ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.
Справа № 920/707/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Фоміна В. О., суддя Здоровко Л.М.,
суддя Крестьянінов О.О.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників:

прокурор - Ногіна О.М. (посвідчення №008307
від 09.10.2012 року)

ПП "Карла Маркса - 2" - Решодько І.М. (дов.
від 08.01.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Карла Маркса - 2" (вх. № 2429
С/2) на рішення господарського суду
Сумської області від 29.05.2014 року у
справі №920/707/13

за позовом прокурора Путивльського
району Сумської області, м. Путивль

до 1) Голови Путивльської районної
державної адміністрації Косовського
Анатолія Івановича, м. Путивль

2) Путивльської районної державної
адміністрації, м. Путивль

3) Приватного підприємства "Карла
Маркса - 2", с. Князівка

про скасування розпоряджень голови
райдержадміністрації та визнання
недійсним договору оренди земельних
ділянок

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської
області від 29.05.2014 року у справі №920/707/13
(колегія суддів: головуючий суддя
Коваленко О.В., суддя Котельницька В.Л.,
суддя Зайцева І.В.) в задоволенні
клопотання представника Приватного
підприємства "Карла Маркса-2" про
витребування у Путивльської районної
державної адміністрації проекту
землеустрою спірної земельної ділянки
відмовлено. Позов задоволено частково.
Скасовано як незаконне розпорядження
голови Путивльської районної
державної адміністрації №112-ОД від
05.03.2012 р. "Про надання земельних ділянок
в оренду ПП "Карла Маркса-2" на території
Манухівської сільської ради".
Скасоване як незаконне розпорядження
№205-ОД від 18.04.2012 р. "Про внесення змін до
розпоряджень голови Путивльської
районної державної адміністрації" в
частині внесення змін до розпорядження
№112-ОД від 05.03.2012 р. Визнано недійсним
договір оренди землі від 05.03.2012 року,
укладений між Путивльською районною
державною адміністрацією та приватним
підприємством "Карла Маркса-2". В
задоволенні позову прокурора
Путивльського району Сумської області,
м. Путивль Сумської області до
відповідача 1 - Голови Путивльської
районної державної адміністрації
Косовського Анатолія Івановича
відмовлено. Стягнуто з Путивльської
районної державної адміністрації
Сумської області в доход державного
бюджету України судовий збір у сумі
2867,50 грн. Стягнуто з Приватного
підприємства "Карла Маркса-2" в доход
державного бюджету України судовий
збір у сумі 573,50 грн.

ПП "Карла Маркса - 2" з рішенням суду не
погодилося та, посилаючись на
порушення місцевим господарським
судом норм матеріального та
процесуального права, звернулося до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду Сумської
області від 29.05.2014 року у справі №920/707/13
та прийняти нове, яким повністю
відмовити у задоволенні позовних вимог
прокурора Путивльського району
Сумської області. Апелянт зазначає, що
судом першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного рішення, зокрема, не
встановлено правовий режим земельних
ділянок, не досліджувався об'єкт оренди
за договором, а також правова природа
договору, у зв'язку з чим неправильно
застосовані норми Закону України «Про
оренду землі» та Земельного кодексу
України. Крім того, апелянт посилається
на те, що судом першої інстанції не
надано належної уваги тому факту, що
прокурором при звернені з позовом
невмотивовано, в чому полягає
порушення інтересів держави та
необґрунтовано необхідність їх
захисту.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 04.09.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено її розгляд
на 02.10.2014 року. Зобов'язано апелянта не
пізніше ніж за три дні до судового
засідання надати суду докази
надходження й зарахування сум судового
збору за розгляд апеляційної скарги до
Державного бюджету України.

01.10.2014 року від позивача електронною
поштою (вх.№685) та 02.10.2014 року факсом
(вх.№315) надійшов відзив на апеляційну
скаргу (вх.№№8426, 8453).

02.10.2014 року від апелянта на виконання
вимог ухвали Харківського
апеляційного господарського суду від
04.09.2014 року надійшли докази надходження
й зарахування сум судового збору за
розгляд апеляційної скарги до
Державного бюджету України (оригінали
платіжних доручень з відміткою банку
про зарахування коштів до державного
бюджету) та пояснення по справі
(вх.№№8454, 8455).

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду 02.10.2014 року
відкладено розгляд справи на 23.10.2014
року.

21.10.2014 року від Путивльської районної
державної адміністрації надійшли
пояснення по справі, в яких вона
зазначає, що на момент нового розгляду
справи у першій інстанції спірний
договір вже було розірвано за взаємною
згодою на підставі розпорядження
голови Путивльської районної
державної адміністрації №306-ОД від
15.08.2013 року. Також, другий відповідач
просить розглянути справу без участі
його представника (вх.№9278).

22.10.2014 року від прокурора Путивльського
району Сумської області надійшов
відзив на апеляційну скаргу (вх.№796), в
якому він просить залишити рішення
господарського суду Сумської області у
справі №920/707/13 без змін, а скаргу ПП
"Карла Маркса-2" - без задоволення (вх.
№№9333, 9334).

23.10.2014 року від ПП "Карла Маркса-2"
надійшли пояснення до апеляційної
скарги (вх.№9388).

Розпорядженням секретаря другої
судової палати Харківського
апеляційного господарського суду від
23.10.2014 року, у зв'язку з відпусткою судді
Шевель О.В. для розгляду справи
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Фоміна В.О., суддя
Здоровко Л.М., суддя Крестьянінов О.О.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про
судове рішення" від 23.03.2012р. №6
встановлено, що в разі необхідності
заміни судді в процесі розгляду справи
або додаткового введення судді (суддів)
до складу суду розгляд справи з огляду
на встановлений пунктом 3 частини
четвертої статті 47 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" принцип
незмінності судді слід починати
спочатку. При цьому заново
розпочинається й перебіг передбачених
статтею 69 ГПК строків вирішення спору,
а його подальше продовження новим
(зміненим) складом суду здійснюється у
випадках і в порядку, передбачених
частиною третьою цієї статті.

Враховуючи викладене, колегія суддів у
новому складі розпочала розгляд
апеляційної скарги з початку

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 23.10.2014 року
відкладено розгляд справи на 25.11.2014
року.

07.11.2014 року від прокурора Путивльського
району надійшов відзив на апеляційну
скаргу, в якому він просив апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
рішення господарського суду Сумської
області від 29.05.2014 року у справі №920/707/13
- без змін (вх. №10106).

24.11.2014 року від прокурора Путивльського
району надійшов відзив на апеляційну
скаргу (вх.№11086).

У судовому засіданні 25.11.2014 року
представник апелянта підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Прокурор проти апеляційної скарги
заперечував та просив залишити її без
задоволення, а рішення господарського
суду Сумської області від 29.05.2014 року у
справі №920/707/13 - без змін.

Інші представники сторін у судове
засідання не з'явились.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, заслухавши представників
сторін, перевіривши правильність
застосування місцевим господарським
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення норм матеріального та
процесуального права, дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення
скасуванню, виходячи з наступного.

У квітні 2013 року прокурор
Путивльського району Сумської області
звернувся в якості позивача з позовною
заявою, в якій просив скасувати як
незаконне розпорядження голови
Путивльської районної державної
адміністрації №112-ОД від 05.05.2012 року
"Про надання земельних ділянок в оренду
ПП «Карла Маркса-2" земельних ділянок на
території Манухівської сільської ради"
та розпорядження №205-ОД від 18.04.2012 року
"Про внесення змін до розпоряджень
голови Путивльської районної
державної адміністрації" в частині
внесення змін до розпорядження №112-ОД
від 05.03.2012 року, а також визнати
недійсним договір оренди землі від
05.03.2012 року, укладений між Путивльською
районною державною адміністрацією та
ПП "Карла Маркса -2".

Рішенням господарського суду Сумської
області від 23.05.2013 року (яке було
залишено без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 05.08.2013 року)
позов прокурора до Путивльської
районної державної адміністрації
Сумської області та до ПП "Карла Маркса
-2" задоволено. Скасоване як незаконне
розпорядження голови Путивльської
районної державної адміністрації
№112-ОД від 05.03.2012 року "Про надання
земельних ділянок в оренду ПП "Карла
Маркса-2" земельних ділянок на
території Манухівської сільської
ради». Скасоване як незаконне
розпорядження голови Путивльської
районної державної адміністрації
№205-ОД від 18.04.2012 року "Про внесення змін
до розпоряджень голови Путивльської
районної державної адміністрації" в
частині внесення змін до розпорядження
№112-ОД від 05.03.2012 року. Визнано
недійсним договір оренди землі від
05.03.2012 року, укладений між Путивльською
районною державною адміністрацією та
ПП "Карла Маркса -2". В задоволенні
позову до голови Путивльської районної
державної адміністрації Сумської
області Косовського А.І. відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 11.02.2014 року касаційну
скаргу ПП "Карла Маркса-2" задоволено
частково. Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
05.08.2013 року та рішення господарського
суду Сумської області від 23.05.2013 року
скасовано. Справу направлено до
місцевого господарського суду на новий
розгляд.

Під час нового розгляду справи, суд
першої інстанції, встановивши, зокрема,
факт невідповідності оспорюваних
розпоряджень голови Путивльської РДА
та договору оренди землі від 05.03.2012 року
вимогам чинного законодавства, дійшов
висновку про правомірність звернення
прокурора Путивльського району
Сумської області з позовом до
Путивльської районної державної
адміністрації Сумської області і ПП
"Карла Маркса -2" та частково
задовольнив його.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
розпорядженням голови Путивльської
районної державної адміністрації від
05.03.2012р. № 112-ОД надано ПП "Карла Маркса-2"
в оренду строком на один рік для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва 293
нерозподілених (невитребуваних)
земельних ділянок загальною площею 494,44
Га ріллі за рахунок земель померлих
власників земельних часток (паїв),
спадкоємці яких не з`явилися та
нерозподілених (невитребуваних)
земельних часток (паїв),
місцезнаходження власників яких
невідоме, до моменту звернення
власників сертифікатів на право на
земельну частку (пай) або спадкоємців.
Вказані земельні ділянки знаходяться
за межами населених пунктів на
території Манухівської сільської ради
Путивльського району Сумської області.

На підставі вказаного розпорядження
05.03.2012р. між Путивльською районною
державною адміністрацією
(орендодавцем) та ПП "Карла Маркса-2"
укладено договір оренди землі, за
умовами якого в оренду передано 293
земельні ділянки на території
Манухівської сільської ради
нерозподілених (невитребуваних) часток
(паїв) загальною площею 494,44 га, в т.ч.
ріллі 494,44 га. Договір укладено на 1 рік з
05.03.2012р. по 05.03.2013р.

Розпорядженням голови Путивльської
районної державної адміністрації від
18.04.2012р. № 205-ОД внесено зміни до
розпорядження від 05.03.2012р. № 112-ОД, а
саме: змінено строк надання в оренду ПП
"Карла Маркса-2" 293 нерозподілених
(невитребуваних) земельних ділянок
загальною площею 494,44 га з 1 (одного) року
на 5 (п'ять) років.

На підставі розпорядження від 18.04.2012р.
№ 205-ОД сторони уклали додаткову угоду
до договору оренди землі від 05.03.2012р.,
якою внесено зміни до п.8 договору
шляхом викладення його в наступній
редакції: "Договір укладено на 5 (п`ять)
років. У разі якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою
після закінчення строку договору
оренди, то за відсутності письмових
заперечень орендодавця протягом
одного місяця після закінчення строку
договору він підлягає поновленню на
той самий строк і на тих самих умовах,
які були передбачені договором.
Письмове заперечення здійснюється
листом-повідомленням".

05.03.2012р. сторонами договору складено
акт приймання-передачі земельної
ділянки, що надається в оренду.

Предметом позову прокурора у даній
справі є скасування зазначених
розпоряджень та визнання недійсним
договору оренди від 05.03.2012р. як таких, що
не відповідають чинному законодавству
України.

В обґрунтування позову прокурор
посилається на те, що під час
проведення перевірки додержання
Путивльською районною державною
адміністрацією земельного
законодавства в частині реалізації
повноважень щодо розпорядження
землями сільськогосподарського
призначення встановлено, що відповідно
до ч. 1 ст. 17 Земельного кодексу України
(в редакції, чинній станом на 05.03.2013) до
повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належить, у тому числі,
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом.

Згідно ч. З ст. 122 Земельного кодексу
України районні державні
адміністрації на їх території
передають земельні ділянки із земель
державної власності у власність або у
користування у межах сіл, селищ, міст
районного значення для всіх потреб та
за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського
використання;

б) ведення водного господарства, крім
випадків, передбачених частиною

сьомою цієї статті;

в) будівництва об'єктів, пов'язаних з
обслуговуванням жителів

територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств

торгівлі тощо) з урахуванням вимог
частини шостої цієї статті, крім
випадків,

визначених частиною сьомою цієї
статті.

Частиною 1 статті 124 Земельного кодексу
України передбачено, що передача в
оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки. А згідно ч. 4 цієї ж
статті, передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у власності
громадян і юридичних осіб,
здійснюється за договором оренди між
власником земельної ділянки і
орендарем.

Відповідно до п. 12 Розділу X "Перехідні
положення" Земельного кодексу України,
чинного станом на 05.03.2012, до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзаці другому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради з урахуванням
вимог абзацу третього цього пункту, а
за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.

На підставі викладеного прокурор
вважає, що районна державна
адміністрація не має повноважень щодо
передачі у користування земельних
ділянок комунальної та приватної
власності сільськогосподарського
призначення за межами населених
пунктів. Однак, всупереч вказаним
нормам місцевою державною
адміністрацією прийнято рішення щодо
передачі в оренду земельних ділянок,
які знаходяться за межами населених
пунктів на території Манухівської
сільської ради Путивльського району
Сумської області та не відносяться до
земель державної власності.

Таким чином, позивач зазначає, що
Путивльська районна державна
адміністрація при прийнятті
вищевказаних розпоряджень вийшла за
межі наданих їй законом повноважень,
оскільки прийняття рішень щодо
розпорядження вказаними земельними
ділянками не віднесено законом до
компетенції районних державних
адміністрацій.

Окрім того, прокурор звертає увагу, що
предметом договору оренди землі від
05.03.2012 року є 293 земельні ділянки на
території Манухівської сільської ради
не розподілених (невитребуваних)
часток (паїв) загальною площею 494,44 га, в
т.ч. ріллі 494,44 га. Разом з тим,
відповідно до інформації наданої
Держземагенством в Путивльському
районі кількість не витребуваних
земельних часток (паїв) на території
Манухівської сільської ради на момент
укладення договору становила лише 16
земельних ділянок площею 41,72 умовних
кадастрових гектарів, інші земельні
ділянки відносились до категорії
"вибувших мешканців", які мають
земельні частки (пай) та мешканців, які
померли і мали земельні паї.

Скасовуючи судові рішення першої та
апеляційної інстанцій, Вищий
господарський суд України у постанові
від 11.02.2014 року зазначив, що суди
попередніх інстанцій при прийнятті
позовної заяви, зокрема, не звернули
уваги на те, що прокурором не зазначено,
в чому полягає порушення інтересів
держави, не обґрунтовано необхідність
їх захисту та не вказано орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах, а у разі відсутності такого
органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду - не зазначено про
це в позовній заяві.

Крім того, поза увагою суду попередніх
інстанцій залишилось і зазначене
прокурором у позовній заяві, що спірні
земельні ділянки знаходяться за межами
населених пунктів на території
Манухівської сільради та не
відносяться до земель державної
власності, з яких 16 земельних ділянок
становлять невитребувані земельні
частки (паї), а інші відносяться до
категорії «вибувших мешканців», які
мають земельні частки (паї), та
мешканців, які померли і мали земельні
паї. Таким чином, оскільки передані в
оренду за спірним розпорядженням
земельні ділянки не відносяться до
земель державної чи комунальної
власності, а належать у якості частки
(паю) фізичним особам, Вищий
господарський суд зазначив, що суду
належало б з'ясувати в чому ж полягає
порушення інтересів держави, за
захистом яких прокурор звернувся до
господарського суду з даним позовом.

Суд касаційної інстанції також вважав
помилковими твердження суду
апеляційної інстанції стосовно
реєстрації договору оренди земельних
ділянок в Манухівській сільській раді
всупереч вимогам п. 3 розділу II
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України "Про внесення змін до
закону "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" та інших законодавчих актів
України", оскільки такі твердження
зроблені без врахування Постанови КМ
України від 24.01.2000р. № 119 "Про
затвердження Порядку реєстрації
договорів оренди земельної частки
(паю)".

Не погодилася колегія Вищого
господарського суду України і з
висновками суду попередньої інстанції,
що оспорювані розпорядження голови
райдержадміністрації суперечать
положенням ст.ст. 122, 123, 124 Земельного
кодексу України, оскільки наведенні
норми земельного законодавства
врегульовують правовідносини з
надання в оренду земельних ділянок
державної або комунальної власності,
якими спірні земельні ділянки, як
зазначалось вище, не являються.
Висновки судів попередніх інстанцій
про невідповідність оспорюваних
розпоряджень положенням ст.13 Закону
України "Про порядок виділення в натурі
(на місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)",
зокрема, стосовно строку, на який
можуть передаватися в оренду
нерозподілені (невитребувані) земельні
ділянки, а саме до моменту отримання їх
власниками державних актів на право
власності на земельну ділянку, були
визнані такими, що зроблені без
врахування вимог ст. 93 ЗК України та ст.
15 Закону України "Про оренду землі",
згідно яких строк дії договору є
істотною умовою договору оренди землі,
яка може бути короткостроковою - не
більше 5 років та довгостроковою - не
більше 50 років.

Відповідно ч. 1 ст. 111-12 Господарського
процесуального кодексу України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Однак, суд першої інстанції під час
нового розгляду справи не у повній мірі
врахував вказівки Вищого
господарського суду України, викладені
у зазначеній постанові від 11.02.2014 року.

Так, згідно з положеннями ст. 121
Конституції України на прокуратуру
покладено функції представництва
інтересів громадянина або держави у
випадках, визначених законом.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.19 Закону України
"Про прокуратуру" предметом нагляду
прокурора за додержанням і
застосуванням законів є відповідність
актів, які видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про
прокуратуру" при виявленні порушень
закону прокурор або його заступник у
межах своєї компетенції мають право
звертатися до суду із заявою про захист
прав і законних інтересів громадян,
держави, а також підприємств та інших
юридичних осіб.

Статтею 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" визначено підстави
представництва прокурором інтересів
держави, а саме: наявність порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 2
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд порушує
справи за позовними заявами
прокурорів, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави. Прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах. У разі відсутності
такого органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду, прокурор зазначає
про це в позовній заяві.

В даному випадку прокурор
Путивльського району Сумської області
звернувся до суду як позивач. В позові
ним не зазначено, в чому полягає
порушення інтересів держави, не
обґрунтовано необхідність їх захисту
та не вказано орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах, а у разі
відсутності такого органу або
відсутності у нього повноважень щодо
звернення до господарського суду - не
зазначено про це в позовній заяві.

Посилання прокурора у додаткових
поясненнях від 04.04.2014 року (т.2 а.с. 22)
лише на те, що в даному випадку, на його
думку, недотриманий та порушений
встановлений законодавством порядок
надання земель в оренду, що в свою
чергу, свідчить про грубе порушення
інтересів держави та ігнорує
конституційний принцип верховенства
права, не свідчить про визначення
позивачем сфери інтересів держави, які
підлягають захисту, оскільки не
будь-яке порушення норм права (навіть
пов'язане з порядком надання земель в
оренду) може розцінюватися як
порушення інтересів держави.

Так, відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 08.04.1999
року у справі № 1-1/99 державні інтереси
закріплюються як нормами Конституції
України, так і нормами інших правових
актів. Інтереси держави відрізняються
від інтересів інших учасників
суспільних відносин. В основі перших
завжди є потреба у здійсненні
загальнодержавних (політичних,
економічних, соціальних та інших) дій,
програм, спрямованих на захист
суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону,
гарантування державної, економічної,
інформаційної, екологічної безпеки,
охорону землі як національного
багатства, захист прав усіх суб'єктів
права власності та господарювання
тощо. Із врахуванням того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, прокурор
чи його заступник у кожному
конкретному випадку самостійно
визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних правовідносин.

Таким чином, подаючи позов прокурор
зобов'язаний не лише чітко визначити
сферу закріплених законодавством
України державних інтересів, які
підлягають захисту, він повинен
визначити, в чому саме відбулося чи
може відбутися порушення матеріальних
або інших інтересів держави та
обґрунтувати необхідність їх захисту.
А лише просте зазначення прокурором у
позові про факт порушення
господарюючими суб'єктами норм права
(без доведення обставин порушення
інтересів держави) не може свідчити про
належне виконання покладеного на нього
обов'язку.

Також, за обставинами справи предметом
спірних розпоряджень
райдержадміністрації та договору
оренди землі є передача в оренду
(платне користування) нерозподілених
(невитребуваних) земельних ділянок, які
знаходяться за межами населених
пунктів на території Манухівської
сільської ради.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу
України земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Відповідно до статті 13 Закону України
"Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)"
нерозподілені (невитребувані) земельні
ділянки за рішенням відповідної
сільської, селищної, міської ради чи
районної державної адміністрації
можуть передаватися в оренду для
використання за цільовим призначенням
на строк до моменту отримання їх
власниками державних актів на право
власності на земельну ділянку, про що
зазначається у договорі оренди
земельної ділянки, а власники
земельних часток (паїв) чи їх
спадкоємці, які не взяли участь у
розподілі земельних ділянок,
повідомляються про результати
проведеного розподілу земельних
ділянок у письмовій формі, у разі якщо
відоме їх місцезнаходження.

Таким чином, статтею 13 Закону України
"Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)"
визначається орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах.

Прокурор в позові зазначає, що
підставою представництва в суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень інтересів
держави. Підставами позову були
результати проведеної перевірки за
додержанням саме Путивльською
районною державною адміністрацією
земельного законодавства в частині
реалізації повноважень щодо
розпорядження землями
сільськогосподарського призначення.

Однак, прокурор, який наполягає на
захисті інтересів держави, мав
визначити але не визначив відповідний
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах. А якщо, він вважає,
що такий орган відсутній або у нього
відсутні повноваження щодо звернення
до господарського суду, прокурор
зобов'язаний зазначити про це у
позовній заяві. Чого позивачем
зроблено також не було.

При цьому, прокурор не мотивував своє
звернення в якості позивача
відсутністю у відповідного органу
влади, який забезпечує реалізацію
державної політики у сфері земельного
законодавства, повноважень щодо
звернення до суду з позовами про
визнання недійсними (незаконними)
рішень органів державної влади щодо
розпорядження землею, визнання
недійсними правочинів щодо передачі в
користування земельних ділянок. Не
вказав, яким чином дії по незаконному
(на його думку) наданню в користування
на умовах оренди земельної ділянки
зачіпають інтереси держави.

Посилання прокурора у наданих суду
апеляційної інстанції відзивах на
апеляційну скаргу щодо подання позову
в інтересах громади колегія суддів
вважає неприйнятними, оскільки,
по-перше, не ним не визначено інтереси
якої саме громади представляє
прокурор. А по-друге, відповідно до
законодавства прокурор має право
представляти інтереси громадянина або
держави у суді (ст. 36-1 Закону України
"Про прокуратуру").

Вищий господарський суд України у
постанові від 11.02.2014 року також звернув
увагу на те, що спірні земельні ділянки
знаходяться за межами населених
пунктів на території Манухівської
сільради та не відносяться до земель
державної власності, з яких 16 земельних
ділянок становлять невитребувані
земельні частки (паї), а інші
відносяться до категорії "вибувших
мешканців", які мають земельні частки
(паї), та мешканців, які померли і мали
земельні паї. Таким чином, оскільки
передані в оренду за спірним
розпорядженням земельні ділянки не
відносяться до земель державної чи
комунальної власності, а належать у
якості частки (паю) фізичним особам,
прокурором не зазначено, в чому ж
полягає порушення інтересів держави,
за захистом яких прокурор звернувся до
господарського суду з даним позовом.

Прокурор, як позивач, не визначає у
позові в якості підстав представництво
інтересів громадянина (громадян) у
суді.

Необхідно звернути увагу, що згідно ч. 2
ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру"
підставою представництва в суді
інтересів громадянина є його
неспроможність через фізичний стан,
недосягнення повноліття, похилий вік,
недієздатність або обмежену
дієздатність самостійно захистити
свої порушені чи оспорювані права або
реалізувати процесуальні
повноваження. Наявність таких підстав
має бути підтверджена прокурором
шляхом надання суду відповідних
доказів.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Вказані положення Основного Закону
стосуються і прокурора, зокрема, в
частині дотримання порядку звернення з
позовами до суду.

Згідно п. 3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. № 7 "Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам"
господарський суд повинен оцінювати
правильність визначення прокурором
органу, на який державою покладено
обов'язок щодо здійснення конкретних
функцій у правовідносинах, пов'язаних
із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко
формулюватися й умотивовуватися
прокурором.

У випадках неправильного визначення
прокурором позивача, тобто органу,
уповноваженого державою здійснювати
відповідні функції у спірних
правовідносинах, господарський суд на
підставі пункту 1 частини першої статті
63 ГПК повертає таку позовну заяву і
додані до неї документи без розгляду.

Якщо господарський суд помилково
порушив провадження у справі за
позовом прокурора, в якій неправильно
визначено позивача за вимогами про
захист інтересів держави, такий позов
підлягає залишенню без розгляду
відповідно до пункту 1 частини першої
статті 81 ГПК.

Однак у разі коли прокурором подано
позовну заяву в інтересах держави як
позивачем (частина друга статті 2,
частина друга статті 29 ГПК), то
господарський суд не вчиняє
процесуальних дій, зазначених в
абзацах третьому і четвертому цього
пункту постанови; в таких випадках
повернення позовної заяви або
залишення її без розгляду можливе лише
за наявності підстав, зазначених
відповідно у пунктах 1, 2, 3, 5 - 9 частини
першої статті 63 або в пунктах 1, 2, 5, 6
частини першої статті 81 ГПК.

При цьому якщо прокурор у позовній
заяві не вказав обставин, пов'язаних з
порушенням інтересів держави або з
обґрунтуванням необхідності захисту
таких інтересів, то господарський суд
повертає позовну заяву без розгляду на
підставі пункту 3 частини першої статті
63 ГПК. У разі ж коли суд у зазначених
випадках помилково порушив
провадження у справі за позовом
прокурора, відповідний позов
залишається без розгляду згідно з
пунктом 1 частини першої статті 81
названого Кодексу.

При повторному розгляді справи суд
першої інстанції не врахував вказівки
Вищого господарського суду України,
викладені у постанові від 11.02.2014 року,
не звернув увагу на вищевказані
обставини, що призвело до неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
рішення господарського суду Сумської
області від 29.05.2014 року у справі №920/707/13
- скасуванню, а позов - залишенню без
розгляду.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 81, ст.ст. 85, 91, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Карла Маркса-2"
задовольнити частково.

Рішення господарського суду Сумської
області від 29.05.2014 року у справі №920/707/13
скасувати.

Позов залишити без розгляду.

Повний текст постанови складено 28.11.2014
року.

Головуючий суддя
Фоміна В. О.

Суддя
Здоровко Л.М.

Суддя
Крестьянінов О.О.