.10.2014р.

Окрім того, між сторонами було
підписано та скріплено печатками
сторін графік погашення
заборгованості до Договору від 20.05.2014р.,
відповідно до якого сторони
встановили, що заборгованість
відповідача перед позивачем становить
6 425 755,96 грн. Вказана сума мала бути
погашена відповідачем в строки та
порядку, а саме, до 27.05.2014р. - 1 070 000,00 грн.,
до 03.06.2014р. - 1 070 000,00 грн., до 10.06.2014р. - 1 070
000,00 грн., до 17.06.2014р. - 1 070 000,00 грн., до
24.06.2014р. - 1 070 000,00 грн., до 01.07.2014р. - 1 075 755,96
грн., а також неодноразово були
підписані та скріплені печатками акти
звіряння взаємних розрахунків, так
згідно останнього акту звіряння
розрахунків №1641 від 02.09.2014р.
заборгованість відповідача перед
позивачем за виконані роботи становить
6 283 904,19 грн.

Позивачем було неодноразово
направлено на адресу відповідача листи
з вимогами сплатити утворену в різні
періоди суму заборгованості за
виконані роботи з урахуванням штрафних
санкцій, проте вказані вимоги позивача
залишились без відповіді та
задоволення зі сторони відповідача.

Однак, суд вважає за необхідне
зазначити, що підписаний сторонами
графік погашення заборгованості до
Договору від 20.05.2014р. є похідним
(додатковим) від основного Договору.

Дослідивши текст підписаного між
сторонами графіку погашення
заборгованості, встановлено, що пункт
6.5. Договору, яким передбачено строк
виконання відповідачем основного
зобов'язання не пізніше 5-ти (п'яти)
банківських днів з дня підписання
сторонами акту приймання виконаних
будівельних робіт, не змінено (залишено
в редакції Договору).

Ані додатковими угодами до Договору,
ані графіком погашення заборгованості,
як зазначено вище, сторонами не було
змінено порядку (строку) оплати
вартості послуг, передбаченого пунктом
6.5. Договору, а тому вказаний вище
графік лише констатує факт наявності у
відповідача заборгованості перед
позивачем.

На підставі викладеного, з урахуванням
положень п. 6.5. Договору прострочення
платежу за виконані роботи у
відповідача виникло:

- з 06.10.2013р. за Актом №1 приймання
виконаних будівельних робіт від
30.09.2013р. та Довідкою про вартість
виконаних робіт та витрат №1 від
30.09.2013р.;

- з 06.11.2013р. за Актом №2 приймання
виконаних будівельних робіт від
31.10.2013р. та Довідкою про вартість
виконаних робіт та витрат від 31.10.2013р.;

- з 06.11.2013р. за Актом №3 приймання
виконаних будівельних робіт від
31.10.2013р. та Довідка про вартість
виконаних робіт та витрат від 31.10.2013р.;

- з 06.11.2013р. за Актом №4 приймання
виконаних будівельних робіт від
31.10.2013р. та Довідкою про вартість
виконаних робіт та витрат від 31.10.2013р.;

- з 06.11.2013р. за Актом №5 приймання
виконаних будівельних робіт від
31.10.2013р. та Довідкою про вартість
виконаних робіт та витрат від 31.10.2013р.;

- з 06.12.2013р. за Актом №6 приймання
виконаних будівельних робіт від
30.11.2013р. та Довідкою про вартість
виконаних робіт та витрат від 30.11.2013р.;

- з 06.01.2014р. за Актом №7 приймання
виконаних будівельних робіт від
31.12.2013р. та Довідкою про вартість
виконаних робіт та витрат від 31.12.2013р.;

- з 04.03.2014р. за Актом №8 приймання
виконаних будівельних робіт від
26.02.2014р. та Довідкою про вартість
виконаних робіт та витрат від 26.02.2014р.;

- з 19.03.2014р. за Актом №9 приймання
виконаних будівельних робіт від
13.03.2014р. та Довідкою про вартість
виконаних робіт та витрат від 13.03.2014р.;

- з 02.06.2014р. за Актом №10 приймання
виконаних будівельних робіт від
27.05.2014р. та Довідкою про вартість
виконаних робіт та витрат від 27.05.2014р.

З урахуванням викладеного,
заборгованість відповідача перед
позивачем за виконані роботи становить
6 083 904,19 грн. (18 656 270,54 грн. (повна вартість
робіт) - 12 572 366,35 грн. (часткова сплата
суми боргу відповідачем)).

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач свої зобов'язань за
Договором не виконав належним чином,
повну вартість виконаних відповідачем
послуг в розмірі 6 083 904,19 грн. не оплатив,
а відтак позовні вимоги в цій частині
визнаються судом обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем було заявлено до
стягнення з відповідача 612 491,92 грн. сума
пені, 95 911,68 грн. сума 3% річних, 522 712,47 грн.
сума інфляційних витрат, 1 048 235,87 грн.
збитків.

Відповідно до ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У відповідності до ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежного виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996р. платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін (ст.1). Розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (ст. 3).

Згідно п. 12.10. Договору у випадку, якщо
замовник не проводить платежі, як це
визначено Договором, або затримує
оплату погодженої сторонами
заборгованості після розірвання
Договору, замовник виплачує підряднику
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України від
суми несплаченого боргу за кожний день
прострочення.

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році"
№01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши наведений в позовних
матеріалах розрахунок суми пені, судом
визнано його необґрунтованим у частині
нарахування пені понад строки,
встановлені ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України за актом №7 приймання
виконаних будівельних робіт від
31.12.2013р.

З огляду на викладене, до стягнення з
відповідача на користь позивача за
порушення строків оплати вартості
виконаних робіт за актом №7 приймання
виконаних будівельних робіт від
31.12.2013р. підлягає сума пені за період з
10.01.2014р. по 14.04.2014р. в розмірі 20 214,31 грн.
(за розрахунком позивача); за період з
15.04.2014р. по 11.07.2014р. в розмірі 27 367,06 грн.
(за розрахунком суду).

В іншій частині, розрахунок пені судом
визнається обґрунтованим, а тому до
стягнення з відповідача на користь
позивача за порушення строків оплати
вартості виконаних робіт підлягає сума
пені в розмірі 591 704,73 грн.

Положеннями статті 625 Цивільного
кодексу України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши наведений в матеріалах
справи розрахунок суми 3% річних, суд
вбачає, що при розрахунку 3% річних за
Актом №8 приймання виконаних
будівельних робіт від 26.02.2014р. позивач
допустив арифметичну помилку, а тому
суд здійснив власний розрахунок 3%
річних за вказаним актом та до
стягнення з відповідача підлягає сума
в розмірі 60 090,12 грн., в іншій частині
розрахунок 3% річних визнається
обґрунтованим.

Таким чином, до стягнення з відповідача
на користь позивача за порушення
строків оплати вартості виконаних
робіт підлягає сума 3% річних в розмірі
92 376,95 грн.

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція) [див. постанову
Вищого господарського суду України від
05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду
України "Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997р.
№62-97р.].

У постанові Вищого господарського суду
України №37/327 від 20.01.2011р. викладена
позиція, якою стверджується, що
реалізація позивачем права кредитора
на стягнення боргу з урахуванням
індексу інфляції за весь час
прострочення передбачає необхідність
застосування індексу інфляції за весь
час прострочення як від'ємного, так і
позитивного значення.

Аналогічна позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України №40/487 від 02.02.2012 р. та №15/065-11 від
01.02.2012р.

Зокрема, в постанові Вищого
господарського суду України №15/065-11 від
01.02.2012р. зазначено, що за приписами ст. 625
ЦК України, боржник зобов'язаний
сплатити суму заборгованості з
врахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення.

Індекс інфляції є статистичною
інформацією, яка щомісячно надається
Держкомстатом та публікується в газеті
«Урядовий кур'єр» та на офіційному
веб-сайті Державного комітету
статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Перевіривши наведений в матеріалах
справи розрахунок суми інфляційних
витрат, суд визнає його обґрунтованим,
а тому до стягнення з відповідача на
користь позивача підлягає сума
інфляційних витрат в розмірі 522 712,47 грн.

Щодо стягнення з відповідача суми
збитків в розмірі 1 048 235,87 грн.
господарський суд відзначає наступне.

Пунктом 4 ст. 611 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, у
вигляді відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу
України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Статтею 886 Цивільного кодексу України
встановлено, що у разі невиконання або
неналежного виконання замовником
обов'язків за договором будівельного
підряду він сплачує підрядникові
неустойку, встановлену договором або
законом, та відшкодовує збитки у
повному обсязі, якщо не доведе, що
порушення договору сталося не з його
вини.

Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу
України під збитками розуміються,
зокрема, втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Відповідно до ст. 217 Господарського
кодексу України відшкодування збитків
є різновидом господарської санкції за
вчинення правопорушення у сфері
господарювання.

Виходячи зі змісту ст.ст. 218, 219
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання,
зокрема, невиконання або неналежне
виконання господарського зобов'язання
чи порушення правил здійснення
господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Для застосування такої міри
відповідальності як стягнення збитків
необхідною є наявність всіх елементів
складу цивільного правопорушення:
протиправна поведінка, збитки,
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою боржника і збитками, вина
боржника. Відсутність хоча б одного з
перелічених елементів, які утворюють
склад цивільного правопорушення,
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання ним взятих на себе
зобов'язань. Вказану позицію наведено в
Оглядовому листі №01-06/20/2014 від 14.01.2014р.
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування господарськими судами
законодавства у справах, в яких
заявлено вимоги про відшкодування
збитків».

Таким чином, на кредитора покладений
обов'язок доведення факту невиконання
або неналежного виконання
зобов'язання, прямого (безпосереднього)
причинного зв'язку між порушенням
зобов'язання (тобто неправомірними
діями або бездіяльністю особи, яка
заподіяла шкоду) і самими завданими
збитками та обґрунтування їх розміру.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем (замовник за договором) та ПП
«Пром-Тех-Снаб» (субпідрядник за
договором) було укладено договір
субпідряду №24/01/14-ПТС від 24.01.2014р.
(надалі - Договір субпідряду 1) та
Договір субпідряду №03/02-ПТС від 03.02.2014р.
(надалі - Договір субпідряду 2),
відповідно до змісту яких субпідрядник
зобов'язувався власними силами, з
використанням власних матеріалів
виконати загально-будівельні роботи на
об'єкті, а замовник (позивач)
зобов'язувався прийняти роботи та
своєчасно здійснити їх оплату (п. 1.1.
договору субпідряду 1 та договору
субпідряду 2).

Позивачем додано до матеріалів справи
належним чином засвідчені копії
додаткових угод до зазначених
договорів субпідряду, додатків до
договорів, довідок про вартість
виконаних будівельних робіт, актів
приймання виконаних будівельних робіт,
відповідно до яких вбачається, що
субпідрядник виконав належним чином
свої зобов'язання за договорами та
виконав будівельні роботи в обумовлені
сторонами строки, тоді як позивач
несвоєчасно здійснив оплату вартості
будівельних робіт.

ПП «Пром-Тех-Снаб» було надіслано на
адресу позивача вимогу вх. 361/1-09 від
08.09.2014р., відповідно до якої він вимагав
у позивача сплатити суму штрафних
санкцій за договорами, а саме 637 346,46 грн.
за Договором субпідряду №24/01/14-ПТС від
24.01.2014р. та 410 889,41 грн. за Договором
субпідряду №03/02-ПТС від 03.02.2014р., що
разом становить 1 048 235,87 грн.

Як на підставу позову про стягнення з
відповідача суми збитків у розмірі 1 048
235,87 грн. позивач посилається на ту
обставину, що ним було сплачено ПП
«Пром-Тех-Снаб» суму штрафних санкцій
за договорами субпідряду, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями платіжних доручень №18661
від 17.09.2014р. на суму 637 346,46 грн. та №18662
від 17.09.2014р. на суму 410 889,41 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку
про наявність в діях відповідача всіх
елементів цивільного правопорушення
та доведеність суми збитків позивачем
в розмірі 1 048 235,87 грн., а відтак позовні
вимоги в цій частині є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення
з відповідача суми оплати послуг
адвоката в розмірі 202 500,00 грн.

Відповідно до ст. 48 Господарського
процесуального кодексу України
витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
"Про адвокатуру".

Відповідно до ст. 30 закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»
порядок обчислення гонорару
(фіксований розмір, погодинна оплата),
підстави для зміни розміру гонорару,
порядок його сплати, умови повернення
тощо визначаються в договорі про
надання правової допомоги. При
встановленні розміру гонорару
враховуються складність справи,
кваліфікація і досвід адвоката,
фінансовий стан клієнта та інші
істотні обставини. Гонорар має бути
розумним та враховувати витрачений
адвокатом час.

Так, відповідно до п. 6.3. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №7 від 16.01.2013р. «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» витрати позивачів та
відповідачів, третіх осіб, пов'язані з
оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм,
контор та інших адвокатських об'єднань
з надання правової допомоги щодо
ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.
Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій. У разі неподання
відповідних документів у
господарського суду відсутні підстави
для покладення на іншу сторону
зазначених сум. За змістом частини
третьої статті 48 та частини п'ятої
статті 49 ГПК у їх сукупності можливе
покладення на сторони у справі як
судових витрат тільки тих сум, які були
сплачені стороною за отримання послуг
саме адвоката (у розумінні пункту 1
статті 1 та частини першої статті 6
Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність»), а не
будь-якої особи, яка надавала правову
допомогу стороні у справі.

До матеріалів справи позивачем надано
копії Договору про надання послуг
адвоката №092014-А від 01.09.2014р., укладеного
позивачем з Адвокатом Тімакіна Л.В.,
копію Свідоцтва про право на зайняття
адвокатською діяльністю №13614 від
25.10.2004р. та копію платіжного доручення
№18645 від 16.09.2014р.

Відповідно до п. 6.5. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №7
від 16.01.2013р. «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
розподіл сум інших, крім судового
збору, судових витрат здійснюється за
загальними правилами частини п'ятої
статті 49 ГПК, тобто при задоволенні
позову вони покладаються на
відповідача, при відмові в позові - на
позивача, а при частковому задоволенні
позову - на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог. За
тими ж правилами здійснюється й
розподіл сум цих витрат у розгляді
господарським судом апеляційних і
касаційних скарг. Вирішуючи питання
про такий розподіл, господарський суд
має враховувати, що розмір
відшкодування судових витрат, не
пов'язаних зі сплатою судового збору,
не повинен бути неспіврозмірним, тобто
явно завищеним порівняно з ціною
позову. У зв'язку з цим суд з
урахуванням конкретних обставин,
зокрема ціни позову, може обмежити
даний розмір з огляду на розумну
необхідність судових витрат для даної
справи. Так, у визначенні розумно
необхідного розміру сум, які
підлягають сплаті за послуги адвоката,
можуть братися до уваги, зокрема:
встановлені нормативно-правовими
актами норми видатків на службові
відрядження (якщо їх установлено);
вартість економних транспортних
послуг; час, який міг би витратити на
підготовку матеріалів кваліфікований
фахівець; вартість оплати відповідних
послуг адвокатів, яка склалася в країні
або в регіоні; наявні відомості органів
статистики або інших органів про ціни
на ринку юридичних послуг; тривалість
розгляду і складність справи тощо.
Докази, які підтверджують розумність
витрат на оплату послуг адвоката,
повинна подавати сторона, що вимагає
відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач сплатив суму вартості послуг
адвоката в розмірі 202 500,00 грн.,
передбачену п. 4.1. Договору про надання
послуг адвоката №092014-А від 01.09.2014р.

Отже, виходячи зі складності заявлених
позовних вимог, велику кількість
документів, які потребували
дослідження адвокатом та складення
відповідних процесуальних документів,
розрахунків суми позовних вимог,
врахувавши співрозмірність ціни
позову та суми витрат по оплаті послуг
адвоката, обґрунтованою на думку суду є
сума в розмірі 50 000,00 грн. та такі
витрати слід покласти на відповідача.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: - чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються; -
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; - яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору. З огляду на вимоги
частини першої статті 4 ГПК
господарський суд у прийнятті судового
рішення керується (та відповідно
зазначає у ньому) не лише тими
законодавчими та/або
нормативно-правовими актами, що на них
посилалися сторони та інші учасники
процесу, а й тими, на які вони не
посилалися, але якими регулюються
спірні правовідносини у конкретній
справі (якщо це не змінює
матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів
справи доказів, що підтверджують та
обґрунтовують відсутність у нього
підстав для невиконання зобов'язань,
передбачених умовами Договору,
укладеного з позивачем.

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи
подані докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд дійшов висновку, що
заявлені в справі №910/20520/14 позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню та стягненню з відповідача
на користь позивача суми основного
боргу в розмірі 6 083 904,19 грн. суми пені в
розмірі 591 704,73 грн., суми 3% річних в
розмірі 92 376,95 грн., суми інфляційних
витрат в розмірі 522 712,47 грн. та суми
збитків у розмірі 1 048 235,87 грн.

Судовий збір у розмірі 72 867,46 грн.,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог, відповідно до положень
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ковчег" (, адреса: 01004, м. Київ, вул. Басейна, 6,
літ. А) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Мастербуд"
(, адреса: 01133, м. Київ,
вул. Щорса, 29) суму основного боргу в
розмірі 6 083 904,19 грн. (шість мільйонів
вісімдесят три тисячі дев'ятсот чотири
гривні 19 коп.), суму пені в розмірі 591 704,73
грн. (п'ятсот дев'яносто одну тисячу
сімсот чотири гривні 73 коп.), суму 3%
річних в розмірі 92 376,95 грн. (дев'яносто
дві тисячі триста сімдесят шість
гривень 95 коп.), суму інфляційних витрат
в розмірі 522 712,47 грн. (п'ятсот двадцять
дві тисячі сімсот дванадцять гривень 47
коп.), суму збитків у розмірі 1 048 235,87 грн.
(один мільйон сорок вісім тисяч двісті
тридцять п'ять гривень 87 коп.), суму
витрат на послуги адвоката в розмірі 50
000,00 грн. (п'ятдесят тисяч гривень 00 коп.)
та судовий збір в розмірі 72 867,46 грн.
(сімдесят дві тисячі вісімсот
шістдесят сім гривень 46 коп.).

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 17.11.2014р.

Суддя
Морозов
С.М.