РІШЕННЯ

"20" жовтня 2014 р.Справа № 921/856/14-г/9

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Гевка В.Л.

Розглянув справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Т.Л. Авто", вул.
Симиренко, 36, м. Київ, 03134

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІВАС", вул. С. Бандери,
102, м. Заліщики, Заліщицького
району, Тернопільської області, 48600

про: стягнення заборгованості в сумі 21
201,26 грн., з яких: 13 280,00 грн. – основний
борг, 350,22 грн. – 3% річних, 931,06 грн. –
пеня, 6 640,00 грн. – штраф.

За участю представників сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

Представнику позивача в попередніх
судових засіданнях роз'яснено права та
обов'язки учасників судового процесу у
відповідності до приписів ст.ст. 20, 22, 78,
81-1 ГПК України.

Сторони, в порядку ст.ст. 64, 77 ГПК
України, про дату, час та місце розгляду
справи були повідомлені належним чином
у встановленому законом порядку.

Судом в порядку ст. 81-1 ГПК України
фіксація (звукозапис) судового процесу
технічними засобами не здійснювалася
через відсутність відповідного
клопотання.

Суть справи: позивач – Товариство з
обмеженою відповідальністю "Т.Л. Авто",
вул. Симиренко, 36, м. Київ, 03134 (далі по
тексту також – позивач або ТзОВ " Т.Л.
Авто ") звернулося до господарського
суду з позовною заявою до відповідача
– Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІВАС", вул. С. Бандери,
102, м. Заліщики, Заліщицького району,
Тернопільської області, 48600 (далі по
тексту також – відповідач або ТзОВ
"ІВАС") про стягнення заборгованості в
сумі 21 201,26 грн., з яких: 13 280,00 грн. –
основний борг, 350,22 грн. – 3% річних, 931,06
грн. – пеня, 6 640,00 грн. – штраф.

Позов обґрунтовується оглянутими в
судовому засіданні оригіналами та
належним чином завіреними копіями:
Договору поставки № 112 від 31.07.2013 р.;
накладної № Т6-Н3219-003 від 09.08.2013 р.;
претензії № 1 від 30.12.2013 р., податкової
накладної № 2210047 від 09.08.2013 р.,
іншими матеріалами.

Ухвалою господарського суду від 21.08.2014
р. порушено провадження у справі та її
розгляд вперше призначено на 16.09.2014 р. о
14 год. 30 хв.

Позивачем 16.09.2014 р. на розгляд суду
подано клопотання про розподіл судових
витрат, згідно якого просить суд
стягнути з відповідача суму витрат у
розмірі 200,30 грн., пов'язаних з
забезпеченням явки повноважного
представника. До вказаного клопотання
позивачем долучено копію посадочного
документа 000В38F7-F12C-2B1E-0001.

У відповідності до ст. 77 ГПК України, у
зв'язку з неявкою в судове засідання
представника відповідача та надання
можливості сторонам подати додаткові
докази, розгляд справи відкладався на
07.10.2014 р. на 14 год. 30 хв.

Позивачем 07.10.2014 р. подано письмові
пояснення від 03.10.2014 р. по суті спору,
згідно яких позовні вимоги підтримав
повністю.

Ухвалою суду від 07.10.2014 р., у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представників сторін та необхідністю
витребування додаткових доказів,
розгляд справи відкладався на 20.10.2014 р.
на 15 год. 00 хв.

Позивач участі повноважного
представника в судове засідання,
призначене на 20.10.2014 р. не забезпечив,
письмових пояснень, заперечень,
клопотань не надав, хоча про час і місце
слухання справи повідомлявся належним
чином, в порядку ст. 77 ГПК України, про
що свідчить повідомлення про вручення
поштової кореспонденції.

Відповідач участі повноважного
представника в судове засідання,
призначене на 20.10.2014 р. не забезпечив,
письмових пояснень, заперечень,
клопотань не надав, хоча про час і місце
слухання справи повідомлявся належним
чином, в порядку ст.ст. 64, 77 ГПК України,
про що свідчить повідомлення про
вручення поштової кореспонденції.

Враховуючи зазначені обставини, беручи
до уваги строки розгляду справи
визначені ст. 69 ГПК України, а також те,
що явка представників сторін не
визнавалась судом обов’язковою, брати
участь у судовому засіданні є правом
сторони, передбаченим ст. 22 ГПК України,
доказів у справі є достатньо для
вирішення спору по суті, суд розглядає
спір без участі представників сторін
за наявними в справі матеріалами,
відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
подані та додатково представлені
докази в сукупності, заслухавши доводи
представника позивача, господарський
суд встановив наступне.

31 липня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Т.Л. Авто",
як Постачальником та Товариством з
обмеженою відповідальністю "ІВАС", як
Покупцем укладено договір поставки №
112 (далі по тексту – Договір),
відповідно до п. 1.1. якого в порядку та
на умовах, визначених цим Договором,
Постачальник зобов'язався
систематично поставляти і передавати у
власність Покупця визначений цим
Договором товар (в тому числі, але не
виключно – автомобільні шини, запасні
частини для легкових та вантажних
автомобілів, напівпричепів (причепів),
авто хімію, мастила (оливи), супутні
товари для автотранспорту та інше;
електроінструменти, супутні товари та
запасні частини для
електроінструменту, та інше) за його
Замовленнями, окремими партіями за
цінами, в асортименті (за
номенклатурою) та кількості, що
зазначаються в накладних, які є
невід'ємною частиною Договору, а
Покупець зобов'язався приймати та
своєчасно оплачувати Товар на
встановлених даним договором умовах.

Відповідно до п. 1.2. Договору загальний
обсяг та асортимент (номенклатура)
Товару, що поставляється за цим
Договором, визначається кількістю та
асортиментом (номенклатурою) Товару,
поставленого окремими партіями за
всіма видатковими накладними,
відповідно до умов Договору, протягом
його дії.

Згідно п. 2.1. Договору даний Договір
вступає в дію з моменту його підписання
повноважними представниками обох
сторін та діє до 31 грудня 2013 р. включно.
У разі відсутності до дати закінчення
строку дії Договору повідомлення,
направленого рекомендованим листом,
від будь-якої зі сторін про розірвання
Договору, строк дії цього Договору
вважається кожного разу автоматично
продовженим до 31 грудня наступного
календарного року включно (п. 2.2.
Договору).

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що
поставка здійснюється само вивозом
Товару Покупцем зі складу
Постачальника, що знаходиться за
адресою: м. Чернівці, вул.
Коломийська, 1-а, склад № 5. Товар
вважається зданим Постачальником і
прийнятим Покупцем з моменту
підписання повноважними
представниками сторін накладних або
акту приймання-передачі (п. 6.2.
Договору).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач 09.08.2013 р. поставив відповідачу
товар - шини 10.00R20 BT-310 нс18 149/146L BONTYRE в
кількості 6 шт. на загальну суму 15
600,00 грн. з врахування ПДВ, що
підтверджується накладною № Т6-Н3219-003,
копія якої міститься в матеріалах
справи.

В судовому засіданні 16.09.2014 р.
представником позивача зазначено, що
вказана накладна укладена саме на
виконання Договору поставки № 112 від
31.07.2013 р. і між сторонами відсутні інші
договірні відносини крім тих, що
зафіксовано в Договорі поставки № 112
від 31.07.2013 р.

Також, представником позивача долучено
до матеріалів справи копію податкової
накладної № 2210047 від 09.08.2013 р., яка
містить посилання саме на Договір № 112
від 31.07.2013 р.

Розділом 5 Договору визначено умови
оплати товару, а саме у п. 5.1. Договору
зазначено, що Покупець, якщо сторони не
домовились про попередню оплату партії
Товару, зобов'язаний провести повний
розрахунок по видатковій накладній або
акту приймання-передачі Товару. При
цьому, видаткова накладна № Т6-Н3219-003
від 09.08.2013 р. містить інформацію про
строк оплати Покупцем товару, а саме
протягом 30 днів, тобто до 08.09.2013 року.

Слід зазначити, що на накладній №
Т6-Н3219-003 від 09.08.2013 р. містяться підписи
та відтиски печаток як Постачальника
так і Покупця.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач за отриманий від позивача
товар по видатковій накладній №
Т6-Н3219-003 від 09.08.2013 р. розрахувався
частково 03.12.2013 р. на суму 2 320,00 грн.

30.12.2013 р. позивачем надано відповідачу
претензію № 1 з вимогою погасити
заборгованість у розмірі 13 280,00 грн., яка
останнім залишена без відповіді та без
задоволення. Факт отримання
відповідачем претензії
підтверджується підписом та відтиском
печатки відповідача.

Відповідно до п. 10.3. Договору, у випадку
затримки оплати Товару, покупець, за
вимогою Постачальника, сплачує
останньому суму заборгованості, з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення
плату, а також пеню, що обчислюється від
суми простроченого платежу, у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, за кожен день прострочення
платежу. Згідно розрахунку позовних
вимог позивачем нараховано
відповідачу пеню на загальну суму 931,06
грн.

Згідно п. 10.4. Договору, у випадку
непогашення грошової заборгованості
протягом 15 календарних днів з моменту
виникнення такої заборгованості,
Покупець зобов'язаний додатково (крім
пені) сплатити на користь і на вимогу
Постачальника штраф у розмірі 10% від
вартості неоплаченого Товару; у
випадку непогашення грошової
заборгованості протягом 30 календарних
днів з моменту виникнення такої
заборгованості, Покупець зобов'язаний
додатково (крім пені) сплатити на
користь і на вимогу Постачальника
штраф у розмірі 25% від вартості
неоплаченого Товару; у випадку
непогашення грошової заборгованості
протягом 45 і більше календарних днів з
моменту виникнення такої
заборгованості, Покупець зобов'язаний
додатково (крім пені) сплатити на
користь і на вимогу Постачальника
штраф у розмірі 50% від вартості
неоплаченого Товару. Згідно розрахунку
позовних позивачем нараховано
відповідачу штраф на загальну суму 6
640,00 грн.

Крім того, позивачем у відповідності до
ст. 625 ЦК України нараховано
відповідачу 3% річних в розмірі 350,22 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, господарський
суд дійшов висновку, про задоволення
позовних вимог з огляду на наступне.

В силу вимог ст. 11 ЦК України договір є
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків між сторонами
зобов’язання.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений договір підлягає виконанню
належним чином і в установлений строк
відповідно до положень ст. 526 ЦК України
та ст. 193 ГК України.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов’язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

За правовою природою укладений між
сторонами договір є договором
поставки, за яким в силу положень ч. 1 ст.
712 ЦК України продавець (постачальник),
який здійснює підприємницьку
діяльність, зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або іншим
подібним використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 2 ст. 712 ЦК України встановлено,
що до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Судом встановлено, що позивач на
виконання умов Договору поставив
відповідачу товар по видатковій
накладній № Т6-Н3219-003 від 09.08.2013 р. на
загальну суму 15 600,00 грн.

Згідно накладної № Т6-Н3219-003 від 09.08.2013 р.
відповідач зобов'язався розрахуватися
за отриманий від позивача товар
протягом 30 днів, тобто до 08.09.2013 року.

Положеннями ч. 1 ст. 692 ЦК України
передбачено, що Покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач свої зобов'язання перед
позивачем щодо оплати отриманого
товару виконав частково, а саме 03.12.2013 р.
провівши часткову оплату на суму 2 320,00
грн.

Таким чином, відповідач належним чином
своїх зобов'язань перед позивачем щодо
оплати отриманого товару не виконав,
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість на загальну суму 13 280,00
грн.

Позивачем 30.12.2013 р. надано відповідачу
претензію № 1 з вимогою погасити
заборгованість, яка останнім залишена
без відповіді та без задоволення.

Отже, суд вважає що позивачем
обґрунтовано позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача суми основного
боргу в розмірі 13 280,00 грн., а отже позов
в цій частині є підставним та таким, що
підлягає до задоволення.

Щодо нарахування позивачем штрафних
санкцій у вигляді пені та штрафу, то
слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України визначено поняття
неустойки, а саме неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

Сторонами в Договорі встановлено
відповідальність за порушення умов
Договору, а саме п. 10.3. та п. 10.4.
передбачено нарахування пені та штрафу
у разі невиконання Покупцем умов
договору щодо оплати отриманого
товару.

Таким чином, позивачем правомірно
нараховано відповідачу пеню у розмірі
931,06 грн. та штраф за непогашення
заборгованості протягом 45 і більше
календарних днів у розмірі 50% від
вартості неоплаченого товару на
загальну суму 6 640,00 грн., а отже позов в
цій частині є підставним та таким, що
підлягає до задоволення.

Щодо нарахування позивачем 3% річних,
згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, позивачем правомірно
нараховано відповідачу 3% річних в
розмірі 350,22 грн., а отже позов в цій
частині є підставним та таким, що
підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 4-3, ст. 33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності;
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач своїм правом щодо
заперечення позовних вимог не
скористався, явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається на відповідача
пропорційно вимогам, правомірність
яких встановлена судом.

Щодо клопотання позивача про розподіл
судових витрат, а саме стягнення з
відповідача суми витрат у розмірі 200,30
грн., пов'язаних з забезпеченням явки
повноважного представника в судове
засідання, то слід зазначити наступне.

Відповідно до розділу VI ГПК України
(далі - ГПК) судовими витратами є
витрати сторін та інших учасників
судового процесу в господарському
суді, які пов'язані з розглядом справи і
складаються з: судового збору; сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом; витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження; оплати
послуг перекладача, адвоката; інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До інших витрат у розумінні статті 44
ГПК України відносяться, зокрема: суми,
які підлягають сплаті особам,
викликаним до господарського суду для
дачі пояснень з питань, що виникають
під час розгляду справи; витрати сторін
та інших учасників судового процесу,
пов'язані з явкою їх або їхніх
представників у засідання
господарського суду, за умови, що таку
явку судом було визнано обов'язковою.

Аналогічної правової позиції
дотримується і Вищий господарський суд
України у п. 1 Постанови Пленуму "Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" від
21.02.2013 № 7.

Ухвалами суду явка повноважного
представника позивача в судові
засідання не визнавалася обов'язковою,
а отже у суду відсутні підстави для
задоволення клопотання позивача про
розподіл судових витрат.

Враховуючи вищенаведене, керуючись
ст.ст. 43, 32-33, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд –

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІВАС",
вул. С. Бандери, 102, м. Заліщики,
Заліщицького району, Тернопільської
області, 48600 (ідент. код 31668211) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Т.Л. Авто", вул.
Симиренко, 36, м. Київ, 03134 (ідент. код
36702953) – 13 280 (тринадцять тисяч двісті
вісімдесять) грн. 00 коп. основного
боргу, 350 (триста п'ятдесять) грн. 22 коп.
– 3% річних, 931 (дев'ятсот тридцять одну)
грн. 06 коп. пені, 6 640 (шість тисяч шістсот
сорок) грн. 00 коп. штрафу та 1 827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
суду законної сили.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони у справі,
прокурор, треті особи, особи, які не
брали участь у справі, якщо
господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають
право подати апеляційну скаргу,
протягом десяти днів з дня підписання
повного тексту рішення, через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 27.10.2014 р.

Суддя
В.Л. Гевко