РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
Справа №
924/697/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя
Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

від Прокурора: Кондратюк А.В;

від Позивача 1: Богачова Л.М.;

від Позивача 2: Лаврентюк Л.Є.;

від Відповідача: Білик К.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Фізична особа-підприємець
Білик Світлана Семенівна
м.Хмельницький на рішення
господарського суду Хмельницької
області від 15.07.14р. у справі № 924/697/14
(суддя Гладюк Ю. В.)

за позовом Заступника прокурора
м.Хмельницького в інтересах держави в
особі

Позивача 1: Управління комунального
майна Хмельницької міської ради

Позивача 2: Міське комунальне
підприємство по утриманню нежитлових
приміщень комунальної власності

до відповідача Фізичної
особи-підприємця Білик Світлани
Семенівни

про стягнення в сумі 47 984 грн. 69 коп.;
розірвання договору оренди; повернення
орендованого майна

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора м. Хмельницького
(надалі - Прокурор) в інтересах держави
в особі Управління комунального майна
Хмельницької міської ради (надалі -
Позивач 1) та міського комунального
підприємства по утриманню нежитлових
приміщень комунальної власності
(надалі - Позивач 2) звернувся в
господарський суд Хмельницької
області з позовною заявою (а.с. 2-6) до
фізичної особи-підприємця Білик
Світлани Семенівни (надалі -
Відповідач), про стягнення з
Відповідача (з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог від 2 липня
2014 року; а.с. 45) 46 504 грн. 95 коп.
заборгованості по орендній платі, 48
грн. 42 коп. відшкодування земельного
податку та 1 431 грн. 32 коп. пені.

Рішенням господарського суду
Хмельницької області від 15 липня 2014
року (а.с. 53-55) з підстав,
вказаних у цьому рішенні, позов
задоволено частково.

Стягнуто з Відповідача на рахунок
Позивача 2 заборгованісті з орендної
плати в розмірі 15 471 грн. 75 коп
та 1 431 грн. 32 коп. пені. В решті суми
позову провадження у справі припинено.

Крім того, даним судовим рішенням,
розірвано договір оренди майна
(нерухомого або іншого), що належить до
комунальної власності від 17 січня 2012
року (укладений між Позивачем 1,
Позивачем 2 та Відповідачем) та
зобов'язано Відповідача повернути
орендоване майно, яке розташоване у м.
Хмельницькому по вул. Соборній, 17
загальною площею 74,4 кв.м. у м.
Хмельницькому, балансоутримувачу -
Позивачу 2. Також, цим рышенням
покладено на Відповідача витрати по
сплаті судового збору в розмірі 4 263
грн.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції Відповідач
звернувся з апеляційною скаргою (а.с.
62-63) до Рівненського апеляційного
господарського суду, в якій, з підстав,
вказаних у цій апеляційній скарзі,
просить рішення господарського суду
Хмельницької області від 15 липня 2014
року в даній справі скасувати частково
та прийняти в частині позовних вимог
щодо розірвання договору оренди
нежитлового приміщення та повернення
орендованого майна нове рішення, яким у
задоволенні позову в цій частині
відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
місцевим господарським судом не
повністю з'ясовані обставини, які мають
значення для справи при прийнятті
рішення, тому оскаржуване рішення є
незаконним та необґрунтованим,
постановленим з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Крім того, Відповідач, як на підставу
скасування рішення суду посилається на
те, що в судовому засіданні були подані
докази щодо часткового погашення
заборгованості. Дане, на переконання
апелянта, свідчить про вкрай складне
становище Відповідача, що було
викликане і в тому числі проведенням
капітального ремонту орендованого
приміщення. Як зауважує Відповідач,
проведення ремонту було узгоджене з
Позивачем 1 та Позивачем 2, з якими також
було узгоджено відтермінування сплати
орендної плати в повному обсязі на час
проведення ремонтних робіт.

Ухвалою суду від 4 серпня 2014 року (а.с. 61)
апеляційну скаргу Відповідача
прийнято до провадження та призначено
її розгляд на 10 вересня 2014 року на 15
годину 10 хвилин.

Прокурор подав відзив на апеляційну
скаргу (а.с. 76-77), в якому з підстав
висвітлених в цьому відзиві, заперечує
проти доводів зазначених в апеляційній
скарзі та просить залишити рішення
господарського суду Хмельницької
області без змін.

Позивач 1, на виконання вимог ухвали
Рівненського апеляційного
господарського суду, подав відзив на
апеляційну скаргу (а.с. 79-80), в якому з
підстав висвітлених в цьому відзиві,
заперечує проти доводів зазначених в
апеляційній скарзі та просить залишити
рішення господарського суду
Хмельницької області без змін.

Голова Рівненського апеляційного
господарського суду своїм
розпорядженням від 9 вересня 2014 року
(а.с. 85) внесла зміни до складу колегії
суддів (окрім заміни головуючого судді)
за наслідком котрого у справі № 924/697/14
визначено колегію суддів у складі
суддя Василишина А.Р., суддя Бучинська
Г.Б., суддя Філіпова Т.Л..

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 10 вересня 2014
року (а.с. 89), з підстав,
висвітлених у даній ухвалі, було
відкладено розгляд апеляційної скарги
на 8 жовтня 2014 року на 15 годину 10
хвилин.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 8 жовтня 2014
року (а.с. 101), з підстав, висвітлених у
даній ухвалі, було відкладено розгляд
апеляційної скарги на 5
листопада 2014 року на 15 годину 10 хвилин.

Рівненський апеляційний господарський
суд своєю ухвалою від 5 листопада 2014
року (а.с. 128), з підстав, висвітлених у
даній ухвалі, продовжив строк розгляду
апеляційної скарги Відповідача на 15
днів та відклав розгляд скарги на 25
листопада 2014 року.

В судовому засіданні від 25 листопада
2014 року представник Відповідача
підтримав доводи, висвітлені в
апеляційній скарзі та просить
скасувати рішення місцевого
господарського суду в частині
розірвання договору та зобов'язанні
повернути орендоване майно
(посилаючись на погашення всієї суми
заборгованості та на те, що затримки в
оплатах виникли внаслідок вчинення
Відповідачем за свій кошт капітального
ремонту орендованого приміщення для
його подальшої експлуатації, прийнявши
в цій частині нове рішення, котрим
відмовити в задоволенні вищевказаних
позовних вимог Прокурора.

В судовому засіданні від 25 листопада 2014
року Прокурор підтримав доводи
позовної заяви, з підстав, висвітлених
у ній, просить відмовити в задоволенні
апеляційної скарги та залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін. При цьому, зазначає, що нормами
чинного законодавства не передбачено
можливості скасування рішення
місцевого господарського суду, у
зв'язку із зміною стану розрахунків
між сторонами (наприклад, зменшення або
збільшення заборгованості), якщо така
зміна сталася, після прийняття рішення
місцевого господарського суду.

В судовому засіданні від 25
листопада 2014 року представник
Позивача 1, в зв'язку із сплатою
Відповідачем всієї суми боргу,
зазначив, що при вирішенні питання щодо
задоволення апеляційної скарги
посилається на розсуд суду.

В судовому засіданні від 25
листопада 2014 року представник
Позивача 2, в зв'язку із сплатою
Відповідачем суми боргу, вважає, що
відсутні підстави для задоволення
позову в частині розірвання договору
та повернення орендованого майна
Відповідачем, в решті рішення
представник Позивача 2 просить
залишити без змін.

Заслухавши пояснення
представника Відповідача, Прокурора,
Позивача 1, Позивача 2, розглянувши
матеріали та обставини справи,
апеляційну скаргу, відзив на
апеляційну скаргу, письмові пояснення,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом при
винесенні рішення норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційну скаргу слід задоволити,
скасувавши рішення в частині
розірвання договору оренди та
зобов'язання повернути орендоване
майно, та змінити (в частині стягнення
основного боргу та припинення
провадження по справі). При цьому, суд
виходив з наступного.

17 січня 2012 року між Позивачем 1
(орендодавець), Позивачем 2 (отримувач
коштів) та Відповідачем укладено
договір оренди нежитлового приміщення
(майна), загальною площею 74,4 кв. м.,
розміщеного за адресою: м.
Хмельницький, вул. Соборна, 17 (надалі -
Договір; а.с. 15-17)

В силу дії пункту 1.1 Договору: Позивач 1
передав, а Відповідач прийняв в
строкове платне користування не
житлове приміщення (майно), загальною
площею 74,4 кв.м., розміщене за адресою м.
Хмельницький, вул. Соборна, 17 на
першому поверсі в трьохповерховій,
цегляній, житловій будівлі, що
знаходиться на балансі Позивача 2,
вартість якого встановлена за
результатами проведення незалежної
оцінки (експертним шляхом) і становить
відповідно до Звіту про оцінку майна 306
900 грн., станом на 31 жовтня 2011 року;
майно передано в оренду для торгівлі
продовольчими товарами виробників
міста Хмельницького, строком на два
роки і одинадцять місяців з 17 січня 2012
року по 17 грудня 2014 року.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що: у
разі припинення цього Договору майно
повертається Відповідачем Позивачу 1;
Відповідач повертає майно Позивачу 2
аналогічно порядку, встановленому при
передачі майна Відповідачу за цим
Договором; майно вважається повернутим
Позивачу 2 з моменту підписання
сторонами акта прийому - передачі.

Згідно Розділу 3 Договору: орендна
плата за перший місяць оренди січень 2012
року становить без ПДВ 8 600 грн. (без
урахування індексу інфляції за січень
2012 року); орендна плата корегується на
індекс інфляції за період з дати
проведення оцінки (з 31 жовтня 2011 року по
17 січня 2012 року) - 1, 0030; орендна плата
без ПДВ за січень 2012 року (з
урахуванням індексу інфляції за
листопад, грудень 2011 року та без
урахування індексу інфляції за січень
2012 року) - 8 625 грн. 80 коп.; нарахування
ПДВ на суму орендної плати
здійснюється у порядку, визначеному
чинним законодавством; орендна плата
за кожен наступний місяць визначається
шляхом коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за попередній місяць; орендна плата
перераховується отримувачу коштів до 25
числа поточного місяця на обумовлений
договором рахунок; орендна плата
перерахована несвоєчасно, або не в
повному обсязі, підлягає індексації і
стягується відповідно до чинного
законодавства України з урахування
пені в розмірі 1 відсотка від суми
заборгованості з урахуванням
індексації за кожен день прострочення,
включаючи день оплати; зобов'язання
орендаря по сплаті орендної плати
забезпечується у вигляді платежу в
розмірі місячної орендної плати.

Відповідно до пунктів 5.3, 5.5 Договору:
Відповідач зобов'язаний сплачувати в
повному обсязі орендну плату до 25 числа
поточного місяця; Відповідач
зобов'язаний відшкодовувати Позивачу 2
витрати, пов'язані зі сплатою
земельного податку, пропорційно
займаній площі, згідно рахунків;
своєчасно здійснювати поточний ремонт
орендованого майна.

Як вбачається з пункту 5.8 Договору, у
разі припинення або розірвання
договору в 10 денний термін Відповідач
зобов'язаний повернути Позивачу 2
орендоване майно у належнному стані, не
гіршому ніж на момент передачі його в
оренду, з врахуванням нормального
фізичного зносу та відшкодувати
Позивачу 2 збитки у разі погіршення
стану або втрати (повної або часткової)
орендованого майна з вини Відповідача.

Пунктом 9.5 Договору визначено, що в разі
неефективного використання майна,
використання його не за призначенням,
передачі третій особі без дозволу
орендодавця, несвоєчасної сплати
орендної плати, як передбачено цим
Договором та чинним законодавством
України, та в інших випадках порушення
умов договору з боку Відповідача,
Позивач 1 має право достроково
розірвати договір.

Як визначено пунктами 10.5-10.6 Договору:
за ініціативою однієї із сторін цей
Договір може бути розірвано рішенням
суду у випадках, передбачених чинним
законодавством; чинність цього
Договору припиняється, в тому числі
внаслідок невиконання Відповідачем
обов'язків, встановлених пунктами 5.3,
5.4, 5.10 Договору.

Положенням пункту 10.1 Договору
визначено, що: умови Договору
зберігають силу протягом всього
терміну цього Договору, в тому числі в
випадках, коли після його укладення,
законодавством встановлено правила що
погіршують становище Відповідача, а в
частині зобов'язань орендаря щодо
орендної плати - до виконання
зобов'язань.

Колегія суду констатує, що даний
Договір підписаний Позивачем 1,
Позивачем 2 і Відповідачем та
скріплений їх печатками.

17 січня 2012 року між Позивачем 2 та
Відповідачем підписано акт прийому -
передачі (а.с. 18), в силу якого Позивач 2
передав, а Відповідач прийняв нерухоме
майно по вул. Соборній, 17 (площею 74,4 м.
кв).

Крім того, в матеріалах справи
містяться копії претензій Позивача 2,
адресованих Відповідачу, з вимогою
погасити борг, що виник за договором
оренди, а саме: від 27 грудня 2013 року № 769
/ в; від 16 лютого 2014 року № 72 / в (з
підписом Відповідача щодо отримання
даної претензії); від 29 квітня 2014 року
№ 200 / в (а.с. 19-21).

Також, до матеріалів справи долучено
пропозицію Позивача 1 № 1362 від 27 грудня
2013 року (а.с. 22), адресовану Відповідачу
з вимогою розірвання договору та
передачі майна балансоутримувачу, в
зв'язку із існуванням непогашеної
заборгованості з орендної плати із
зазначенням пунктів 3.3, 3.5 Договору.
Пропозиція містить підпис Відповідача
про ознайомлення з останньою.

12 травня 2014 року Позивач 2 звернувся до
прокуратури м. Хмельницького з заявою
про звернення Прокурора з даним
позовом до Відповідача про стягнення
заборгованості, розірвання Договору та
повернення орендованого майна.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до статтей 173, 174
Господарського кодексу України,
правовідносини, які виникли між
сторонами за своїм характером
являються господарськими, як такі, що
виникли з господарського договору, і
відповідно до статті 1 Господарського
кодексу України є предметом його
регулювання.

В силу дії частини 2 статті 175
Господарського кодексу України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивач 1, Позивач 2 та Відповідач
уклавши Договір оренди комунального
майна, встановили для себе права та
обов'язки, які є обов'язковими.

Відносини між сторонами (учасниками
господарських відносин) за даним
позовом виникли з приводу оренди
комунального майна.

Частиною 2 статті 1 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна" визначено, що цей Закон регулює
майнові відносини між орендодавцями та
орендарями щодо господарського
використання державного майна, майна,
що належить Автономній Республіці Крим
або перебуває у комунальній власності.

У відповідності із статтею 173
Господарського кодексу, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтею 174 Господарського кодексу
України визначено, що господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 2 Закону України
„Про оренду державного та
комунального майна", орендою є
засноване на договорі строкове
платне користування майном, необхідним
орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Як визначено частиною 3 статті 18,
частиною 1 статті 19 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна": орендар зобов'язаний вносити
орендну плату своєчасно і у повному
обсязі; Орендар за користування
об'єктом оренди вносить орендну плату
незалежно від наслідків
господарської діяльності.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковий для
виконання сторонами.

Відповідач, на підтвердження своїх
доводів щодо проведення часткового
погашення заборгованості подав копії
квитанцій, а саме: квитанція від 24
червня 2014 року на суму 1 000 грн.,
квитанція від 23 червня 2014 року на суму 1
000 грн., квитанція від 20 червня 2014 року
на суму 1 000 грн..

Водночас, колегія суду зауважує, що
після звернення Позивача із позовом до
суду (з врахуванням заяв про збільшення
позовних вимог та кінцевого періоду
протягом якого розраховувалася
заборгованість по орендній платі, а
саме з 1 лютого 2014 року по 30 червня 2014
року) Відповідач погасив
заборгованість по орендній платі за
Договором частково, а саме в сумі 32 081
грн. 62 грн., що підтверджується
долученими Відповідачем до матеріалів
справи копіями квитанцій, а саме:
квитанція від 2 липня 2014 року на суму 1
000 грн. (а.с. 44), квитанція від 15 липня 2014
року на суму 10 326 грн. 24 коп., квитанція
від 11 липня 2014 року на суму 10 346 грн. 80
коп., квитанція від 10 липня 2014 року на
суму 10 408 грн. 58 коп., а всього в сумі 32
081 грн. 62 коп. (а.с. 50).

З огляду на вищевказане колегія суду
констатує той факт, що заборгованість
Відповідача в сумі 32 081 грн. 62 коп.
перестала існувати вже після звернення
Прокурора з позовом та до винесення
судом першої інстанції оспорюваного
рішення.

Отже, Відповідач надав суду належні та
допустимі докази в підтвердження
часткового погашення боргу по орендній
платі (котра існувала на час звернення
Прокурора з позовом до суду - 20 травня
2014 року), дослідивши які, вбачається, що
сума заборгованості до винесення
рішення місцевим господарським судом
(15 липня 2014 року) підлягала зменшенню
саме на сплачену суму - 32 081 грн. 62 коп..

Згідно з підпунктом 1-1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Зважаючи на вищевисвітлене,
Рівненський апеляційний господарський
суд констатує той факт, що в таких
випадках, відповідно до підпункту 1-1
статті 80 Господарського
процесуального кодексу України,
провадження по справі в частині
стягнення 32 081 грн. 62 коп.
заборгованості з орендної плати
підлягає припиненню, в зв'язку з
відсутність предмету спору. Аналогічна
позиція викладена в пункті 4.4 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26 грудня 2011 року „Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції".

Відповідно, приймаючи таке рішення
апеляційний господарський суд змінює
рішення місцевого господарського суду
в частині припинення провадження на
суму 31 081 грн. 62 коп. та припиняє
провадження у справі щодо стягнення
заборгованості по орендній платі саме
в розмірі 32 081 грн. 62 коп. (реально
сплаченої суми заборгованості).

Що ж до решти суми заборгованості по
орендній платі, то колегія суду
зазначає наступне.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням статті 193 Господарського
кодексу України закріплено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
обумовлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено законом або
договором.

В силу дії статті 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Колегія суду дослідивши Договір в
правовій площинні діючих норм
законодавства України, констатує, що
обов'язок оплати (остаточний
розрахунок) оренди, в тому числі
податку на землю (котрий передбачений
пунктом 5.10 Договору), відповідно до
пунктів 3.3, 3.7 Договору, виникає у
Відповідача щомісяця до 25 числа
поточного місяця (тобто, з враховунням
дати підписання акту прийому - передачі
(17 січня 2012 року) з 25 січня 2012 року
орендна плата за січень 2012 року, 25
лютого 2012 року сплачується орендна
плата за лютий 2012 року і в такому ж
порядку до закінчення дії Договору (до
17 грудня 2014 року)), в тому числі щодо
оплати - до повного виконання.

Колегія суду, дослідивши позовні
вимоги в контексті доданих до
матеріалів справи розрахунків
заборгованості по орендній платі та
відшкодування земельного податку
(а.с. 2,29,37,46), зазначає, що вимоги
Позивача 1 та Позивача 2 заявлені у
період з 1 лютого 2014 року по 30 червня 2014
року (з врахуванням кінцевої заяви про
збільшення позовних вимог від 2 липня
2014 року; а.с. 45) в сумі 46 504 грн. 95 коп.,
проте, як вбачається з матеріалів
справи (копії квитанцій щодо оплати
від 20 червня 2014 року, 23 червня 2014 року, 24
червня 2014 року) оплата за даний період
проведена частково на суму 3 000 грн.
(котра, в свою чергу, врахована
Позивачем 2 при поданні останнього
уточнення, щодо стягнення 46 504
грн. 95 коп. заборгованості по орендній
платі; а.с. 46) та частково на суму 32 081
грн. 62 коп. (після подання Позивачем 2
заяви про збільшення позовних вимог
від 2 липня 2007 року), докази сплати яких
подано 15 липня 2014 року (квитанції від 2
липня 2014 року, від 11 липня 2014 року, від 14
липня 2014 року та 15 липня 2014 року).

Зважаючи на зазначене, враховуючи той
факт, що строк оплати пропущено (докази
оплати в обумовлені строки відсутні), у
Відповідача виникла заборгованість,
розмір якої підтверджується
документально і становить 46 504 грн. 95
коп. - вартість оренди за заявлений
період, в тому числі 48 грн. 42 коп.
земельного податку.

Водночас, колегією суду враховується
часткова оплата заборгованості по
орендній платі, котра здійснена
Відповідачем до винесення рішення по
справі, але, після звернення з позовом
та поданням заяви про збільшення
позовних вимог (докази здійснення
якої подано 15 липня 2014 року) та
відносно якої провадження у справі (в
частині частково сплаченої суми боргу,
після звернення з позовом) в розмірі 32
081 грн. 62 коп. припиненню за відсутністю
предмету спору на цю суму.

З огляду на описане вище, на основі
статтей 509, 526, 527, 530 Цивільного кодексу
України, статтей 193, 198 Господарського
кодексу України, з врахуванням
розрахунку заборгованості по орендній
платі та часткового припинення
провадження в справі на суму 32 081
грн. 62 коп., позовні вимоги Прокурора в
особі Позивача 1 та Позивача 2 про
стягнення з Відповідача
заборгованості по орендній платі,
підлягають до задоволення в розмірі 14
471 грн. 75 коп..

Відповідно, приймаючи таке рішення, суд
змінює судове рішення господарського
суду Хмельницької області в цій
частині.

Водночас, суд не бере до уваги докази
повної оплати заборгованості при
перегляді судового рішення в цій
частині, оскільки така сплата
Відповідачем боргу під час розгляду
даної справи в суді апеляційної
інстанції, на переконання колегії суду
не може бути підставою для скасування
оскаржуваного рішення, оскільки
апеляційна інстанція переглядає
рішення місцевого господарського суду
на предмет відповідності його
матеріалам, обставинам справи та
діючому законодавству на час його
прийняття.

Відповідно до статті 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право,
зокрема, змінити рішення.

В силу вказаної норми зміна рішення
може полягати у внесенні деяких
поправок до резолютивної частини
рішення (зменшити чи збільшити суму, що
підлягає стягненню, змінити розмір
судового збору, що підлягає стягненню,
тощо), не змінюючи при цьому
викладеного в рішенні головного
висновку місцевого господарського
суду щодо прав та обов'язків Позивача
та Відповідача у спірних
правовідносинах.

З огляду на усе вказане вище
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що апеляційну скаргу
Відповідача слід задоволити, змінивши
при цьому оскаржуване рішення в
частині стягнення заборгованості з
орендної плати та сумі позову щодо
припинення провадження по справі у
вищезазначених сумах в даній судовій
постанові.

Крім суми основного боргу, Прокурор
також просив стягнути з Відповідача 1 431
грн. 32 коп. пені.

Відповідно до пункту 3.5 Договору,
орендна плата, перерахована
несвоєчасно або не в повному обсязі,
підлягає індексації і стягується
відповідно до чинного законодавства
України з урахуванням пені в розмірі
(одного) відсотка від суми
заборгованості з урахуванням
індексації за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.
Нарахована пеня повинна бути сплачена
Відповідачем окремим платіжним
дорученням в 7-ми денний термін з
моменту отримання рахунку.

Згідно статтей 1, 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань":
платники грошових коштів сплачують
на користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін;
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України,
що діяла у період, за який сплачується
пеня.

За умовами статті 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

З огляду на вищевказані норми
законодавства, та на факт існування
суми заборгованості на яку нарахована
пеня, а також враховуючи, що
нарахування пені передбачено
Договором (пункт 3.5), суд констатує
наявність права Позивача на
пред'явлення вимоги про стягнення пені

Водночас, колегія суду дослідивши
розрахунок Позивача, доданий до
позовної заяви (а.с. 46), не
погоджується з періодами прострочення,
що в свою чергу призвело до визначення
невірної кількості днів прострочення
та й самого ж розміру пені, з огляду на
наступне.

Відповідно до пункту 1.9 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань",
нарахування має проводитись таким
чином, що день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в
період часу, за який нараховується
пеня, річні та інфляційні нарахуванням.

При цьому, з огляду на вищезазначені
норми діючого законодавства, колегія
суду провівши розрахунок пені (із
застосування калькулятора розрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
системи "Ліга") зазначає, що розмір пені
за період з 26 лютого 2014 року по 30 червня
2014 року становить 1 537 грн. 48 коп. Однак,
колегія суду зазначає, що відповідно до
пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» господарський
суд з урахуванням конкретних обставин
справи самостійно визначає суму пені
та інших нарахувань у зв'язку з
порушенням грошового зобов'язання, не
виходячи при цьому за межі визначеного
позивачем періоду часу, протягом якого,
на думку позивача, мало місце
невиконання такого зобов'язання, та
зазначеного позивачем максимального
розміру відповідних пені та інших
нарахувань.

З урахуванням усього вищевказаного (з
огляду на те, що Позивач просить
стягнути меншу суму пені чим реальна
підставна до стягнення), згідно пункту
3.5 Договору, статті 232 Господарського
кодексу України та статтей 546-551, 611
Цивільного кодексу України, колегія
суду зазначає, що позовні вимоги
Прокурора в особі Позивача 1 та
Позивача 2 про стягнення пені в сумі 1 431
грн. 32 коп., підлягають до задоволення в
повному обсязі.

Відповідно, приймаючи таке рішення,
Рівненський апеляційний господарський
суд залишає рішення місцевого
господарського суду в цій частині без
змін.

Що ж стосується позовним вимог щодо
розірвання договору та повернення
орендованого майна, то колегія суду
зазначає наступне.

Як підтверджується доказами, доданими
Позивачем 1 та Позивачем 2 до матеріалів
справи, та що не заперечується самим
Відповідачем в апеляційній скарзі, у
Відповідача, станом на день розгляду
справи в місцевому господарському
суді, була наявна заборгованість по
сплаті орендної плати.

Згідно статтею 284 Господарського
кодексу України, орендна плата є
істотною умовою договору оренди.

Колегія суду констатує, що обов'язок
своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату встановлений
частиною 3 статті 285 Господарського
кодексу України, і частиною 3 статті 18.
Закону України „Про оренду державного
та комунального майна", а також
визначений пунктом 5.3 Договору.

Відповідно до статті 651 Цивільного
кодексу України, договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлений договором або законом.

Колегія суддів констатує, що пунктом 9.5
Договору передбачено право Позивача 1
дострокового розірвання Договору в
разі несвоєчасної оплати орендної
плати.

Згідно частини 3 статті 26 Закону
України „Про оренду державного та
комунального майна", на вимогу однієї
із сторін договір оренди може бути
достроково розірвано за рішенням суду
у разі невиконання сторонами своїх
зобов'язань та з підстав, передбачених
законодавчими актами України.

Статтею 27 Закону України „Про оренду
державного та комунального майна", у
разі розірвання договору оренди,
закінчення строку його дії та відмови
від його продовження або банкрутства
орендаря він зобов'язаний повернути
орендодавцеві об'єкт оренди на умовах,
зазначений у договорі оренди.

Згідно зі статтями 526, 629 Цивільного
кодексу України: зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Як передбачено частиною 1 статті 283
Господарського кодексу України, за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності.

В силу дії пункту 1 статті 759 Цивільного
кодексуУкраїни, за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Частинами 1,5 статті 762 Цивільного
кодексу України визначено, що за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму; плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Положенням частини третьої статті 291
Господарського кодексу України
визначено, що договір оренди може бути
розірваний за згодою сторін; на вимогу
однієї із сторін договір оренди може
бути достроково розірваний з підстав,
передбачених Цивільним кодексом
України для розірвання договору найму,
в порядку, встановленому статтею 188
цього Кодексу.

Статтею 783 Цивільного кодексу України
визначено, що: наймодавець має право
вимагати розірвання договору найму,
якщо наймач користується річчю
всупереч договору або призначенню
речі; наймач без дозволу наймодавця
передав річ у користування іншій особі;
наймач своєю недбалою поведінкою
створює загрозу пошкодження речі;
наймач не приступив до проведення
капітального ремонту, якщо обов'язок
проведення капітального ремонту був
покладений на наймача.

Статтею 188 Господарського кодексу
України встановлено, що: зміна та
розірвання господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Крім підстав для дострокового
розірвання договору найму на вимогу
наймодавця, які визначені статтею 783
Цивільного кодексу України, договір
найму може бути достроково розірвано
за рішенням суду за наявності
загальних підстав, передбачених
статтею 651 Цивільного кодексу України,
а саме, в разі істотного порушення
договору наймачем та в інших випадках,
встановлених договором або законом.

В силу дії пункту 2 статті 651
Цивільного кодексу України: договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом.

Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Колегія суду дослідивши докази, наявні
в матеріалах справи в сукупності з
вищенаведеними нормами діючого
законодавства України, котрі
спрямовані на врегулювання орендних
відносин, зазначає, що з огляду на фокт
того, що орендоване майно є
комунальним, на спірні правовідносини
поширюється дія Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна".

Згідно положень даного закону орендна
плата віднесена до істотних умов
договору оренди, а обов'язок з її сплати
є основним обов'язком орендаря.

В силу ж частини 3 статті 26 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна", підставою для
дострокового розірвання договору
оренди за рішенням суду може бути
невиконання сторонами своїх
зобов'язань.

При цьому, вказана норма
застосовується з урахуванням
наведених вище загальних положень
Господарського кодексу України та
Цивільного кодексу України.

Правовий аналіз даних норм приводить
колегію апеляційного господарського
суду до висновку, що саме істотне
порушення Відповідачем такої умови
договору оренди державного
(комунального) майна, як внесення
орендної плати, є достатньою правовою
підставою для дострокового розірвання
вказаного Договору в судовому порядку
та повернення орендованого майна
орендодавця (наймодавцю) (Аналогічна
правова позиція викладена у постанові
Верховного Суду України № 5021/966/2011 від 8
травня 2012 року).

Відтак, колегія суду у залежності
від дослідження даних обставин, вважає
за необхідне встановленню факта, чи
мало місце саме істотне порушення
Відповідачем такої умови Договору як
внесення орендної плати, а саме
встановлення, чи була завдана
орендодавцю шкода, внаслідок якої
останній значною мірою був позбавлений
того, на що він розраховував при
укладенні Договору.

Водночас, з огляду на вимоги частини 1
статті 4-7 Господарського
процесуального кодексу України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України (стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду у судовому
процесі всіх обставин справи у їх
сукупності), колегія суду дослідивши
обґрунтованість і правильність
здійсненого Позивачем 2 розрахунку
суми основного боргу в контексті
проведених Відповідачем проплат
орендної плати та відшкодування
земельного податку (а.с. 14, 29, 44, 46, 50),
констатує, що в даних простроченнях
внесення орендної плати відсутня така
риса як «систематичність» їх не сплати,
а саме з наведених розрахунків
вбачається, що орендна плата вносилася
щомісячно, за виключенням березня
місяця, тільки в меншому розмірі, ніж
передбачено Договором, а в деякі місяці
в значно більшому розмірі, що
перекривало виникнення заборгованості
за попередні місяці (червень, липень).

З урахуванням оплат, які мали місце у
період з червня 2014 року по липень 2014
року включно, в сукупності з
проведенням ремонтно-будівельних
робіт орендованого приміщення, котрі
були спрямовані на поліпшення
орендованого майна вбачається, що такі
дії Відповідача опосередковано
свідчать про належне виконання ним
своїх зобов'язань за Договором та
покращення властивостей комунального
майна шляхом проведення ремонтних
робіт, що не заперечується Позивачем 1
та Позивачем 2 (в судовому засіданні від
5 листопада 2014 року, 25 листопада 2014
року), з огляду на що (на переконання
суду) в даному конкретному випадку не
вбачається, що такі дії Відповідача
були спрямовані на спричинення шкоди
для Позивача 1 та Позивача 2 (тим більше
значної), а в цілому для орендованого
комунального майна. В той же час
колегія суду констатує факт того, що
вищевказані докази вказують на
протилежне, а саме на те, що Позивач не
лише не намагався нанести шкоди
Позивачу 1 та Позивачу 2, але й вчинив
дії спрямовані на покращення
орендованої речі про що свідчить факт
проведення ним ремонтних робіт
спрямованих по суті на збереження та
відновлення корисних властивостей
даного орендованого майна.

З огляду на усе вищевказане,
Рівненський апеляційний господарський
суд відмовляє в задовольняє позовних
вимоги в частині розірвання Договору
та повернення орендованого майна.

Відповідно приймаючи таке рішення,
Рівненський апеляційний господарський
суд скасовує рішення місцевого
господарського суду в цій частині.

Що ж стосується, посилання Відповідача
на той факт, що станом на 4 листопада 2014
року, ним було сплачено всю суму боргу,
що підтверджується довідкою від 4
листопада 2014 року № 686/в, виданою
Позивачем 2 (а.с. 122), то колегія суду
зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4, Постанови
Пленуму Вищого господарського суду № 6
від 23 березня 2012 року "Про
судове рішення", господарським судам
слід виходити з того, що рішення може
ґрунтуватися лише на тих доказах, які
були предметом дослідження і оцінки
судом. При цьому, необхідно мати на
увазі, що згідно статті 43
Господарського процесуального кодексу
України наявні докази підлягають
оцінці у їх сукупності, і жодний доказ
не має для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

В силу дії пункту 12 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду № 7
від 17 травня 2011 року «Про деякі питання
практики застосування розділу ХІІ
Господарського процесуального кодексу
України», частиною першою статті 104
Господарського процесуального кодексу
України не передбачено можливості
скасування або зміни рішення у зв'язку
із зміною стану розрахунків між
сторонами (наприклад, зменшення або
збільшення заборгованості), якщо така
зміна сталася після прийняття рішення
місцевого господарського суду.

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження,
надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, які підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла висновку, що у
даній справі відсутні допустимі
докази, які відповідно до статтей 33-34, 43
Господарського процесуального кодексу
України підтверджують, факт завдання
істотної шкоди Позивачу 2 та Позивачу 1
шляхом несплати орендної плати, так як
відсутня систематична несплата
орендної плати.

Водночас, усе вищевказане у даній
судовій постанові, вказує на неповне
з'ясування місцевим господарським
судом всіх обставин справи, про
невідповідність висновків, викладених
у рішенні місцевого господарського
суду, обставинам справи, та про
порушення господарським судом першої
інстанції норм матеріального права - що
в силу дії пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті
104 Господарського процесуального
кодексу України є підставами для
скасування оскарженого рішення
господарського суду Хмельницької
області.

З огляду на усе висвітлене вище,
апеляційний суд прийшов до висновку
про задоволення апеляційної скарги та
скасовує оскаржуване рішення в частині
розірвання договору оренди та
повернення орендованого майна та
приймає в цій частині нове рішення,
яким відмовляє в задоволенні позову.

Судові витрати за подачу
апеляційної скарги, відповідно до
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, суд
залишає за Відповідачем, оскільки,
підставою звернення Прокурора в особі
Позивача 1 та Позивача 2 були
неправомірні дії Відповідача, саме
тому спір виник з вини Відповідача.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця Білик Світлани
Семенівни - задоволити.

2. Скасувати рішення господарського
суду Хмельницької області від 15 липня
2014 року в справі № 924/697/14 в частині
розірвання договору оренди від 17 січня
2012 року та зобов'язання Фізичної
особи-підприємця Білик Світлани
Семенівни повернути орендоване майно.

В цій частині прийняти нове рішення
яким в задоволенні позову щодо
розірвання договору оренди від 17 січня
2012 року та зобов'язання фізичної
особи-підприємця Білик Світлани
Семенівни - відмовити.

3. Змінити пункт 2 та 3 рішення
господарського суду Хмельницької
області від 15 липня 2014 року у справі №
924/697/14 в частині стягнення
заборгованості з орендної плати та
припинення провадження в справі.
Пункти другий та третій резолютивної
частини рішення викласти в наступній
редакції:

"2. Стягнути з фізичної особи -
підприємця Білик Світлани Семенівни (м.
Хмельницький, проспект Миру, 78/4, кв. 18,
код ) на рахунок міського
комунального підприємства по
утриманню нежитлових приміщень
комунальної власності (м. Хмельницький,
вул. Кам'янецька, 2, р/р 0136, ПАТ
"Акцент - Банк", МФО 307770, код 56) 14 471
грн. 75 коп. заборгованості з орендної
плати, 1 431 грн. 32 коп. пені.

3. Припинити провадження у справі №
924/697/14 щодо стягнення заборгованості по
орендній платі в розмірі 32 081 грн. 62
коп.."

4. В решті рішення залишити без змін.

5. Доручити господарському суду
Хмельницької області видати
відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

7. Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

8. Справу № 924/697/14 повернути
господарському суду Хмельницької
області.

Головуючий суддя
Василишин А.Р.

Суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Філіпова Т.Л.