Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19111/14 18.11.14

За позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк" до Фізичної
особи-підприємця Димарської Ніни
Леонідівни про
стягнення 33 502,25 грн.

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Діденко І.В. (дов. №
2326-К-О від 11.07.2014 року)від відповідача
не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 18 листопада 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (надалі
по тексту - позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Фізичної особи-підприємця
Димарської Ніни Леонідівни (надалі по
тексту - відповідач) про стягнення
33 502,25 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.09.2014 року порушено
провадження у справі № 910/19111/14, розгляд
справи призначено на 23.10.2014 року.

Представник відповідача в судове
засідання 23.10.2014 року не з'явився,
вимоги ухвали суду від 12.09.2014 року не
виконав, письмового відзиву на позов не
надав, про причини своєї неявки суд не
повідомив, про дату та час слухання
справи повідомлявся належним чином
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення.

21.10.2014 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли документи на
виконання вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 23.10.2014 року
представник позивача подав клопотання
про продовження строків розгляду
спору.

Розглянувши подане позивачем 23.10.2014
року клопотання про продовження
строків розгляду спору, суд приходить
до висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.10.2014 року строк розгляду
спору продовжено на п'ятнадцять днів,
розгляд справи відкладено на 18.11.2014
року.

Представник позивача в судовому
засіданні 18.11.2014 року підтримав
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 18.11.2014 року не з'явився,
вимоги ухвали суду не виконав, про
поважні причини неявки суд не
повідомив, хоча про час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, що підтверджується
відмітками на звороті ухвал суду та
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення з
відмітками про вручення.

Місцезнаходження відповідача за
адресою: 02094, м. Київ, Дніпровська
Набережна, буд. 11, кв. 14, на яку було
відправлено ухвали суду,
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців та вказана в
позові.

У відповідності з положеннями пункту
3.9.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18 особи, які беруть участь
у справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87
Господарського процесуального кодексу
України.

Згідно з частиною 1 статті 64
Господарського процесуального кодексу
України ухвала про порушення
провадження у справі надсилається за
повідомленою сторонами господарському
суду поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши подані сторонами
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -

В С Т А Н О В И В:

11.04.2013 року Фізична особи-підприємця
Димарська Ніна Леонідівна (клієнт)
подала Публічному акціонерному
товариству "Комерційний банк
"Приватбанк" (банк) заяву про відкриття
поточного рахунку, відповідно до якої
клієнт погоджується із Умовами та
Правилами надання банківських послуг,
у тому числі з Умовами та Правилами
обслуговування за Розрахунковими
картками (що розміщені на сайті банку
http://privatbank.ua, http://сlient-bank.privatbank.ua),
тарифами банку, які разом із заявою та
карткою зі зразками підписів і
відбитка печатки складають договір
банківського обслуговування (надалі по
тексту - Договір).

На підставі вищевказаної заяви банком
здійснювалось обслуговування
розрахункової картки за встановленим
кредитним лімітом на поточному рахунку
0025 в електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта (системи
клієнт-банк, інтернет клієнт банк,
sms-повідомлення інші), що визначено і
врегульовано "Умовами та правилами
надання банківських послуг" (надалі по
тексту - Умови).

Пунктом 3.18.6.1. Умов зазначено, що
обслуговування кредитного Ліміту на
поточному рахунку Клієнта
здійснюється з моменту подачі Клієнтом
до Банку заяви на приєднання до Умов
(або у формі "Заяви про відкриття
поточного рахунку та картки із
зразками підписів і відбитка печатки"
або у формі авторизації кредитної
угоди в системах клієнт-банк / інтернет
клієнт-банк, або у формі обміну
паперовою або електронною інформацією,
або в будь-якій іншій формі) з моменту
надання Клієнтом розрахункових
документа на використання коштів у
рамках кредитного ліміту в межах
зазначених у них сум, і діє в обсязі
перерахованих засобів до повного
виконання зобов'язання сторонами.

Відповідно до пунктів 3.18.1.1., 3.18.1.3 Умов
кредитний ліміт на поточний рахунок
надається на поповнення обігових
коштів та здійснення поточних платежів
відповідача, в межах кредитного ліміту.
Кредит надається в обмін на
зобов'язання відповідача щодо його
повернення, сплаті відсотків та
винагороди.

На виконання умов Договору позивачем
надано відповідачу кредит в межах
кредитної лінії в розмірі 24 500,00 грн., що
підтверджується наявною в матеріалах
справи випискою з банківського рахунку
відповідача.

Відповідно до розділу Умов 3.18.4, яким
затверджений порядок розрахунків, за
користування кредитом в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку клієнта при закритті
банківського дня клієнт виплачує
проценти, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнуления дебетового сальдо в
одну з дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця, розрахунок процентів
здійснюється за процентною ставкою в
розмірі 0% річних від суми залишку
непогашеної заборгованості (пункт
3.18.4.1.1 Умов).

При не обнулінні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнулінню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
клієнт виплачує банку за користування
кредитом проценти в розмірі 24 % річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнулінню (пункт 3.18.4.1.2 Умов).

У випадку непогашення кредиту протягом
90 днів з дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнулінню, починаючи з 91-го дня після
дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
кредит вважається простроченим, а
грошові зобов'язання Клієнта щодо
погашення заборгованості вважаються
порушеними. При порушенні клієнтом
будь-якого з грошового зобов'язання
клієнт сплачує банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 48
(сорок вісім) % річних від суми залишку
непогашеної заборгованості. У разі
порушення клієнтом будь-якого з
грошових зобов'язань і при реалізації
права банку на встановлення іншого
строку повернення кредиту,
передбаченого Умовами і правилами
надання Банківських послуг, клієнт
сплачує банку пеню у розмірі 0,1315% від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
з дня, наступного за датою порушення
зобов'язань (пункт 3.18.4.1.3 Умов).

Під "непогашенням кредиту" мається на
увазі не виникнення на поточному
рахунку нульового дебетового сальдо
при закритті банківського дня (пункт
3.18.4.1.4 Умов).

Розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається. Нарахування
відсотків здійснюється в дату сплати
(пункт 3.18.4.9 Умов).

При несплаті винагороди, відсотків у
відповідні їм дати сплати, вони
вважаються простроченими (пункт 3.18.4.10
Умов).

Відповідно до пункту 3.18.2.3.4. Умов банк
має право при порушенні клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого "Умовами" змінити умови
кредитування - вимагати від Клієнта
дострокового повернення кредиту,
сплата відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за
кредитом в повному обсязі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Фізична особи-підприємця Димарська
Ніна Леонідівна допустила порушення
своїх зобов'язань по сплаті кредиту і
процентів за користування кредитними
коштами згідно Договору.

Зважаючи на вищенаведене, позивач
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість по кредиту в розмірі 24
277,40 грн., 5 726,43 грн. заборгованості по
процентам за користування кредитом, 2
005,39 грн. пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором від
11.04.2013 року, 1 493,03 грн. заборгованості по
комісії за користування кредитом.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України, підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу
України передбачає, що правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до статті 205 Цивільного
кодексу України правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Стаття 181 Господарського кодексу
України передбачає загальний порядок
укладання господарських договорів.
Частина 1 зазначеної статті визначає,
що господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Відповідно до норм статті 639 Цивільного
кодексу України, договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Судом встановлено, що на підставі заяви
відповідача від 11.04.2013 року про
відкриття поточного рахунку,
відповідно до якої останній погодився
із Умовами та Правилами надання
банківських послуг, у тому числі з
Умовами та Правилами обслуговування за
Розрахунковими картками (що розміщені
на сайті банку http://privatbank.ua,
http://сlient-bank.privatbank.ua) та тарифами банку,
позивач здійснював обслуговування
розрахункової картки за встановленим
кредитним лімітом на поточному рахунку
0025 в електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта (системи
клієнт-банк, інтернет клієнт банк,
sms-повідомлення інші).

Відповідно до статті 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення Цивільного кодексу України
про Договір позики, якщо інше не
встановлено законодавством і не
випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 1 статті 1066
Цивільного кодексу України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Договір банківського рахунка
укладається для відкриття клієнтові
або визначеній ним особі рахунка у
банку на умовах, погоджених сторонами.
Банк зобов'язаний укласти договір
банківського рахунка з клієнтом, який
звернувся з пропозицією відкрити
рахунок на оголошених банком умовах, що
відповідають закону та банківським
правилам (частини 1, 2 статті 1067
Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 1069
Цивільного кодексу України якщо
відповідно до договору банківського
рахунка банк здійснює платежі з
рахунка клієнта, незважаючи на
відсутність на ньому грошових коштів
(кредитування рахунка), банк вважається
таким, що надав клієнтові кредит на
відповідну суму від дня здійснення
цього платежу.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України, відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу
України передбачає, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем доказів сплати коштів на
користь позивача суду не надано,
документів які б підтверджували
наявність розбіжностей у сумі
взаєморозрахунків, а також таких, які б
спростовували здійснений позивачем
розрахунок суми боргу, відповідачем
суду також не надано, а тому, суд
приходить до висновку, що факт
наявності заборгованості за Договором
від 11.04.2013 року по кредиту в розмірі
24 277,40 грн., 5 726,43 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 1 493,03 грн.
заборгованості по комісії за
користування кредитом, належним чином
доведений, документально
підтверджений та відповідачем, в
порядку статей 4-3, 33 Господарського
процесуального кодексу України не
спростований.

У зв'язку з неналежним виконанням
грошових зобов'язань за Договором
позивач також нарахував відповідачу
пеню у розмірі 2 005,39 грн.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (частина 1 статті 230
Господарського кодексу України).

Згідно частини 1, 2 статті 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частина 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачає, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 3.18.5.1 Умов,
порушення клієнтом будь-якого із
зобов'язань по сплаті відсотків за
користування кредитом, передбачених
Умовами пунктів 3.18.2.2,2, 3.18.4.1, 3.18.4.2. 3.18.4.3,
термінів повернення: кредиту,
передбачених пунктами 3.18.1.8, 3.18.2.2.3.
3.18.2.3.4, винагороди, передбаченого
пунктами 3.18.2.2.5, 3.18.4.4. 3.18.4.5, 3.18,4.6 клієнт
сплачує Банку за кожний випадок
порушення пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період, за який сплачується пеня, (у %
річних) від суми простроченого платежу
за кожний день прострочення платежу. А
в разі реалізації банком права на
встановлення іншого строку повернення
кредиту, клієнт сплачує банку пеню у
розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3. від
суми заборгованості за кожен день
прострочення.

Дії відповідача є порушенням вимог
Договору, що є підставою для
застосування відповідальності за
умовами Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань".

Відповідно до пункту 3.18.5.4. Умов і
Правил надання банківських послуг
нарахування неустойки за кожний
випадок порушення зобов'язань,
передбаченої пунктами 3.18.0.5.1., 3.18.5.2.,
3.18.5.3, здійснюється протягом 3 (трьох)
років з дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконано
Клієнтом.

Відтак, суд перевіривши розрахунок
пені, за період з червня 2013 року по
грудень 2013 року, поданий позивачем,
визнав його обґрунтованим, а суму пені
такою, що підлягає стягненню у розмірі 2
005,39 грн.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Зважаючи на вищенаведене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк" є такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відшкодування судових витрат
відповідно до статей 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються судом на
відповідача в розмірі, визначеному
чинним законодавством.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
Димарської Ніни Леонідівни (02094, м. Київ,
Дніпровська Набережна, буд. 11, кв. 14,
ідентифікаційний код ) на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк "Приватбанк" (49094,
м. Дніпропетровськ, вул.
Набережна Перемоги, буд. 50,
ідентифікаційний код 14360570) 24 277
(двадцять чотири тисячі двісті
сімдесят сім) грн. 40 коп. заборгованості
за кредитом, 5 726 (п'ять тисяч сімсот
двадцять шість) грн. 43 коп.
заборгованості за процентами,
1 493 (одну тисячу чотириста
дев'яносто три) грн. 03 коп.
заборгованості по комісії за
користування кредитом, 2 005 (дві тисячі
п'ять) грн. 39 коп. пені, 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24.11.2014 року

Суддя
С.В. Стасюк