РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
Справа №
903/401/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Мамченко Ю.А.

судді
Саврій В.А. ,

судді Дужич
С.П.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: Сініцина Н.В. (довіреність №3
від 11.03.2014 року)

відповідача: Грушицький О.І.
(довіреність №1 від 03.10.2014 року)

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід" на рішення господарського
суду Волинської області від 05.06.2014 року
у справі № 903/401/14 (суддя Войціховський
В.А.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яричів"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід"

про стягнення 208 219,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 05 червня 2014 року
у справі №903/401/14 позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Яричів»
(надалі - позивач) до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Схід-Захід» про стягнення 208219,18
грн. задоволено /а.с. 128-133/. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід" (м. Луцьк, пр. Перемоги, 3/23,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "Яричів"
(Львівська область, Кам'янка-Бузький
район, с. Старий Яричів, вул. Заводська,
1, ) 200000 грн.
заборгованості та 8219,18 грн. трьох
процентів річних, а всього 208219,18 грн.,
4164,39 грн. в повернення витрат по сплаті
судового збору. Вжиті у відповідності
до ухвали господарського суду
Волинської області від 20.05.2014 року
заходи до забезпечення позову, а саме:
накладення арешту (в межах ціни позову -
208219 грн. 18 коп. та судових витрат 4 164 грн.
39 коп., всього на суму 212383,57 грн.) на
грошові кошти ТОВ "Торговий дім
"Схід-Захід", котрі обліковуються на
банківських рахунках боржника,
скасовано.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що
враховуючи укладення між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Яричів" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід" договору, надання
позивачем Позичальнику грошових
коштів в якості поворотної
безпроцентної фінансової допомоги,
отримання цих коштів товариством
"Торговий дім "Схід-Захід" та
неповернення грошей у встановлені
строки і порядку суд прийшов до
висновку про підставність
пред'явленого позивачем до відповідача
позову.

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням, відповідач -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Схід-Захід» звернувся до Рівненського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення місцевого господарського суду
скасувати /а.с.137-139/. Обгрунтовуючи свої
вимоги апелянт посилається на
порушення господарським судом
Волинської області норм матеріального
права, а також на неповноту дослідження
всіх обставин справи. Зокрема, апелянт
зазначає, що 20 травня 2011 року платіжним
дорученням №227 ТОВ «Торговий дім
«Схід-Захід» повернуло ТОВ «Яричів»
суму в розмірі 200000,00 грн.. Дане
доручення було зроблено з помилковим
призначенням платежу, проте листом від
20.05.2011 року за вих.№20/05/11-1 ТОВ «Торговий
дім «Схід-Захід» повідомило ТОВ
«Яричів» про те, що вважати правильним
слід призначення платежу: «повернення
поворотної безпроцентної фінансової
допомоги згідно договору №190501 від
19.05.2001 року без ПДВ». Щодо доручення до
матеріалів справи витягів із журналу
реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ
«Яричів» за період з 19.05.2011 року по
30.06.2011 року, на підставі яких ТОВ
«Яричів» стверджує, що не отримувало
лист за вих. №20/05/11-1 про заміну
призначення платежів, та вважає такими,
що не мають сили доказів. Журнал
вхідної кореспонденції не є документом
суворої звітності, а тому його ведення
відбувається виключно за бажанням ТОВ
«Яричів». Крім того, акт звіряння
взаємних розрахунків за період:
травень 2011 року між ТОВ «Торговий дім
«Схід-Захід» і ТОВ «Яричів» за
договором 190501 від 19.05.2011 року є належним
доказом щодо проведення
взаєморозрахунків та відсутності
заборгованості по договору позики.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 07 липня 2014 року
апеляційну скаргу відповідача ТОВ
«Торговий дім «Схід-Захід» було
прийнято до провадження. Апеляційне
провадження за апеляційною скаргою на
рішення господарського суду
Волинської області від 05.06.2014 року у
справі №903/401/14 було зупинено до
розгляду Вищим господарським судом
України касаційної скарги ТОВ «Яричів»
на постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
13.06.2014 року у даній справі та повернення
матеріалів справи з касаційної
інстанції /а.с 135-136/.

14 жовтня 2014 року на адресу Рівненського
апеляційного господарського суду було
повернуто матеріали справи №903/401/14.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 15 жовтня 2014
року поновлено провадження у справі
№903/401/14 та призначено розгляд
апеляційної скарги на 26 листопада 2014
року /а.с. 155-156/.

Від позивача - Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яричів" надійшли
заперечення на апеляційну скаргу,
відповідно до яких останній вважає
оскаржуване рішення законним та
обґрунтованим, прийнятим у повній
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, відтак в
задоволенні апеляційної скарги
просить відмовити, а судове рішення у
справі залишити без змін. В
обгрунтування своєї правової позиції
посилається на доводи викладені в
оскаржуваному рішенні господарського
суду Волинської області.

Безпосередньо в судовому засіданні
представники відповідача та позивача
повністю підтримали вимоги і доводи,
викладені відповідно в апеляційній
скарзі та у запереченні на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представника позивача та відповідача,
розглянувши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечення на неї, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що у задоволенні вимог
апеляційної скарги слід відмовити,
рішення місцевого господарського суду
- залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини. Статтею 3
Цивільного кодексу України
встановлено, що однією із загальних
загад цивільного законодавства є
свобода договору.

Статтями 627, 629 Цивільного кодексу
України визначено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 19
травня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Яричів",
с.Старий Яричів Кам'янка-Бузького
району Львівської області
(Позикодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Схід-Захід", м.Луцьк (Позичальник)
було укладено Договір про надання
поворотної безпроцентної фінансової
допомоги №190501 /а.с. 8-9/.

Зазначений договір з боку Позикодавця
було підписано генеральним директором
Клімчуком Олегом Євгеновичем, а з боку
Позичальника директором товариства
Опришком Тарасом Пилиповичем,
скріплений печатками господарюючих
суб'єктів.

У відповідності до умов пунктів 1.1, 1.2,
2.1-2.3 цієї угоди Товариство з обмеженою
відповідальністю "Яричів"
зобов'язалось передати у власність
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід" на поворотній безоплатній
основі та без сплати процентів за
користування грошові кошти в сумі 200000,00
грн., котрі Позичальник зобов'язався
повернути в строк до 23.05.2011 року включно
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок Позикодавця (пункт
2.6 угоди).

Пунктами 2.4, 2.5 угоди від 19.05.2011 року
№190501 було визначено, що Позикодавець
зобов'язується перерахувати на
поточний рахунок Позичальника грошові
кошти в сумі 200000,00 грн.. 19 травня 2011 року,
доказом отримання Позичальником всієї
суми позики вважається платіжне
доручення з відміткою банку
Позикодавця про перерахування суми
зворотної фінансової допомоги.

На виконання умов договору від 19.05.2011
року позивачем згідно платіжного
доручення №1475 від 19.05.2011 року /а.с.10/ на
поточний рахунок ТОВ "Торговий дім
"Схід-Захід" (№4 у АТ "Райффайзен
Банк Аваль" у м. Києві, МФО 380805) було
перераховано кошти в розмірі 200000,00 грн..

Відповідно до пункту 3.8 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Національного Банку
України від 21.01.2004 року №22, реквізит
"Призначення платежу" платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
"Призначення платежу".

Виходячи із наданого суду першої
інстанції платіжного доручення №1475
від 19.05.2011 року, позивачем в графі
платіжного доручення "Призначення
платежу" спрямування коштів в сумі
200000,00 грн. було визначено як "поворотна
безпроц. фіндопомога зг. договору №190501
від 19.05.2011 року".

Проте, як вірно зазначено місцевим
господарським судом ТОВ "Торговий дім
"Схід-Захід" взяті на себе згідно
договору про надання поворотної
безпроцентної фінансової допомоги від
19.05.2011 року №190501 зобов'язання в частині
повернення фінансової допомоги у
встановлений угодою термін (до 23 травня
2011 року включно) не виконало, грошові
кошти на поточний рахунок ТОВ "Яричів"
не перерахувало.

Відповідно до статті 144 Господарського
кодексу України, майнові права та
майнові обов'язки суб'єктів
господарювання виникають з угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Згідно із статтею 1046 Цивільного
кодексу України за договором позики
одна сторона (Позикодавець) передає у
власність другій стороні
(Позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Статтею 1049 Цивільного кодексу
України передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Укладений 19.05.2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Яричів" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід" договір про надання
поворотної безпроцентної фінансової
допомоги №190501 предметом судових
розглядів не виступав, недійсним судом
не визнався, сторонами розірваний не
був, відтак відносини між сторонами
носять договірний характер.

Відповідно до статті 173 Господарського
кодексу України та статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з положеннями статті 193
Господарського кодексу України, статей
526, 527, 530 Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цих Кодексів, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено законом або договором,
не випливає із суті зобов'язання. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
визначено, що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 599 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Місцевий господарський суд, враховуючи
укладення між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Яричів" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Схід-Захід" договору, надання
позивачем Позичальнику грошових
коштів в якості поворотної
безпроцентної фінансової допомоги,
отримання цих коштів товариством
"Торговий дім "Схід-Захід" та
неповернення грошей у встановлені
строки і порядку, прийшов до
правильного висновку про підставність
пред'явленого позивачем до відповідача
позову в частині стягнення основної
заборгованості 200000,00 грн..

Крім того, сума заборгованості у
розмірі 200000,00 грн. повністю
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами, у встановленому
порядку не була спростована чи
заперечена відповідачем.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу, а також три проценти річних
від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з наведеними в позовній заяві
розрахунками /а.с. 3-4/ ТОВ «Яричів»
відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України було нараховано
відповідачу 8219,18 грн. трьох процентів
річних за період прострочки платежів з
24.05.2011 року по 04.10.2012 року.

Колегією суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
перевірено розрахунок трьох процентів
річних за період прострочки платежів з
24.05.2011 року по 04.10.2012 року та
встановлено, що він є арифметично
вірним, відповідає вищезазначеним
обставинам справи та нормам чинного
законодавства, а відтак відповідні
вимоги визнаються арифметично вірними,
обґрунтованими, підставними та такими,
що підлягають до задоволення.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до статей 34, 43 ГПК України
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Місцевим господарським судом було
правомірно встановлено, що в даному
випадку відповідачем належним чином,
певними засобами доказування та
належними доказами не було
підтверджено і обґрунтовано тих
обставин, котрі були покладені в основу
заперечення ТОВ "Торговий дім
"Схід-Захід" на пред'явлений позов, в
підтвердження відсутності у
товариства заборгованості перед ТОВ
"Яричів" згідно договору про надання
поворотної безпроцентної фінансової
допомоги №190501 від 19.05.2011 року,
проведення у встановленому порядку
належних розрахунків за угодою.

При цьому колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до пункту 3.8 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Національного Банку
України від 21.01.2004 року №22, реквізит
"Призначення платежу" платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
"Призначення платежу".

Відповідно до частини 3 статті 8 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність" відповідальність
за організацію бухгалтерського обліку
та забезпечення фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій у первинних документах несе
власник або уповноважений орган, який
здійснює керівництво підприємством
відповідно до законодавства та
установчих документів.

Відповідач стверджував про проведення
з позивачем усіх розрахунків за
договором про надання поворотної
безпроцентної фінансової допомоги
№190501 від 19.05.2011 року посилаючись при
цьому на платіжне доручення №227 від
20.05.2011 року /а.с. 46/ про перерахування на
рахунок ТОВ "Яричів" грошових коштів в
розмірі 200000,00 грн..

Поряд з цим, здійснені боржником згідно
платіжного доручення №227 від 20.05.2011
року платежі на суму 200000,00 грн. були
зараховані кредитором саме в рахунок
зменшення заборгованості за договором
№1-ф від 22.04.2008 року, оскільки в графі
"призначення платежу" платіжного
доручення було визначено таке
спрямування коштів, як "повернення
поворотно-фінансової допомоги по
догов. 1-ф від 22.04.2008 року без ПДВ".
Зазначена дія товариства "Яричів", на
думку судів обох інстанцій, була
вчинена у відповідності та з
дотриманням положень чинного
законодавства України, оскільки
відповідний платіж повинен
зараховуватись отримувачем коштів
саме за тим призначенням, котре
визначене у платіжному документі
платником.

Місцевим господарським судом
правомірно не прийнято до уваги
твердження відповідача стосовно
направлення ТОВ "Торговий дім
"Схід-Захід" на адресу ТОВ "Яричів"
листа-повідомлення від 20.05.2011 року
№20/05/11-1 /а.с. 47/ про зміну призначення
платежів згідно платіжного доручення
№227 від 20.05.2011 року, оскільки на
підтвердження зазначеної дії
боржником не було надано суду будь-яких
документів як суду першої так і
апеляційної інстанції.

Крім того, колегією суддів звертається
увага на той факт, що в провадженні
господарського суду Волинської
області перебувала справа за №903/417/14 за
позовною заявою /а.с. 62-73/ ТОВ "Яричів" до
ТОВ "Торговий дім "Схід-Захід" про
стягнення заборгованості за договором
№1-ф від 22.04.2008 року про надання
поворотної безпроцентної допомоги /а.с.
116-117/. Здійснені боржником згідно
платіжного доручення №227 від 20.05.2011
року платежі на суму 200 000 грн. були
враховані кредитором при поданні
відповідного позову до суду в якості
вчинення дій, спрямованих на погашення
боргу за угодою №1-ф від 22.04.2008 року про
надання поворотної безпроцентної
допомоги, відображаються у розрахунках
ціни позову.

Також судами обох інстанцій
відхиляються твердження відповідача
стосовно відсутності у ТОВ "Торговий
дім "Схід-Захід" заборгованості перед
ТОВ "Яричів" з посиланнями на
підписаний між цими сторонами акт
звірки взаємних розрахунків за період
травня місяця 2011 року /а.с. 48/.

Суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що акт звірки
взаємних розрахунків, як зведений
обліковий документ, не належить до
первинних документів бухгалтерської
звітності. Такий акт є по суті
документом, що містить зведені
відомості про бухгалтерський облік
здійснених операцій на підприємствах,
однак, не може вважатися належним
доказом проведення цих операцій та
наявності (відсутності) заборгованості
у суб'єкта господарювання.

В даному випадку акт звірки взаємних
розрахунків будь-яким чином не може
слугувати документом, котрий свідчить
про отримання кредитором листа від
боржника про зміну призначення
платежів згідно платіжного доручення
№227 від 20.05.2011р. на суму 200 000 грн.,
прийняття зазначеної зміни платежу та
відсутності у відповідача боргових
зобов'язань перед позивачем за
договором про надання поворотної
безпроцентної фінансової допомоги
№190501 від 19.05.2011 року.

Згідно з положеннями статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 року №996-XIV (із змінами та
доповненнями) підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704 первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після їх
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а також пунктом 2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку передбачено, що
первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ; назва документа
(форми); дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції; одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі);
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
правильність її оформлення; особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Залежно від характеру операції та
технології обробки даних до первинних
документів можуть бути включені
додаткові реквізити: ідентифікаційний
код підприємства, установи з
Державного реєстру, номер документа,
підстава для здійснення операцій, дані
про документ, що засвідчує
особу-одержувача, тощо.

Пунктом 2.5 Положення визначено, що
документ має бути підписаний особисто,
а підпис може бути скріплений печаткою.

Судами обох інстанцій звертається
увага на ту обставину, що в розумінні
статей 9, 10 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" акт звірки
взаємних розрахунків не є первинним
бухгалтерським документом, сам по собі
не породжує будь-яких прав та
обов'язків сторін, в той час, як
зобов'язання сторін підтверджуються
саме первинними бухгалтерськими
документами, договором, накладними,
рахунками тощо.

Первинні документи, це документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Статтею 1
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
визначено, що господарською операцією
є дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства. Акт
звірки взаємних розрахунків будь-яких
господарських операцій не фіксує, отже
не може виступати первинним
бухгалтерським документом.

Інші доводи скаржника не заслуговують
на увагу, оскільки їм була надана
вичерпна правова оцінка судом першої
інстанції на підставі наданих
сторонами доказів, які відповідно до
статей 33, 34 ГПК України засвідчують
певні обставини і на яких ґрунтується
висновок суду.

Відповідно до пункту 1 статті 103
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи та зважаючи на наявні в
матеріалах справи докази, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
можуть бути підставою для скасування
рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Волинської області від 05.06.14 року у
справі №903/401/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Схід-Захід" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 903/401/14 повернути
господарському суду Волинської
області.

Головуючий суддя
Мамченко Ю.А.

Суддя
Саврій В.А.

Суддя
Дужич С.П.