ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" листопада 2014 р.Справа № 916/3708/14

За позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1;

до відповідача: Затоківської селищної
ради Білгород-Дністровської міськради;

про стягнення 90 861,24 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність №1848
від 07.11.2014р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернувся до господарського
суду Одеської області з позовною
заявою до Затоківської селищної ради
Білгород-Дністровської міськради, в
якій, посилаючись на несвоєчасне
повернення Затоківською селищною
радою Білгород-Дністровської
міськради коштів застави у сумі 452 323,50
грн., які були сплачені ФОП ОСОБА_1
05.09.2013р. з метою участі у конкурсних
торгах, просить стягнути з відповідача
інфляційні у сумі 52 017,20 грн., 3% річних у
сумі 9443,02 грн., пеню у сумі 29 401,02 грн., а
також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що оскільки грошові
кошти були повернуті йому лише 15.08.2014р.,
що завдало останньому значних збитків,
ФОП ОСОБА_1 було на несвоєчасно
повернуті кошти нараховано інфляційні,
3% річних та пеню, про стягнення яких він
і звернувся до суду з відповідним
позовом.

Ухвалою суду від 15.09.2014р. було порушено
провадження у справі №916/3708/14 із
призначенням її до розгляду у судовому
засіданні.

Представник позивача у судовому
засіданні 10.11.2014р. на позовних вимогах
наполягав, просив суд задовольнити їх в
повному обсязі.

Відповідач у судові засідання не
з'явився, незважаючи на належне
завчасне повідомлення про час та місце
судового засідання, що підтверджується
поштовими повідомленнями про вручення
судових ухвал (а.с.16, 25), про причини
нез'явлення суд не повідомив, відзив на
позов не надав.

При цьому, суд зазначає, що
необґрунтоване затягування розгляду
справи суперечить вимогам ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд вважає
за можливе розглянути справу без
участі відповідача за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, проаналізувавши наявні у
справі докази у сукупності та давши їм
відповідну правову оцінку, суд дійшов
наступних висновків:

Як вбачається з матеріалів справи,
05.09.2013р. ФОП ОСОБА_1, з метою
забезпечення пропозицій конкурсних
торгів, на рахунок Затоківської
селищної ради було перераховано 452 323,50
грн., що підтверджується платіжним
дорученням (а.с.11). Призначенням платежу
у вказаному платіжному дорученні було
визначено - застава 10% від ціни об'єкта.

Однак, як встановлено судом з пояснень
представника позивача в порядку ст.35
ГПК України, конкурсні торги позивачем
були програні, про що ним було
підписано відповідне протокольне
повідомлення.

Згідно п.4 ст.24 Закону України "Про
здійснення державних закупівель" у
редакцій, чинній станом на час
виникнення правовідносин, замовник
повинен повернути забезпечення
пропозиції конкурсних торгів учаснику
протягом трьох банківських днів з дня
настання підстави для повернення
забезпечення пропозиції конкурсних
торгів у разі: закінчення строку дії
забезпечення пропозиції конкурсних
торгів, зазначеного у документації
конкурсних торгів; укладення договору
про закупівлю з учасником, що став
переможцем конкурсних торгів;
відкликання пропозиції конкурсних
торгів до закінчення строку її подання;
закінчення процедури закупівлі у разі
неукладення договору про закупівлю з
жодним з учасників, що подали
пропозиції конкурсних торгів.

Однак, в порушення встановленого
законом строку, забезпечення
пропозиції конкурсних торгів
Затоківською селищною радою було
повернуто позивачу лише 15.08.214р., що
підтверджується наявним в матеріалах
справи платіжним дорученням №2 від
26.03.2014р., яке було проведено 15.08.214р.
(а.с.12).

Оскільки грошові кошти у сумі 452 323,50
грн. були повернуті позивачу лише
15.08.2014р., ФОП ОСОБА_1 було нараховано на
вказану суму інфляційні, 3% річних та
пеню.

Розглянувши позовні вимоги ФОП ОСОБА_1
про стягнення з відповідача 3 % річних у
сумі 9 443,02 грн. та інфляційних у сумі 52
017,20 грн., суд зазначає наступне.

Грошовим зобов'язанням, за змістом
статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу
України, є виражене в грошових одиницях
(національній валюті України чи в
грошовому еквіваленті в іноземній
валюті) зобов'язання сплатити гроші на
користь іншої сторони, яка, відповідно,
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке
зобов'язання, що складається в тому
числі з правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій кореспондує
обов'язок боржника сплатити гроші на
користь кредитора. Зокрема, грошовим
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана
оплатити поставлену продукцію,
виконану роботу чи надану послугу в
грошах, а друга сторона вправі вимагати
від першої відповідної оплати, тобто в
якому передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору.

Правові наслідки порушення юридичними
і фізичними особами своїх грошових
зобов'язань передбачені, зокрема,
приписами статті 625 ЦК України,
відповідно до частини другої якої
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Так, інфляційні нарахування на суму
боргу, сплата яких передбачена
частиною другою статті 625 ЦК України, не
є штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Отже, положення ж частини другої статті
625 ЦК України в частині сплати
процентів річних та інфляційних
застосовуються тільки за наявності
порушення грошового зобов'язання.

Водночас обов'язок замовника повернути
забезпечення пропозиції конкурсних
торгів учаснику, не вважається
грошовим зобов'язанням у розумінні
статті 625 ЦК України.

Зазначена позиція цілком
підтримується судовою практикою,
зокрема аналогічні висновки викладені
у постанові пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" та постанові
Верховного суду України від 15.10.2013р. по
справі №5011-42/13539-2012.

Враховуючи вищевикладене, суд
відмовляє у задоволенні вимог позивача
про стягнення з відповідача суми 3 %
річних та інфляційних нарахувань.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача пені у сумі 29 401,02 грн. суд
вказує наступне.

У відповідності до ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.547 ЦК України правочин щодо
забезпечення зобов'язання вчиняється у
письмовій формі, недотримання якої
тягне нікчемність правочину.

Враховуючи, що матеріали справи не
містять жодного письмового договору та
відповідно не містять доказів вчинення
у належній формі правочину щодо
забезпечення зобов'язання у вигляді
неустойки (пені), а також приймаючи до
уваги висновки суду щодо відсутності у
обов'язку замовника повернути
забезпечення пропозиції конкурсних
торгів учаснику статусу грошового
зобов'язання, у суду відсутні підстави
для задоволення вказаних вимог
позивача.

При цьому, посилання позивача на Закон
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань", як на підставу
нарахування суми пені, судом не
приймається до уваги, оскільки
вказаний закон встановлює лише
граничний розмір пені, а не підстави її
нарахування.

Приймаючи до уваги відмову у
задоволенні позовних вимог, судові
витрати, згідно до ст.ст. 44, 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються на позивача та
відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 44, 49,75, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 17.11.2014 р.

Суддя
Ю.М. Щавинська