м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/17349/14 17.11.14

Господарський суд міста Києва у складі
головуючого судді Головіної К.І., при
секретарі судового засідання Мельник
Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю "Мізунь"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Адвентіс"

про стягнення 55 253,13 грн.

за участю представників:

від позивача :Крушельницька Б.О.-
представник за довіреністю б/н від
15.10.2014 від відповідача:Гомза В.В.-
представник за довіреністю б/н від
01.09.2014р

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мізунь" (далі - ТОВ
"Мізунь") з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Адвентіс"
(далі - ТОВ "Адвентіс") про стягнення 55
253,13 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на укладений між сторонами
договір поставки № 100428 від 01.03.2012 р., на
виконання якого позивач замовив у
третьої особи етикетки, які
використовувались для етикування
продукції відповідача. У зв'язку з
припиненням відповідачем замовлень
товару за даним договором у позивача
залишились невикористані етикетки на
суму 55 253,15 грн., яка відповідачем
повинна бути сплачена в якості збитків
понесених позивачем.

У позові ТОВ "Мізунь" просить суд
стягнути з ТОВ "Адвентіс" вартість
невикористаних етикеток у сумі 55 253,15
грн.

У судовому засіднні представник
позивача підтримав та обґрунтував
позовні вимоги просив задовольнити
позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечив зазначив, що позивач
замовлення етикетки здійснював на свій
ризик, а той факт, що позивачем було
замовлено більшу кількість етикеток,
ніж потрібно для виконання ним своїх
обов'язків за договором, не свідчить
про порушення відповідачем договору
поставки. Просив відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, суд встановив наступне.

01.03.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мізунь"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Адвентіс"
(покупець) було укладено договір
поставки № 100428.

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник зобов'язується
виготовляти, доставляти і передавати
на умовах та у встановлені даним
договором строки продовольчу та (або)
непродовольчу продукцію у власність
покупця, а покупець зобов'язується
приймати товар у власність і
оплачувати його на умовах даного
договору.

Відповідно до п. 2.2 договору поставка
товару здійснюється окремими партіями
на підставі узгоджених постачальником
до виконання замовлень покупця. Кожний
місяць до 15-го числа покупець передає
постачальнику план поставок товару на
наступний місяць, за формою,
встановленою у додатку № 3 до даного
договору, на підставі якого
постачальник зобов'язаний здійснити
поставки у вказаному об'ємі впродовж
місяця.

Відповідно до п. 3.2 договору кожен товар
укомплектовується у палету, що
супроводжується пакувальним листом
(форма якого вислана до моменту
укомплектування партії товару), який
розташовується на палеті в місці
доступному для читання.

Відповідно до п. 3.11 договору етикетку
та/або упаковку товару із зображенням
знаку для товарів і послуг, що належить
покупцю, постачальник виготовлює
самостійно і за власний рахунок.

Відповідно до п. 9.2 договору у випадку,
якщо договір буде достроково
розірваний з ініціативи покупця з
інших підстав, ніж зазначені в п.п. 9.6,
4.10.2 цього договору, ст.ст. 666, 684, 686 ЦК
України, покупець зобов'язаний
викупити у постачальника залишки
невикористаних етикеток та/або
упаковок, але в обсязі не більшому, ніж
зазначений в специфікації. Ціна кожної
одиниці етикетки та/або упаковки в
такому випадку визначається згідно
специфікації, яка є додатком до цього
договору.

Згідно з додатком № 1 до договору
сторони дійшли згоди та затвердили
специфікацію № 2, якою визначена
мінімальна партія виробництва
упаковки/етикетки та ціна однієї
етикетки.

У подальшому до договору поставки була
укладена додаткова угода від 01.03.2014 р.
відповідно до якої сторони погодили
умови поставки товару та продовжили
строк дії договору до 28.02.2014 р.

Також судом встановлено, що на
виконання умов договору поставки № 100428
від 01.03.2012 року постачальник ТОВ
«Мізунь» уклало з ТОВ «Марцек
Друкарський двір» договір № М-0066 від
03.01.2012 року на виконання поставки
поліграфічної продукції та договір
МПД-0023 від 03.01.2013 р. на виготовлення і
поставку поліграфічної продукції,
відповідно до яких виготовлялися та
поставлялись етикетки для етикування
продукції відповідача - ТОВ «Адвентіс».

На виконання даних договорів ТОВ
«Марцек Друкарський двір» за період з
лютого 2012 р. по серпень 2013 р. виготовив
та поставив позивачу етикетки на
загальну суму 79 608,54 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, товарно-транспортними
накладними та специфікаціями за
вказаний період.

У свою чергу, позивач - ТОВ "Мізунь"
здійснило оплату поставлених етикеток
на зазначену суму, що підтверджуються
платіжними дорученнями № від
10.02.2012 р., № від 07.09.2012 р., №
від 18.09.2012 р., № від 02.10.2012 р.,
№ від 04.04.2012 р., № від 13.05.2013
р., № від 29.05.2013 р., № від
01.07.2013 р., № від 05.09.2013 р.

Відповідно до бухгалтерської довідки
позивача станом на 20.06.2014 року на складі
ТОВ «Мізунь» зберігаються залишки
етикетки ТМ «Карпатська справжня» на
загальну суму 55 253,15 грн.

Позивач вважає, що у зв'язку з
припиненням відповідачем
господарських відносин за договором
поставки ТОВ "Адвентіс" повинен
відшкодувати позивачу понесені ним
збитки у сумі 55 253,15 грн. в частині
невикористаних, але оплачених етикеток
відповідно до умов п. 9.2
договору поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як було встановлено судом, до договору
поставки сторонами була укладена
додаткова угода від 01.03.2014 р.,
відповідно до умов якої поставка
товару здійснюється окремими партіями
на підстав узгоджених постачальником
до виконання замовлень покупця. Кожний
місяць до 13-го числа покупець надає
постачальнику замовлення на наступний
місяць, на підставі якого постачальник
зобов'язаний здійснити поставки у
вказаному об'ємі та у вказані строки
впродовж місяця.

Таким чином, відповідач повинен був
здійснювати замовлення товару у
позивача, а вже потім позивач повинен
був розраховувати кількість етикеток
на вказане замовлення. Крім того,
замовляти товар - є правом покупця (ТОВ
"Адвентіс"), а не його обов'язком.

Разом з тим, у матеріалах справи
відсутні докази того, що відповідачем
було здійснено замовлення товару, на
підставі якого позивач здійснив
замовлення невикористаної етикетки ТМ
«Карпатська справжня», а, отже, діючи на
власний розсуд, позивач замовив більшу
кількість етикеток, ніж потрібно було
для виконання ним своїх обов'язків за
договором поставки.

Крім того, судом встановлено, що
замовлені, відповідно до укладеного
позивачем з ТОВ «Марцек Друкарський
двір» етикетки ТМ «Карпатська
справжня», були повністю оплачені
позивачем у серпні 2013 року, тоді як
договір, укладений між позивачем та
відповідачем, був продовжений до 28.02.2014
р. (додаткова угода від 01.03.2013 р.). Тобто
вже у серпні 2013 р. у позивача були
наявні етикетки, при тому, що замовлень
на товар від відповідача не надходило.

Доводи позивача про те, що договір
поставки був автоматично
пролонгований на шість місяців з дати
закінчення його дії (28.02.2014 р.) суд не
приймає та заначає наступне

Так, відповідно до п. 8.1 договір набирає
чинності з дати його підписання
сторонами та діє до 28.02.2013 року. В разі
закінчення строку дії договору якщо
одна сторона не повідомить іншу
сторону про розірвання договору,
договір вважається продовженим на тих
самих умовах, строком на шість місяців.

01.03.2013 р. сторонами було укладено
додаткову угоду до договору,
відповідно до якої, строк дії договору
продовжено до 28.02.2014 року, тобто сторони
фактично узгодили продовження дії
договору лише до 28.02.2014 р., а, отже
твердження позивача, що договір
поставки є пролонгований після 28.02.2014 р.
(дата закінчення дії договору
відповідно до додаткової угоди) є
необгрунтованими.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками відповідно до
пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є
втрати, які особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 225 ГК України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Право на відшкодування завданих
збитків виникає при наявності складу
цивільного правопорушення: порушення
цивільного права чи інтересу; завдання
збитків, причинного зв'язку між
порушенням права та збитками,
наявність винної поведінки.

Відшкодування збитків є видом
відповідальності учасників цивільних
правовідносин за шкоду, яка є
негативним наслідком правопорушення.
При цьому, збиток - це грошова оцінка
шкоди, яка підлягає відшкодуванню за
неможливості, недоцільності або у разі
відмови потерпілого від відшкодування
шкоди в натурі.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: протиправної
поведінки, збитків, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою боржника
та збитками, вини.

Відсутність хоча б одного із
вищеперелічених елементів, які
утворюють склад цивільного
правопорушення, звільняє боржника від
відповідальності, оскільки його
поведінка не може бути кваліфікована,
як правопорушення.

В обґрунтування стягнення з
відповідача збитків позивач вказує на
те, що відповідач припинив замовляти
товар у позивача, а, отже, у нього
з'явився залишок невикористаних
етикеток замовлених у третіх осіб.

Проте, дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що відповідач
виконував свої зобов'язання за
договором належним чином, замовлення
товару було його правом, а не
обов'язком, а надлишок етикеток у
позивача з'явився внаслідок дій
останнього які він вчинив на власний
ризик.

Враховуючи викладене, а також ту
обставину, що позивач не довів факту
порушення відповідачем умов договору
поставки в частині замовлення товару,
то й збитків від невикористаних
етикеток позивач не зазнав, у зв'язку з
чим суд приходить до висновку, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати
по сплаті судового збору покладаються
на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44. 49, ст.ст. 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мізунь" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Адвентіс" про
стягнення 55 253,13 грн.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та
проголошено його вступну та
резолютивну частини в судовому
засіданні в присутності представників
сторін 17 листопада 2014 року.

Повний текст рішення підписаний 24
листопада 2014 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
через господарський суд міста Києва
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня підписання повного
тексту рішення.

Суддя
К.І.
Головіна