ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.11.2014 р.
Справа№ 914/4029/14

Суддя Н.Мороз,

Розглянувши матеріали позовної заяви:
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.
Одеса

до відповідача: Фізичної особи
підприємця ОСОБА_2, м. Стрий, Львівської
області

про спростування недостовірної
інформації та захист ділової
репутації, відшкодування моральної
шкоди в розмірі 50 000 грн., відшкодування
упущеної вигоди в розмірі 294 970, 72 грн.

Встановив:

Позов заявлено Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1, м. Одеса до
Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, м.
Стрий, Львівської області про
спростування недостовірної інформації
та захист ділової репутації,
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 50 000 грн., відшкодування
упущеної вигоди в розмірі 294 970, 72 грн.

Розглянувши позовну заяву та додані до
неї документи, господарський суд
дійшов висновку про необхідність її
повернення, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України,
до позовної заяви додаються документи,
які підтверджують сплату судового
збору у встановлених порядку і розмірі.

Позивачем, всупереч зазначеному, не
подано належних доказів сплати
судового збору, оскільки позивачем
сплачено судовий збір за невірними
платіжними реквізитами, а саме невірно
зазначено номер рахунку отримувача
коштів, що є підставою для повернення
позовної заяви.

Дана позиція викладена у Постанові
Пленуму Вищого господарського суду
України від 22.02.2013р. №7 «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України». Так, в п.2.22 зазначено,
за відсутності у відповідному
платіжному документі належних
платіжних реквізитів або
неправильного їх зазначення заява
(скарга) повертається господарським
судом без розгляду.

Крім того, суд звертає увагу позивача,
на правильні платіжні реквізити для
сплати судового збору, № рахунку -
3006, код отримувача 38007620.

Відповідно до п. 2.11 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики
застосування розділу IV Господарського
процесуального кодексу України», якщо
у позовній заяві об'єднано дві або
більше вимог немайнового характеру,
пов'язаних між собою підставами
виникнення або поданими доказами,
судовий збір сплачується окремо з
кожної з таких вимог.

Як вбачається з прохальної частини
позовної заяви, позивачами заявлено
дві вимоги, немайнового та майнового
характеру, а саме:

- зобов'язати відповідача
спростувати недостовірну інформацію
викладену ним на трьох веб-сайтах в
мережі Інтерент шляхом публікації на
них іншої інформації яка за змістом
спростовує викладену на них
недостовірну інформацію про торгову
марку «Inotec» та принести свої вибачення
її власнику;

- стягнути 50 000 грн. моральної
шкоди, 294 970, 72 грн. упущеної вигоди, 15 000
грн. витрат на оплату послуг адвоката
та 7 199, 41 грн. судового збору.

Позивачем до позовної заяви додано
лише квитанцію №3819 від 05.11.2014р. про
сплату судового збору у розмірі 7199, 41
грн., тобто за одну вимогу майнового
характеру. Проте докази сплати
судового збору за вимогу немайнового
характеру відсутні, відтак, суду не
надано належних доказів сплати
судового збору у встановлених порядку
і розмірі.

Відповідно до п. 2.10 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №7
від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України», у
випадках об'єднання в одній заяві вимог
як майнового, так і немайнового
характеру судовий збір згідно з
пунктом 3 статті 6 Закону підлягає
сплаті як за ставками, встановленими
для позовів майнового характеру, так і
за ставками, встановленими для
розгляду позовних заяв зі спорів
немайнового характеру.

Згідно ч.2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" (з наступними змінами та
доповненнями), за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру сплачується
судовий збір в розмірі 2 % від ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат; за подання до
господарського суду позовної заяви
немайнового характеру - 1 розмір
мінімальної заробітної плати.

Суд звертає увагу позивача на
необхідність розмежування понять
«ціна позову», що визначено ст. 55 ГПК
України та «судові витрати», зокрема
«витрат на оплату послуг адвоката»,
передбачених ст. 44 ГПК України.

Порядок розрахунку ціни позову
законодавець визначив в залежності від
предмету позову, а саму ціну позову
позивач визначає самостійно.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №7 від
21.02.2013р. «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
роз'яснено, відповідно до розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України судовими витратами є витрати
сторін та інших учасників судового
процесу в господарському суді, які
пов'язані з розглядом справи і
складаються з: судового збору; сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом; витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження; оплати
послуг перекладача, адвоката; інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Склад судових витрат не є вичерпним, і
оцінка тих чи інших витрат сторін як
судових здійснюється господарським
судом з урахуванням обставин
конкретної справи.

До інших витрат у розумінні статті 44
ГПК відносяться, зокрема: суми, які
підлягають сплаті особам, викликаним
до господарського суду для дачі
пояснень з питань, що виникають під час
розгляду справи (стаття 30 названого
Кодексу); витрати сторін та інших
учасників судового процесу, пов'язані з
явкою їх або їхніх представників у
засідання господарського суду, за
умови, що таку явку судом було визнано
обов'язковою.

Зазначені витрати не є збитками в
розумінні статті 224 ГК України та
статті 22 ЦК України, не входять до
складу ціни позову і не можуть
стягуватися під виглядом збитків.

Відповідно до п. 2.7 Постанови пленуму
Вищого господарського суду України
від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України», одним з реквізитів позовної
заяви є ціна позову, яку зазначає
позивач і з якої обчислюється судовий
збір.

Всупереч зазначеному позивачем
витрати на оплату послуг адвоката в
розмірі 15 000 грн. включено до ціни
позову та оплачено судовий збір
виходячи із загальної суми в розмірі 359
970, 72 грн.

Розмір і порядок сплати судового збору
встановлюється законом і залежить від
характеру позову та ціни позову. Метою
справляння судового збору є часткове
відшкодування державі витрат,
пов'язаних із забезпеченням діяльності
судів. Відтак, неправильним є включення
до загальної ціни позову суми витрат на
оплату послуг адвоката.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.63 ГПК
України, суддя повертає позовну заяву
і додані до неї документи без розгляду,
якщо не подано доказів сплати судового
збору у встановлених порядку та
розмірі.

Відповідно до ст.56 ГПК України (зі
змінами, внесеними Законом України №
5288-VI від 18.09.2012р.), позивач, прокурор
зобов'язані при поданні позову
надіслати сторонам копії позовної
заяви та доданих до неї документів
відповідно до кількості відповідачів
та третіх осіб листом з описом
вкладення. Однак, позивачем, при
поданні позову не долучено належних
доказів направлення позовної заяви та
доданих до неї документів відповідачу,
що є підставою для повернення позовної
заяви. Додана позивачем квитанція про
надсилання відповідачеві позовної
заяви таким доказом слугувати не може.

Суд інформує позивача, що
належним доказом надіслання копії
позовної заяви та доданих до неї
документів є оригінал поштової
квитанції з оригіналом опису вкладення
про надсилання відповідачеві
рекомендованою поштою копії позовної
заяви та доданих до неї документів, яка
додається до позову. Однак, позивачем
не додано до позовної заяви опису
вкладення про надсилання
відповідачеві позовної заяви.

Пунктом 3.5 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» передбачено,
недодержання вимог ст. 54, 56 та пунктів 2
і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо
форми, змісту і додатків до позовної
заяви тягне за собою наслідки,
передбачені ст. 63 ГПК.

Крім того, суд звертає увагу
позивача на те, що згідно з п.2.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду від 26.12.2011р. №18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" -
подані сторонами копії документів,
виготовлені з використанням технічних
засобів (фотокопії тощо), засвідчуються
підписом особи, яка їх виготовила або
яка перевірила їх на відповідність
оригіналам, із зазначенням її прізвища,
ініціалів та посади (якщо вона є
посадовою особою) та з прикладенням
печатки (за її наявності). При цьому
засвідчуватись повинна кожна сторінка
документа з відтиском печатки
підприємства, установи, організації,
іншої юридичної особи. Проте,
позивачем, в порушення зазначених
вимог, подані неналежним чином
завірені копії, оскільки відсутні дані
про прізвище, ініціали та посаду особи,
яка засвідчила документи.

Керуючись ст.ст. 54, 57 п. п. 4, 6 ст. 63, ст.86
ГПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовний матеріал на 75 арк. повернути
позивачам без розгляду.

Повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню до
господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
правопорушення.

Суддя
Мороз Н.В.