КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р. Справа№
5002-28/3338-2011

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від прокурора - Кісілевич Ю.В. (посв. №
027018 від 01.07.2014 р.)

від Фонду державного майна України -
Сіднєнко О.Л. (довіреність №252 від 17.09.2014
р.)

від Виконавчого комітету Ялтинської
міської ради - не з'явився

від ПАТ лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» - не з'явився

від ТОВ «Лівадійське подвір'я» - не
з'явився

від Лівадійської селищної ради - не
з'явився

від Федерації професійних спілок
України - Хоменко А.В. (довіреність
№11/01-42/2049 від 25.12.2013 р.)

від Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності - не
з'явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Приватного акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця»

на рішення господарського суду
Київської області від 01.09.2014 р.

у справі №5002-28/3338-2011 (суддя Скутельник
П.Ф.)

за позовом Заступника прокурора міста
Ялта в інтересах держави в особі Фонду
державного майна України

до 1) Виконавчого комітету Ялтинської
міської ради

2) Приватного акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів

профспілок України
«Укрпрофоздоровниця»

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів:

1) Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лівадійське
подвір'я»

2) Лівадійська селищна рада

3) Федерація професійних спілок України

4) Фонд соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності

про визнання недійсним рішення та
спонукання до повернення майна

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора м. Ялта звернувся
до господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовною заявою в
інтересах держави в особі Фонду
державного майна України до
Виконавчого комітету Ялтинської
міської ради та Приватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» про визнання
недійсним рішення виконкому
Ялтинської міської ради від 27.11.2001 року
№431 (3), яким за Закритим акціонерним
товариством лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» зареєстровано
право власності на об'єкти нерухомості,
а саме: спальні корпуси № 2 (літ. Б), № 3
(літ. В), № 4 (літ. Г), №5 (літ. Д), № 6 (літ.
Е), № 7 (літ. Ж), № 8 (літ. З), № 9 (літ. И), № 10
(літ. К), № 11 (літ. Л), водолечебницю (літ.
М), аерофотарій (літ. Н), що розташовані
за адресою: м. Ялта, вул. Батурина, 44;
зобов'язання Закритого акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» повернути Фонду
державного майна України об'єкти
нерухомого майна санаторію «Лівадія»,
а саме: спальні корпуси № 2 (літ. Б), № 3
(літ. В), № 4 (літ. Г), №5 (літ. Д), № 6 (літ.
Е), № 7 (літ. Ж), № 8 (літ. З), № 9 (літ. И), № 10
(літ. К), № 11 (літ. Л), водолечебницю (літ.
М), що розташовані за адресою: м. Ялта,
вул. Батурина, 44.

22.08.2011 р. до господарського суду
Автономної Республіки Крим прокурором
подано клопотання, в якому прокурор
просив прийняти заяву про збільшення
позовних вимог; визнати недійсним
рішення виконкому Ялтинської міської
ради від 27.11.2001 р. №431 (3), яким за
Закритим акціонерним товариством
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» зареєстровано
право власності на об'єкти нерухомості,
а саме: спальні корпуси № 2 (літ. Б), № 3
(літ. В), № 4 (літ. Г), №5 (літ. Д), № 6 (літ.
Е), № 7 (літ. Ж), № 8 (літ. З), № 9 (літ. И), № 10
(літ. К), № 11 (літ. Л), водолечебницю (літ.
М), аерофотарій (літ. Н), що розташовані
за адресою: м. Ялта, вул. Батурина, 44;
визнати право власності за державою в
особі Фонду державного майна України
на об'єкти нерухомого майна санаторію
«Лівадія», а саме: спальні корпуси № 2
(літ. Б), № 3 (літ. В), № 4 (літ. Г), №5 (літ. Д),
№ 6 (літ. Е), № 7 (літ. Ж), № 8 (літ. З), № 9
(літ. И), № 10 (літ. К), № 11 (літ. Л),
водолечебницю (літ. М), аерофотарій (літ.
Н), що розташовані за адресою: м. Ялта,
вул. Батурина, 44; зобов'язати Закрите
акціонерне товариство
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» повернути Фонду
державного майна України об'єкти
нерухомого майна санаторію «Лівадія»,
а саме: спальні корпуси № 2 (літ. Б), № 3
(літ. В), № 4 (літ. Г), №5 (літ. Д), № 6 (літ.
Е), № 7 (літ. Ж), № 8 (літ. З), № 9 (літ. И), № 10
(літ. К), № 11 (літ. Л), водолечебницю (літ.
М), аерофотарій (літ. Н), що розташовані
за адресою: м. Ялта, вул. Батурина, 44.

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 22.08.2011 р.
прийнято заяву про зміну предмету
позову; залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на стороні
відповідачів - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лівадійське
подвір'я».

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 13.10.2011 р.
позов задоволено частково; визнано
недійсним рішення виконавчого
комітету Ялтинської міської ради № 431
(3) від 27.11.2001 р., яким за ЗАТ ЛОЗПУ
«Укрпрофоздоровниця» зареєстровано
право власності на об'єкти нерухомого
майна санаторію «Лівадія», а саме:
спальні корпуси № 2 (літ. Б), № 3 (літ. В),
лікувальний корпус № 4 (літ. Г), клуб
їдальня (літ. Д), спальний корпус № 6
(літ. Е), № 7 (літ. Ж), лікувальний корпус
№ 8 (літ. З), спальний корпус № 9 (літ. И),
№ 10 (літ. К), № 11 (літ. Л), водолечебницю
(літ. М), аерофотарій (літ. Н), що
розташовані за адресою: м. Ялта, вул.
Батурина, 44; визнано право власності за
Державою в особі Фонду державного
майна України на об'єкти нерухомого
майна санаторію «Лівадія», а саме:
спальні корпуси № 2 (літ. Б), № 3 (літ. В),
лікувальний корпус № 4 (літ. Г), клуб
їдальня (літ. Д), спальний корпус № 6
(літ. Е), № 7 (літ. Ж), лікувальний корпус
№ 8 (літ. З), спальний корпус № 9 (літ. И),
№ 10 (літ. К), № 11 (літ. Л), водолечебницю
(літ. М), що розташовані за адресою: м.
Ялта, вул. Батурина, 44; зобов'язано
Приватне акціонерне товариство
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» повернути Фонду
державного майна України об'єкти
нерухомого майна санаторію «Лівадія»,
а саме: спальні корпуси № 2 (літ. Б), № 3
(літ. В), лікувальний корпус № 4 (літ. Г),
клуб їдальня (літ. Д), спальний корпус №
6 (літ. Е), № 7 (літ. Ж), лікувальний корпус
№ 8 (літ. З), спальний корпус № 9 (літ. И),
№ 10 (літ. К), № 11 (літ. Л), водолечебницю
(літ. М), що розташовані за адресою: м.
Ялта, вул. Батурина, 44; вирішено
стягнути з Виконавчого комітету
Ялтинської міської ради в дохід
державного бюджету України державне
мито в сумі 85,00 грн.; стягнути з
Виконавчого комітету Ялтинської
міської ради в дохід державного
бюджету витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у господарському суді
АР Крим в сумі 118,00 грн.; стягнути з
Приватного акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
професійних спілок України
«Укрпрофоздоровниця» в дохід
державного бюджету України державне
мито в сумі 102,00 грн.; стягнути з
Приватного акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
професійних спілок України
«Укрпрофоздоровниця» в дохід
державного бюджету витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у господарському суді
АР Крим в сумі 118,00 грн.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
18.12.2013 р. апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» залишено без
задоволення, рішення господарського
суду Автономної Республіки Крим від
13.10.2011 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 23.04.2014 р. касаційну скаргу
задоволено частково; постанову
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 18.12.2013 р. та
рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 13.10.2011 р.
у справі № 5002-28/3338-2011 скасовано; справу
№ 5002-28/3338-2011 направлено на новий
розгляд до господарського суду
Автономної Республіки Крим.

Відповідно до абз.абз. 1, 6 ч. 1 ст. 12
Закону України «Про забезпечення прав
і свобод громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України», у зв'язку з неможливістю
здійснювати правосуддя судами
Автономної Республіки Крим та міста
Севастополя на тимчасово окупованих
територіях, змінити територіальну
підсудність судових справ, підсудних
розташованим на території Автономної
Республіки Крим та міста Севастополя
судам, та забезпечити розгляд:
господарських справ господарського
суду Автономної Республіки Крим -
господарським судом Київської області,
а господарських справ господарського
суду міста Севастополя - господарським
судом міста Києва, господарських справ
Севастопольського апеляційного
господарського суду - Київським
апеляційним господарським судом.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.06.2014 р. прийнято справу
№5002-28/3338-2011 до провадження та залучено
до участі у справі у якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідачів
Лівадійську селищну раду, Федерацію
професійних спілок України, Фонд
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності.

Рішенням господарського суду
Київської області від 01.09.2014 р. позов
Заступника прокурора міста Ялта в
інтересах держави в особі Фонду
державного майна України до
Виконавчого комітету Ялтинської
міської ради та Приватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» про визнання
недійсним рішення та спонукання до
повернення майна, - задоволено
частково. Визнано недійсним рішення
виконавчого комітету Ялтинської
міської ради «Про оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна
санаторію «Лівадія» від 27.11.2001 року №431
(3), яким за Закритим акціонерним
товариством лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» зареєстровано
право власності на об'єкти
нерухомості, а саме: спальні корпуси № 2
(літ. Б), № 3 (літ. В), № 4 (літ. Г), №5 (літ. Д),
№ 6 (літ. Е), № 7 (літ. Ж), № 8 (літ. З), № 9
(літ. И), № 10 (літ. К), № 11 (літ. Л),
водолечебницю (літ. М), аерофотарій (літ.
Н), що розташовані за адресою: м. Ялта,
вул. Батурина, 44; визнано право
власності за державою в особі Фонду
державного майна України на об'єкти
нерухомого майна санаторію «Лівадія»,
а саме: спальні корпуси № 2 (літ. Б), № 3
(літ. В), № 4 (літ. Г), №5 (літ. Д), № 6 (літ.
Е), № 7 (літ. Ж), № 8 (літ. З), № 9 (літ. И), № 10
(літ. К), № 11 (літ. Л), водолечебницю (літ.
М), що розташовані за адресою: Автономна
Республіка Крим, м. Ялта, вул. Батурина,
44; зобов'язано приватне акціонерне
товариство лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» повернути Фонду
державного майна України об'єкти
нерухомого майна санаторію «Лівадія»,
а саме: спальні корпуси № 2 (літ. Б), № 3
(літ. В), №4 (літ. Г), №5 (літ. Д), № 6 (літ.
Е), № 7 (літ. Ж), № 8 (літ. З), № 9 (літ. И), № 10
(літ. К), № 11 (літ. Л), водолечебницю (літ.
М), що розташовані за адресою: Автономна
Республіка Крим, м. Ялта, вул. Батурина,
44. В іншій частині позову відмовлено.
Також стягнуто з Виконавчого комітету
Ялтинської міської ради в доход
державного бюджету України державне
мито у сумі 85,00 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у сумі 118,00 грн. і
стягнуто з Приватного акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» в доход
державного бюджету України державне
мито у сумі 102,00 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у сумі 118,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду, Приватне
акціонерне товариство
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» звернулося з
апеляційною скаргою до Київського
апеляційного господарського суду, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду Київської області
від 01.09.2014 р. по справі №5002-28/3338-2011 та
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що
рішення суду першої інстанції прийнято
з порушення норм матеріального та
процесуального права.

Прокурор в судовому засіданні проти
доводів апеляційної скарги
заперечував, просив відмовити в її
задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник Фонду державного майна
України в судовому засіданні проти
доводів апеляційної скарги
заперечував, просив відмовити в її
задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник Федерації професійних
спілок України в судовому засіданні
повністю підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив її
задовольнити, рішення скасувати, в
позові відмовити.

Представники Виконавчого комітету
Ялтинської міської ради, Приватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Лівадійське подвір'я», Лівадійської
селищної ради, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності в судове засідання не
з'явились про причини неявки суд не
повідомили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
містяться докази належного
повідомлення всіх учасників судового
процесу про час та місце проведення
судового засідання по розгляду
апеляційної скарги, а строки розгляду
апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК
України, колегія суддів, вважає
можливим здійснити перевірку рішення
суду першої інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними
матеріалами справи та без участі
представників Виконавчого комітету
Ялтинської міської ради, Приватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Лівадійське подвір'я», Лівадійської
селищної ради, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами
від 07.10.2014 р. та від 20.10.2014 р. явка сторін
у судове засідання обов'язковою не
визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників
Виконавчого комітету Ялтинської
міської ради, Приватного акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Лівадійське подвір'я», Лівадійської
селищної ради, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності не перешкоджає
всебічному, повному та об'єктивному
розгляду всіх обставин справи,
апеляційний господарський суд вважає
за можливе розглянути справу за
наявними в ній матеріалами в порядку
ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення прокурора,
представників Фонду державного майна
України та Федерації професійних
спілок України, перевіривши матеріали
справи, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Прокурор обґрунтовує позовні вимоги
тим, що рішення виконавчого комітету
Ялтинської міської ради від 27.11.2001 року
№431 (3), яким вирішено оформити право
власності на об'єкти нерухомого майна
санаторію «Левадія» за Закритим
акціонерним товариством
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» та видати
свідоцтва про право власності, не
відповідає вимогам законодавства
України та є таким, що порушує права
держави в особі Фонду державного майна
України.

Під час перевірки дотримання вимог
законодавства прокурором було
встановлено порушення положень Закону
України «Про підприємства, установи та
організації союзного підпорядкування,
розташованих на території України»,
Постанови Ради Міністрів УРСР «Про
передачу профспілкам санаторіїв і
будинків відпочинку Міністерства
охорони здоров'я УРСР» від 23.04.1960 р. №606,
Постанови Верховної Ради України «Про
майнові комплекси та фінансові ресурси
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, розташовані на території
України» від 10.04.1992 р. №2268-ХІІ,
Постанови Верховної Ради України «Про
майно загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР» від
04.02.1994 р. №3943-ХІІ, Постанови Верховної
Ради Української РСР «Про захист
суверенних прав власності Української
РСР» від 29.11.1990 р. № 506.

На виконання п. 1 Постанови Ради
Міністрів УРСР «Про передачу
профспілкам санаторіїв і будинків
відпочинку Міністерства охорони
здоров'я УРСР» від 23.04.1960 р. №606, усі
діючі госпрозрахункові санаторії,
будинки відпочинку та пансіонати
Міністерство охорони здоров'я було
зобов'язано передати у строк до 01.05.1960 р.
Українській республіканській раді
профспілок з метою подальшого
поліпшення організації відпочинку і
санаторно-курортного обслуговування
трудящих і підвищення ролі профспілок.

Пунктом 2 Постанови Ради Міністрів УРСР
«Про передачу профспілкам санаторіїв і
будинків відпочинку Міністерства
охорони здоров'я УРСР» від 23.04.1960 р. №606
визначено, що передачу у відання
профспілкових органів курортних
установ, санаторіїв, будинків
відпочинку та інших підприємств і
організацій здійснити безоплатно, з
усім обладнанням, транспортом,
допоміжними підприємствами і
підсобними господарствами, спорудами,
жилими будинками, земельними
ділянками, парками за станом на 1 січня
1960 року, а також асигнуваннями на їх
утримання, планами з праці, фондами
персональних надбавок,
капіталовкладеннями, фондами на всі
види матеріалів і лімітами на
проектування за планом на 1960 рік,
невикористаними централізованими
коштами курортного збору і
амортизаційного фонду та іншими
коштами по балансу на 1 січня 1960 року.

Відповідно до ст. 5 Конституції
Української Радянської Соціалістичної
Республіки від 30.01.1937 р., соціалістична
власність в Українській РСР має або
форму державної власності (всенародне
добро), або форму
кооперативно-колгоспної власності
(власність окремих колгоспів,
власність кооперативних об'єднань).

Згідно ст. 52 ЦК УРСР 1922 року,
затвердженого постановою ЦВК
Української Радянської Соціалістичної
Республіки від 16.12.1922 року,
розрізняється власність: а) державна
(націоналізована і муніципалізована);
б) кооперативна; в) приватна.

Отже, чинне на той час законодавство
УРСР передбачало можливість існування
різних форм власності, регламентувало
інститут власності, правовий режим
відповідної форми власності та порядок
відчуження майна.

Таким чином, відсутність у постанові
Ради Міністрів УРСР «Про передачу
профспілкам санаторіїв і будинків
відпочинку Міністерства охорони
здоров'я УРСР» від 23.04.1960 р. №606 прямої
вказівки про передачу майна у
власність вказує на відсутність наміру
власника такого майна, яким на момент
передачі у відання майна була
Українська Радянська Соціалістична
Республіка в особі Ради Міністрів УРСР,
відчужувати санаторії, будинки
відпочинку та інші підприємства і
організації з усім обладнанням,
транспортом, допоміжними
підприємствами і підсобними
господарствами, спорудами, жилими
будинками, земельними ділянками,
парками та передавати їх у власність
Українській республіканській раді
профспілок.

Згідно Постанови Верховної Ради
Української PCP «Про захист суверенних
прав власності Української PCP» від
29.11.1990 р. № 506, до введення в дію Закону
Української РСР «Про роздержавлення
майна» встановлено мораторій на
території республіки на будь-які зміни
форм власності і власника державного
майна, ініціаторами та учасниками яких
є органи державної влади і управління.

Відповідно до Указу Президії Верховної
Ради України «Про передачу
підприємств, установ та організацій
союзного підпорядкування,
розташованих на території України, у
власність держави» від 30.08.1991 р. №1452-XII
та Законом України «Про підприємства,
установи та організації союзного
підпорядкування, розташовані на
території України» від 10.09.1991 р. № 1540-XII,
майно та фінансові ресурси
підприємств, установ, організацій та
інших об'єктів союзного
підпорядкування, розташованих на
території нашої країни, є державною
власністю України, а укладені після
29.11.1990 р. майнові договори, якими
змінено форму власності, визнаються
недійсними.

З метою збереження в інтересах
громадян України майна
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР
Верховна Рада України постановою «Про
майнові комплекси та фінансові ресурси
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, розташовані на території
України» від 10.04.1992 р. № 2268-XII,
тимчасово, до визначення
правонаступників, передала Фонду
державного майна України майно та
фінансові ресурси розташованих на
території України підприємств, установ
та об'єктів, що перебували у віданні
громадських організацій.

Статтею 1 Тимчасового Положення «Про
Фонд державного майна України»,
затвердженого постановою Верховної
Ради України від 07.07.1992 р. №2558-XII
визначено, що Фонд державного майна
України здійснює державну політику у
сфері приватизації державного майна та
виступає орендодавцем майнових
комплексів, що є загальнодержавною
власністю.

Тому, саме Фонд державного майна
України уповноважений державою
здійснювати функції щодо управління
майном громадських організацій
колишнього Союзу РСР, що розташоване на
території України.

Належність професійних спілок до
загальносоюзних громадських
організацій підтверджується їх
статутом.

Відповідно до статуту професійних
спілок СРСР, який затверджено
постановою XVIII з'їзду профспілок СРСР
від 01.01.1987 р., професійні союзи СРСР
складали масову громадську непартійну
організацію. Цілями діяльності якої, у
тому числі, було управління соціальним
страхуванням трудящих, а також
управління оздоровницями, які
перебували у їх віданні.

Розділами другим, третім, сьомим
статуту професійних спілок СРСР
визначено, що організаційна структура
профспілок будувалася за
територіальним та галузевим принципом.
У республіках діяли республіканські,
краєві, обласні ради. Вищим органом
професійних спілок був з'їзд, а також
Всесоюзна центральна рада професійних
союзів, яка діяла у період між з'їздами.
Майно профспілок, яке необхідне їм для
здійснення статутних задач, є
соціалістичною власністю.

Згідно Декларації про заснування
Федерації професійних спілок України,
правонаступником Української
республіканської ради профспілок
стала Рада федерації незалежних
профспілок України, правонаступником
якої, в свою чергу, є Федерація
професійних спілок України.

Рішенням виконавчого комітету
Ленінської районної Ради міста Києва №
1971 від 23.12.1991 р. зареєстровано ЗАТ
«Укрпрофоздоровниця», яке створено на
майні засновників Федерації
професійних спілок України та Фонду
соціального страхування України з
тимчасової втрати працездатності. При
цьому, вкладом Федерації професійних
спілок України є основні фонди та
оборотні кошти санаторно-курортних
закладів, підприємств і організацій
профспілок загальною вартістю 751234350
грн., що становить 92,92 % розміру
статутного фонду.

Таким чином, майно передане до
статутного фонду ЗАТ
«Укрпрофоздоровниця» є державною
власністю.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
25.09.2007 р. у справі № 3-2767к07 та в постанові
Вищого господарського суду України від
24.07.2014 року у справі № 48/340.

Частиною 1 ст. 111-28 ГПК України
визначено, що рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Таким чином, ЗАТ «Укрпрофоздоровниця»
не могло набути право власності на
спірне майно від Федерації незалежних
профспілок України, оскільки ЗАТ
«Укрпрофоздоровниця» не доведено
наявність саме у Федерації профспілок
України права власності на спірне
майно та законні підстави на
розпорядження ним.

Разом з тим, рішенням Вищого
арбітражного суду України від 20.01.1997 р.
у справі №137/7 за позовом Фонду
державного майна України до Федерації
незалежних профспілок України, Фонду
соціального страхування та АТ
«Укрпрофоздоровниця», не підтверджено
факту належності Фонду соціального
страхування спірного майна на праві
власності, оскільки предметом вказаної
справи були позовні вимоги про
визнання недійсними установчих
документів АТ «Укрпрофоздоровниця» і
питання про визнання права власності
на спірне майно судом не
досліджувалося і не встановлювалося.

Отже, відчуження державного майна
шляхом внесення його Федерацією
незалежних профспілок України до
статутного капіталу ЗАТ
«Укрпрофоздоровниця» відбулося
всупереч волі власника - держави
України, від імені якого виступає саме
Фонд державного майна України та з
порушенням норм діючого на той час
законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 24 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено, що органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи
діють лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією і законами України, та
керуються у своїй діяльності
Конституцією і законами України,
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України, а в Автономній
Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Рішенням виконавчого комітету
Ялтинської міської ради від 27.11.2001 р.
№431 (3) вирішено оформити право
власності на об'єкти нерухомого майна
санаторію «Левадія» за Закритим
акціонерним товариством
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» та видати
свідоцтва про право власності, не
відповідає вимогам законодавства
України.

Згідно додатку до рішення виконавчого
комітету Ялтинської міської ради «Про
оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна санаторію «Левадія»
від 27.11.2001 р. №431 (3), об'єктами нерухомого
майна санаторію «Левадія», на які
вирішено оформити право власності за
Закритим акціонерним товариством
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» є: спальні
корпуси №2, №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10,
№11, водолечебниця та аерофотарій, які
знаходяться за адресою: смт Лівадія,
вул. Батуріна, 44.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України визначено, що
суд визнає незаконним та скасовує
правовий акт індивідуальної дії,
виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку.

Згідно ст. 393 ЦК України, правовий акт
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, який не
відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується. Власник майна, права
якого порушені внаслідок видання
правового акта органом державної
влади, органом влади Автономної
Республіки Крим або органом місцевого
самоврядування, має право вимагати
відновлення того становища, яке
існувало до видання цього акта. У разі
неможливості відновлення попереднього
становища власник має право на
відшкодування майнової та моральної
шкоди.

Абзацом 1 п. 2 Роз'яснень Президії Вищого
арбітражного суду України «Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнання недійсними актів
державних чи інших органів» №02-5/35 від
26.01.2000 р. визначено, що підставами для
визнання акта недійсним є
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі. Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не
встановлено, у господарського суду
немає правових підстав для задоволення
позову.

Враховуючи те, що спірне майно є
державною власністю і повноваження
щодо управління таким майном, з
урахуванням приписів ст. 1 Тимчасового
положення про Фонд державного майна
України, затвердженого постановою
Верховної Ради України від 07.07.1992 р.
№2558-XII, було покладено саме на Фонд
державного майна України, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
рішення виконавчого комітету
Ялтинської міської ради від 27.11.2001 р.
№431 (3) прийнято з порушенням
охоронюваних законом інтересів
держави як власника майна в особі Фонду
державного майна України та спрямоване
на протиправне позбавлення держави в
особі Фонду державного майна України
права власності на об'єкти нерухомості,
а саме: спальні корпуси № 2 (літ. Б), № 3
(літ. В), № 4 (літ. Г), №5 (літ. Д), № 6 (літ.
Е), № 7 (літ. Ж), № 8 (літ. З), № 9 (літ. И), № 10
(літ. К), № 11 (літ. Л), водолечебницю (літ.
М), аерофотарій (літ. Н), що розташовані
за адресою: м. Ялта, вул. Батурина, 44, у
зв'язку з чим, рішення виконавчого
комітету Ялтинської міської ради від
27.11.2001 року №431 (3) підлягає визнанню
недійсним як незаконне.

Щодо вимог про визнання права
власності за державою в особі Фонду
державного майна України на об'єкти
нерухомого майна санаторію «Лівадія»,
а саме: спальні корпуси № 2 (літ. Б), № 3
(літ. В), № 4 (літ. Г), №5 (літ. Д), № 6 (літ.
Е), № 7 (літ. Ж), № 8 (літ. З), № 9 (літ. И), № 10
(літ. К), № 11 (літ. Л), водолечебницю (літ.
М), аерофотарій (літ. Н), що розташовані
за адресою: м. Ялта, вул. Батурина, 44 та
зобов'язання Закритого акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» повернути Фонду
державного майна України вказані
об'єкти нерухомого майна, колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та
інтересів, зокрема, може бути визнання
права.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено,
що правом власності є право особи на
річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Частинами 1, 2 ст. 326 ЦК України
визначено, що у державній власності є
майно, у тому числі грошові кошти, яке
належить державі Україна. Від імені та
в інтересах держави Україна право
власності здійснюють відповідно
органи державної влади.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Статтею 387 ЦК України визначено, що
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Статтею 400 ЦК України передбачено, що
недобросовісний володілець
зобов'язаний негайно повернути майно
особі, яка має на нього право власності
або інше право відповідно до договору
або закону, або яка є добросовісним
володільцем цього майна. У разі
невиконання недобросовісним
володільцем цього обов'язку
заінтересована особа має право
пред'явити позов про витребування
цього майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України,
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

24.12.2001 р. між Закритим акціонерним
товариством лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця», Дочірнім
підприємством «Ялтакурорт» Закритого
акціонерного товариства
«Укрпрофоздоровниця» (продавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лівадійське
подвір'я» (покупець) укладено договір
купівлі-продажу від 24.12.2001 р. №/141,
згідно умов якого, продавець продає, а
покупець купує нежитлове приміщення
аерофотарію санаторію «Лівадія»
(об'єкт продажу), який розташовано на
території санаторію за адресою: м. Ялта,
смт. Лівадія, вул. Батурина, б. 44, літер
«Н». Покупець зобов'язується прийняти
об'єкт продажу та сплатити за нього
ціну у відповідності з умовами,
визначеними в даному договорі. Об'єкт
продажу включає в себе будову
загальною площею 230,9 кв.м, розташовану
на закріпленій земельній ділянці, який
знаходиться у постійному користуванні
санаторія «Лівадія» відповідно до
Державного акту на право користування
землею серії ІІ-КМ № 001974 від 22.11.1996 р.
Об'єкт продажу належить ЗАТ
«Укрпрофоздоровниця» на підставі
свідоцтва на право власності № 1004,
виданого 04.12.2001. Бюро технічної
інформації м. Ялти, реєстровий номер 409.

Згідно п.п. 3.1., 3.2. договору
купівлі-продажу від 24.12.2001 р. №/141,
передача об'єкту продажу продавцем та
прийняття об'єкту продажу покупцем
засвідчується в акті
приймання-передачі, який підписується
сторонами після завершення
розрахунків за об'єкт продажу. Право
власності на об'єкт продажу переходить
до покупця з моменту підписання акту
приймання-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що
27.12.2001 р. об'єкт нерухомості, що
знаходиться за адресою: м. Ялта, смт.
Лівадія, вул. Батурина, б. 44, літера «Н»,
передано за актом приймання-передачі
нежитлового приміщення аерофатарія
санаторію «Лівадія» від 27.12.2001 р., який
погоджено генеральним директором ДП
«Ялтакурорт» та затверджено головою
Правління ЗАТ «Укрпрофоздоровниця».

Таким чином, враховуючи те, що
прокурором подано позов про визнання
недійсним рішення, визнання права
власності та спонукання до повернення
майна саме до Виконавчого комітету
Ялтинської міської ради та Приватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця», а також
враховуючи те, що об'єкт нерухомості,
який знаходиться за адресою: м. Ялта,
смт. Лівадія, вул. Батурина, б. 44, літера
«Н» передано Товариству з обмеженою
відповідальністю «Лівадійське
подвір'я», апеляційний господарський
суд погоджується з висновком суду
першої інстанції про обґрунтованість
позовних вимог щодо визнання права
власності за державою в особі Фонду
державного майна України на об'єкти
нерухомого майна санаторію «Лівадія»,
а саме: спальні корпуси № 2 (літ. Б), № 3
(літ. В), № 4 (літ. Г), №5 (літ. Д), № 6 (літ.
Е), № 7 (літ. Ж), № 8 (літ. З), № 9 (літ. И), № 10
(літ. К), № 11 (літ. Л), водолечебницю (літ.
М), що розташовані за адресою: м. Ялта,
вул. Батурина, 44 та зобов'язання
Закритого акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» повернути Фонду
державного майна України об'єкти
нерухомого майна санаторію «Лівадія»,
а саме: спальні корпуси № 2 (літ. Б), № 3
(літ. В), № 4 (літ. Г), №5 (літ. Д), № 6 (літ.
Е), № 7 (літ. Ж), № 8 (літ. З), № 9 (літ. И), № 10
(літ. К), № 11 (літ. Л), водолечебницю (літ.
М), що розташовані за адресою: м. Ялта,
вул. Батурина, 44.

Слід зазначити, що в п. 15 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 27.10.2014 р. №01-06/1666/14 «Про
доповнення інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2011 р. №01-06/249 «Про постанови
Верховного Суду України, прийняті за
результатами перегляду судових рішень
господарських судів» зазначено, що за
змістом Постанови Верховної Ради
України від 04.02.1994 р. «Про майно
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР»
тимчасово, до законодавчого визначення
суб'єктів права власності майна
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР,
розташованого на території України,
зазначене майно є загальнодержавною
власністю.

Оскільки питання щодо суб'єктів права
власності зазначеного майна на
законодавчому рівні не врегульовано,
майно колишніх профспілкових
організацій залишається державною
власністю. Тому відсутні правові
підстави для розпорядження Федерацією
профспілок України майном
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР
шляхом продажу, передачі до статутних
фондів господарських товариств,
відчуження у будь-який інший спосіб.

Разом з тим, Федерація професійних
спілок у своїх поясненнях вказує на те,
що прокурором пропущено строк позовної
давності, у зв'язку з чим в задоволенні
позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦК України (в
редакції від 05.07.2011 року, чинній на
момент звернення прокурора з позовною
заявою до господарського суду
Автономної Республіки Крим), позовна
давність не поширюється: на вимогу
власника або іншої особи про визнання
незаконним правового акта органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено його право власності або інше
речове право.

Таким чином, враховуючи положення п. 4
ст. 268 ЦК України (в редакції від 05.07.2011
року) прокурором, при зверненні з
позовною заявою до господарського суду
Автономної Республіки Крим, не
порушено строку позовної давності, у
зв'язку з чим колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про відсутність
підстав для застосування наслідків
спливу строку позовної давності.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вимоги прокурора підлягають
частковому задоволенню в частині
визнання недійсним рішення виконкому
Ялтинської міської ради від 27.11.2001 р.
№431 (3); визнання права власності за
державою в особі Фонду державного
майна України на об'єкти нерухомого
майна санаторію «Лівадія», а саме:
спальні корпуси № 2 (літ. Б), № 3 (літ. В),
№ 4 (літ. Г), №5 (літ. Д), № 6 (літ. Е), № 7
(літ. Ж), № 8 (літ. З), № 9 (літ. И), № 10 (літ.
К), № 11 (літ. Л), водолечебницю (літ. М), що
розташовані за адресою: м. Ялта, вул.
Батурина, 44; зобов'язання Закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» повернути Фонду
державного майна України об'єкти
нерухомого майна санаторію «Лівадія»,
а саме: спальні корпуси № 2 (літ. Б), № 3
(літ. В), № 4 (літ. Г), №5 (літ. Д), № 6 (літ.
Е), № 7 (літ. Ж), № 8 (літ. З), № 9 (літ. И), № 10
(літ. К), № 11 (літ. Л), водолечебницю (літ.
М), що розташовані за адресою: м. Ялта,
вул. Батурина, 44.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Приватним акціонерним товариством
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця», в порушення
зазначеної норми, належним чином
апеляційну скаргу не обґрунтовано,
доказів та підстав для скасування
рішення суду першої інстанції
апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання
скаржника на порушення норм
матеріального та процесуального права,
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні. Крім того, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновку місцевого господарського
суду та не підтверджуються наявними
матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що рішення
господарського суду Київської області
від 01.09.2014 р. у даній справі є таким, що
відповідає нормам матеріального і
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи, у
зв'язку з чим підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.
105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Київської
області від 01.09.2014 р. у справі
№5002-28/3338-2011 залишити без змін.

Справу №5002-28/3338-2011 повернути до
господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий суддя
С.О. Алданова

Судді
С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун