ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р.
Справа № 911/4247/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа», Київська
область, м. Біла Церква

до Управління житлово-комунального
господарства Білоцерківської міської
ради, Київська область, м. Біла Церква

про стягнення 79934,87 грн.

секретар судового засідання Колісник
Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Колесник Т.А. (довіреність
№166 від 30 грудня 2013 року);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовом до
Управління житлово-комунального
господарства Білоцерківської міської
ради (далі - відповідач) про стягнення
79934,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору про
закупівлю за державні кошти №745 від 13
грудня 2013 року, а саме, відповідач не
повністю сплатив грошові кошти за
використану теплову енергію, в
результаті чого за ним утворилась
заборгованість в розмірі 57812,06 грн.
Додатково, за прострочення виконання
зобов'язання позивач нарахував
відповідачу пеню в розмірі 10190,99 грн.,
інфляційні втрати в розмірі 9472,22 грн. та
2459,60 грн. 3% річних.

Провадження у справі порушено
відповідно до ухвали господарського
суду Київської області від 2 жовтня 2014
року та призначено справу до розгляду
на 21 жовтня 2014 року.

Відповідно до ухвали суду від 21 жовтня
2014 року розгляд справи на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України відкладено на 18 листопада 2014
року.

Представник відповідача у судові
засідання не з'являвся, проте, через
канцелярію суду подав відзив, у якому
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог в частині пені. Основний
борг у розмірі 57812,06 грн. відповідач
визнав.

18 листопада 2014 року відповідно до ч. 2
ст. 85 ГПК України у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа» (за договором
- теплопостачальна організація) та
Управлінням житлово-комунального
господарства Білоцерківської міської
ради (за договором - споживач) 13 грудня
2013 року укладено договір про закупівлю
за державні кошти за №745.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що
предметом цього договору є постачання
споживачеві водяної пари і гарячої
води - послуги з опалення та підігріву
холодної води.

Згідно пункту 1.2 договору
теплопостачальна організація постачає
споживачу послуги з опалення та
підігріву холодної води, а споживач
зобов'язується прийняти на межі
балансової належності з найменшими
витратами та оплатити послуги за
встановленими тарифами органом
місцевого самоврядування.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що
ціна цього договору становить 248391,90
грн.

Згідно пункту 4.3 договору оплата за
спожиті послуги з опалення та
підігріву холодної води здійснюється
споживачем шляхом 100% поточної оплати
протягом місяця поставки. Остаточний
розрахунок за фактично спожиті послуги
з опалення та підігріву холодної води
здійснюється до 5 числа місяця
наступного за місяцем поставки послуг
з опалення та підігріву холодної води.

Відповідно до пункту 4.6 договору за
порушення строків оплати спожитих
послуг з опалення та підігріву
холодної води, зазначених у п. 4.3 даного
договору, споживач сплачує на користь
теплопостачальної організації крім
суми заборгованості, пеню за кожний
день прострочення оплати у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ.

Пунктом 5.4 договору сторони погодили,
що приймання-передача послуг з
опалення та підігріву холодної води,
поставленої теплопостачальною
організацією споживачу, оформлюється
щомісячним актом приймання-передачі.

На виконання умов договору позивач в
період з квітня 2013 року по грудень 2013
року надав, а відповідач прийняв
теплову енергію на загальну суму 251430,47
грн., що підтверджується актами
здачі-прийняття робіт №745/13/12 (період з 1
квітня 2013 року по 31 грудня 2013 року) та
№745/13/12 (за грудень 2013 року), копії яких
наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що відповідач взяті
на себе зобов'язання за договором не
виконав належним чином, в результаті
чого за ним утворилась заборгованість
у розмірі 57812,06 грн.

Судом оглянуто оригінали документів,
залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Станом на день прийняття рішення у
справі відповідач не повністю
розрахувався з позивачем за спожиту
теплову енергію. Зазначений факт
відповідачем не спростовано. Розмір
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи. Вимога позивача про
стягнення з відповідача 57812,06 грн.
заборгованості за спожиту теплову
енергію підлягає задоволенню.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України передбачено, що штрафними
санкціями у Господарському кодексі
України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
№543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного
Закону.

Як встановлено судом, позивачем вірно
нараховано пеню у сумі 10190,99 грн. за
період, який наведений у розрахунку, що
доданий позивачем до позовної заяви.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд має право зменшувати
у виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Стаття 233 ГК України передбачає, що у
разі, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Відповідно до абзаців 1 та 4 п. 3.17.4.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» №18
від 26 грудня 2011 року вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені), а тому, вона не
може застосовуватися у вирішенні
спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум
збитків та шкоди (стаття 22, глава 82
Цивільного кодексу України). Крім того,
ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України. Якщо
відповідні санкції застосовуються не у
зв'язку з порушенням зобов'язання, а з
інших передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом. У
резолютивній частині судового рішення
зазначається про часткове задоволення
позову і розмір суми неустойки, що
підлягає стягненню. Судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки.

Зважаючи на специфіку діяльності
відповідача, фінансовий стан, ступінь
вини останнього, з метою виконання
судового рішення та не доведення в
подальшому комунального підприємства
до банкрутства, суд зменшує розмір пені
на 50%, тобто до 5095,50 грн.

За таких обставин, позовна вимога в
частині стягнення з відповідача суми
пені, в результаті її зменшення,
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Нараховані позивачем 3%
річних у сумі 2459,60 грн. та інфляційні
втрати у розмірі 9472,22 грн. є
обґрунтованими, тому позовні вимоги в
цій частині підлягають задоволенню
повністю.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49
ГПК України покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Управління
житлово-комунального господарства
Білоцерківської міської ради (09100,
Київська область, м. Біла Церква, вул.
Шолом-Алейхема, 31, код 03346696) на користь
Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа» (09100, Київська
область, вул. Мережна, 3, код 04654336) - 57812
(п'ятдесят сім тисяч вісімсот
дванадцять) грн. 06 коп. заборгованості,
5095 (п'ять тисяч дев'яносто п'ять) грн. 50
коп. пені, 9472 (дев'ять тисяч чотириста
сімдесят дві) грн. 22 коп. інфляційних
втрат, 2459 (дві тисячі чотириста
п'ятдесят дев'ять) грн. 60 коп. 3% річних та
1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім)
грн. 00 коп. судового збору.

3. В частині стягнення з
відповідача пені у розмірі 5095,49 грн.
відмовити.

4. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 21 листопада 2014
року

Суддя
Д.Г. Заєць