ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2014 р.
Справа № 914/3544/14

За позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю «Айпіє-Л», м. Львів,до
відповідача:фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м. Львів,про:
стягнення коштів.Суддя Т. РимЗа участю
представників:позивача:Сторож М.І. -
довіреність №06/331 від 29.09.2014
р.,відповідача:не з'явився.На розгляд
господарського суду Львівської
області подано позов товариства з
обмеженою відповідальністю «Айпіє-Л»
до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про стягнення коштів. Ухвалою від 07.10.2014
р. провадження у справі порушено,
позовну заяву прийнято до розгляду.
Розгляд справи призначено на 22.10.2014 р.
Рух справи відображено у попередніх
ухвалах суду.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідач у порушення умов договору
оренди від 01.11.2013 р. не сплачував
орендних платежів, внаслідок чого
виникла заборгованість у сумі 4.050,00 грн.
за сімнадцять днів березня 2014 року.
Крім того, відповідачу нараховано 364,06
грн. пені, 22.155,00 грн. - 25% штрафу.

Відповідач в жодне з трьох судових
засідань не з'явився, хоч був належним
чином повідомлений про час та місце їх
проведення. В судові засідання 22.10.2014
року, 05.11.2014 року не з'являвся, подав
клопотання про відкладення розгляду
справи з огляду на неможливість
прибути в судове засідання. Судом було
задоволено подані клопотання та
відкладено розгляд справи на 19.11.2014
року для надання можливості в повному
обсязі реалізувати власне право на
судовий захист. Однак, в судове
засідання 19.11.2014 року ні відповідач, ні
його представник повторно не з'явилися.
До суду подано клопотання про
відкладення розгляду справи з огляду
на хворобу повноважного представника,
про що представлено копію медичного
висновку.

Позивач заперечив проти поданого
клопотання, зазначивши, що проведено
три судових засідання, спливають
строки вирішення спору, передбачені
Господарським процесуальним кодексом
України.

По-перше, суд звертає увагу
відповідача, що представлена копія
медичного висновку не завірена в
установленому законом порядку.
По-друге, судом проведено три судові
засідання, проте відповідачем не
надано власних обґрунтованих
заперечень проти позову ні шляхом
скерування повноважного представника
в судове засідання, ні шляхом
скерування письмового відзиву через
канцелярію суду поштою. По-третє, суд
враховує сплив строків вирішення спору
та відсутність клопотання жодної зі
сторін на продовження таких. За таких
обставин суд вважає, що створив усі
належні можливості для відповідача з
метою гарантування йому можливості
реалізації власного права на захист. З
огляду на зазначене суд відхиляє
клопотання про відкладення розгляду
справи та вважає за можливе розглянути
справу по суті за відсутності
відповідача та його відзиву за
наявними матеріалами справи на
підставі статті 75 господарського
процесуального кодексу України.

Вислухавши представників сторін,
проаналізувавши матеріали справи, суд
установив таке.

Між сторонами у справі укладено
договір оренди нежитлового приміщення
від 01.11.2013 р. (надалі - Договір оренди). За
умовами цього договору орендодавець
(позивач у справі) передає, а орендар
(відповідач у справі) приймає у
строкове платне користування
приміщення на території
торгово-виробничого комплексу
"Південний" (ТВК) за адресою: м. Львів,
вул. Щирецька, 36, торговий центр
"Будмаркет" цоколь №02, загальною площею
52,85+28,13 м2 (надалі - об'єкт оренди).
Позивач передав, а відповідач прийняв
об'єкт оренди, про що свідчить акт
приймання-передачі від 01.11.2013 р. Із
пункту 2.1 Договору вбачається, що
орендна плата за місяць становить 7.385,00
грн.

17.02.2014 року відповідач на підставі
пункту 8.6 Договору звернувся до
позивача із заявою про розірвання
договору оренди магазину з 17 травня 2014
року. Однак, заявою від 04.03.2014 року
відповідач відкликав подану раніше
заяву про розірвання Договору.

Як убачається з розрахунку позовних
вимог, заборгованість відповідача
перед позивачем за умовами виконання
Договору за 17 днів березня 2014 року
становить 4.050,00 грн. Доказів оплати
зазначеного боргу відповідачем не
надано.

При ухваленні рішення суд виходив з
такого.

Між сторонами у справі виникло
зобов'язання з приводу оренди майна на
підставі Договору оренди в силу пункту
1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу
України. Відповідно до частини першої
статті 759 Цивільного кодексу України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Аналогічні
положення закріплені у частині першій
статті 283 Господарського кодексу
України.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічне положення
передбачено частиною першою статті 193
Господарського кодексу України:
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 283 Господарського
кодексу України до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Одним із основних обов'язків орендаря у
зобов'язанні з оренди майна є своєчасне
та в повному обсязі внесення орендної
плати. Такий же обов'язок визначається
статтею 286 Господарського кодексу
України. Відповідно до пункту 4.15
Договору оренди відповідач
зобов'язався вчасно сплачувати орендну
плату.

В силу положень статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Частиною 1 статті
612 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що
орендар до 15 числа поточного місяця
попередньою оплатою сплачує
орендодавцю орендну плату в розмірі,
передбаченому в п. 2.1 даного Договору,
шляхом внесення її в касу орендодавця
або на його поточний рахунок.

Таким чином, оскільки відповідач
порушив узяті на себе зобов'язання зі
своєчасної оплати орендної плати,
вимоги позивача про стягнення
заборгованості в сумі 4.050,00 грн. є
підставними та обгрунтованими.

За несвоєчасне внесення орендної плати
орендар сплачує пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, включаючи день оплати (пункт 6.2
Договору оренди). За таких обставин,
позовні вимоги про стягнення 364,06 грн.
пені є обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Що стосується нарахування штрафу, то
суд при ухваленні рішення керувався
таким.

Відповідно пункту 8.6 Договору орендар
має право достроково розірвати даний
договір з власної ініціативи (без
пояснення причин) письмово попередивши
орендодавця не пізніше, ніж за 3 місяці,
або сплативши штраф у розмірі 25%
загальної річної орендної плати за цим
договором.

З наведеного вбачається, що сторонами
погоджено спосіб дострокового
розірвання договору: або письмово
попередивши орендодавця не пізніше,
ніж за 3 місяці, або сплативши штраф у
розмірі 25% загальної річної орендної
плати за цим договором. Таким чином,
орендар (відповідач у справі)
використавши один із вказаних
варіантів поведінки може в
односторонньому порядку розірвати
договір оренди. Разом з тим, з
матеріалів справи не вбачається, що
Договір припинив свою дію, адже
звільнення приміщення не належить до
підстав такого припинення. З огляду на
зазначене, відсутні правові підстави
для застосування пункту 8.6 Договору при
стягненні штрафу.

Відповідно до статей 33, 38
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У разі задоволення клопотання
суд своєю ухвалою витребовує необхідні
докази.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
43 Господарського процесуального
кодексу України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що відповідачем не спростовано
доводи позовної заяви, проте судом
виявлено обставини, які є підставою для
часткового задоволення позову.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається на обидві
сторони пропорційно.

Враховуючи наведене, керуючись
статтями 1, 43, 33, 38, 43, 49, 82, 83, 84, 85, 93
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 79000;
ідентифікаційний код ідентифікаційний
код НОМЕР_1) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Айпіє-Л»
(адреса: вулиця Щирецька, 36, місто Львів,
Львівська область, 79000;
ідентифікаційний код 19321652) 4.050,00 грн.
основного боргу, 364,06 грн. пені, 303,65 грн.
відшкодування витрат на оплату
судового збору.

3. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Повне рішення складено 21.11.2014 р.

Суддя
Рим Т.Я.