ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року Справа № 922/1911/14
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Полякова Б.М. - головуючого, Коваленка
В.М. (доповідач у справі), Короткевича
О.Є.,розглянувши касаційну
скаргутовариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
Агродар", м. Харківна постанову та
рішеннявід 08.09.2014 р. Харківського
апеляційного господарського суду від
01.07.2014 р. господарського суду
Харківської області у справі№ 922/1911/14
господарського суду Харківської
області

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
Агродар", м. Харків до публічного
акціонерного товариства "Реал-банк", м.
Харківтретя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача Державна
податкова інспекція у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській
областіпростягнення 282 364 грн. 00 коп.

в судовому засіданні взяли участь
представники:

ТОВ "Торговий дім Агродар"Данченко А.С.,
довір.,ПАТ "Реал-банк"Мартян О.В., довір.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 01.07.2014 року
(суддя - І.П. Жигалкін), що прийняте у
справі № 922/1911/14, відмовлено у
задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім Агродар" (далі-Позивач, Товариство)
до публічного акціонерного товариства
"Реал-банк" (далі-Відповідач, Банк), за
участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні Відповідача - Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській
області(далі-Третя особа, Інспекція),
про стягнення 282 364 грн. 00 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
Агродар" звернулося до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просило
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 01.07.2014 року та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 08.09.2014 року
(головуючий суддя - Хачатрян В.С., судді:
Білоусова Я.О., Шевель О.В.) апеляційну
скаргу залишено без задоволення, а
рішення господарського суду
Харківської області від 01.07.2014 року -
без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями попередніх інстанцій,
товариство з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
Агродар" звернулося до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати як рішення господарського
суду Харківської області від 01.07.2014
року, так і постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
08.09.2014 року та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судами попередніх
інстанцій норм матеріального права,
зокрема ст.ст. 1, 8, 22 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні", ст.ст. 2, 34, 36 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб", ст.ст. 11, 15, 16, 509, 528, 1066, 1068,
1071, 1074 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 20, 194 Господарського кодексу
України, ст.ст. 38, 57, 129 Податкового
кодексу України, а також норм
процесуального права.

Заслухавши пояснення представників
сторін, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши наявні матеріали
справи, проаналізувавши застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, місцевий суд встановив, що
наявними у справі доказами - договором
банківського рахунку та платіжним
дорученням Товариства Банку
перерахувати суму податку - доведено,
що Банк не виконав вказане доручення
Позивача, а тому підтверджує
заборгованість Банку перед
Товариством на вказану суму податку, а
також на суму залишку згідно виписок
Банку. Також місцевий суд встановив, що
за постановою Національного Банку
України від 21.05.2014 року щодо Банку
відкрито процедуру ліквідації, після
чого припиняється банківська
діяльність та будь-які виплати, а
пред'явлення кредиторських вимог
здійснюється у ліквідаційній
процедурі Банку. До того ж вимоги Банку
про стягнення спірної суми боргу на
користь податкового органу не
відповідають способу захисту
порушеного права, що є також підставою
для відмови у задоволенні позовних
вимог Товариства.

Підтримуючи вказані висновки,
апеляційний суд додав, що до введення
процедури ліквідації стосовно Банку
була введена тимчасова адміністрація,
протягом дії якої вкладники та клієнти
за договорами банківського рахунку
могли отримати вклади на суму до 200 тис.
грн. Заміна ж кредитора у визначений в
апеляційній скарзі спосіб не
допускається, а визнання Товариства
кредитором Банку встановлює інший, ніж
проста виплата заборгованості, порядок
задоволення вимог Товариства.

Заперечуючи вказані висновки судів,
скаржник зазначив, що обраний
Позивачем у даній справі спосіб
захисту відповідає нормам
законодавства, а неперерахування
Банком коштів в оплату податкового
зобов'язання Товариства відбулось з
вини Банку, хоча це було його обов'язком
і введення тимчасової адміністрації
Банку не обмежує виконання ним
вказаного обов'язку.

Однак суд касаційної інстанції не
погоджується із викладеними
запереченнями заявника, оскільки вони
суперечать нормам діючого
законодавства. Поряд з цим касаційний
суд не погоджується із частиною
висновків судів попередніх інстанцій в
оскаржуваних рішеннях, у зв'язку із чим
вважає за необхідне підтримати
висновки судів лише в частині
встановлення факту неналежного
способу захисту Товариством
порушеного права при зверненні із
позовними вимогами та в частині
недопустимості будь-яких стягнень на
користь клієнта банку (вкладника тощо)
з банку, стосовно якого введена
процедура ліквідації під час дії цієї
процедури.

Так, касаційний суд не заперечує
встановлені судами попередніх
інстанцій на підставі доказів у справі
факти наявності у Банку перед
Товариством заборгованості, у тому
числі на спірну суму, що складає розмір
податку на прибуток, сума якого мала
бути перерахована Банком за дорученням
Товариства на користь Інспекції, а
також погоджується із висновками
судів, що визначені Інспекцією
Товариству штрафні санкції за невчасне
перерахування згаданого податку
виникли саме з вини Банку.

Поряд з цим Позивач не враховує
обставини, що існували на момент
розгляду даного спору та винесення
оскаржуваних рішень, а саме
-застосування за постановою
Національного Банку України № 295 від
21.05.2014 року до Банку процедури
ліквідації з відкликанням банківської
ліцензії (а.с. 40), що має відповідні
правові наслідки, у тому числі для
клієнтів, вкладників та інших
кредиторів Банку, що полягають, зокрема
в особливостях порядку пред'явлення
вимог та їх задоволення.

Так, норми ст. 49 Закону України Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб" встановлюють
право та строки для кредиторів для
приймання вимог кредиторів до банку, що
ліквідується, порядок розгляду та
акцептування (визнання таких вимог), а
норми ст. 52 цього ж закону визначають
черговість задоволення вимог до банку.

Слід зазначити, що жодна із норм
наведених статей Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб", норм будь-яких інших статей цього
закону, а також норми Закону України
"Про банки і банківську діяльність" не
дозволяють здійснювати будь-які
стягнення (у тому числі сум
заборгованості) з банку, що
ліквідується, а також задовольняти
вимоги до цього банку поза
встановлений згаданими нормами
порядок та черговість.

Саме у зв'язку із вищенаведеним
касаційний суд підтримує правомірний
висновок судів попередніх інстанцій
про невідповідність обраного
Позивачем способу захисту свого права
у зв'язку із вказаними та встановленими
судами попередніх обставинами справи.

До того ж, норми як ст. 16 Цивільного
кодексу України, так і ст. 20
Господарського суду України
визначають, що порядок захисту прав
суб'єктів господарювання та цивільних
прав здійснюється у спосіб,
встановлений законом або договором.

Як вже визначено вище, виконання Банком
під час застосування відносно нього
процедури ліквідації зобов'язання з
банківського обслуговування рахунку
Товариства шляхом виконання доручення
останнього про перерахування коштів на
користь третьої особи (Інспекції)
суперечить наведеним нормам Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб".

Суд же касаційної інстанції звертає
увагу на те, що вимоги Товариства
пов'язані з необхідністю виконання та
відновлення його обов'язку та
відповідно відновлення його прав у
сфері податкових правовідносин,
регулювання яких, на відміну від
цивільних та господарських
правовідносин, здійснюється за
відповідними особливостями,
визначеними нормами спеціального -
податкового законодавства.

Саме тому застосування до спірних
правовідносин загальних, передбачених
нормами ст. 16 Цивільного кодексу
України та ст. 20 Господарського кодексу
України способів захисту порушеного
права Товариства є таким, що не
відповідає вимогам вказаних статей, а
також порядку, визначеному приписами
Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб".

У зв'язку із викладеним касаційний суд
з підстав, наведених в даній постанові
підтримує рішення судів попередніх
інстанцій про відмову Товариству у
задоволені позовних вимог до Банку у
визначений Позивачем спосіб, у зв'язку
із чим інші наведені підстави для
відмови у позові колегія суддів вважає
за необхідне виключити із
мотивувальних частин рішення
місцевого суду та постанови
апеляційного суду.

За таких обставин справи, доводи
касаційної скарги товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім Агродар" не спростовують висновків
судів першої та апеляційної інстанцій,
а тому оскаржувані рішення та
постанова цих судів підлягають
залишенню без змін, як законні та
обґрунтовані.

З урахуванням викладеного та керуючись
нормами ст.ст. 1, 49, 52 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб", Закону України "Про банки і
банківську діяльність", ст. 16
Цивільного кодексу України, ст. 20
Господарського кодексу України та
ст.ст. 1115, 1116, 1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім Агродар" залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
08.09.2014 р. та рішення господарського
суду Харківської області від 01.07.2014 р у
справі № 922/1911/14 залишити без змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич

Постанова виготовлена та підписана
21.11.2014 року.