м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 30/402 10.11.14

Суддя Мудрий С.М. розглянувши заяву
ОСОБА_1 про перегляд рішення
господарського суду міста Києва від
28.01.2013 року за нововиявленими
обставинами у справі

за позовом заступника прокурора міста
Києва в інтересах держави в особі
територіальної громади міста Києва в
особі Київської міської ради

до 1) Управління з питань комунального
майна, приватизації та підприємництва
Шевченківської районної у м. Києві ради

2) Шевченківської районної у м.Києві
ради

3) ОСОБА_2

4) ОСОБА_3

третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача: 1)
комунальне підприємство "Київське
міське буро технічної інвентиризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна"

2) Науково-дослідний центр судової
експертизи з питань інтелектуальної
власності

третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідачів:
товарна біржа "Перша універсальна
біржа "Україна"

про визнання договорів недійсними,
визнання права власності та повернення
майна вартістю 1 015 000,00 грн.

Представники сторін:

від прокуратури: Ткаченко Т.М. -
службове посвідчення № 015644 від 1403.2013
року;

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: Чербар В.А. -
представник за довіреністю № 179 від
04.09.2014 року;

від відповідача-2: Чербар В.А. -
представник за довіреністю № 209 від
23.10.2014 року;

від відповідача-3 (заявника): ОСОБА_1 -
паспорт серії НОМЕР_1, виданий
Камянець-Подільським МВ УМВС України в
Хмельницькій області 17 липня 1996 року;

від відповідача-4: ОСОБА_6 - представник
за договором про надання правової
допомоги б/н від 4.09.2013 року;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: : не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Заступника прокурора міста Києва в
інтересах держави, територіальної
громади міста Києва в особі Київської
міської ради до Управління з питань
комунального майна, приватизації та
підприємництва Шевченківської
районної у м. Києві ради,
Шевченківської районної у місті Києві
ради, ОСОБА_1 про:

- визнання недійсним з моменту
укладення договору від 20.10.2010
купівлі-продажу нежилого приміщення на
аукціоні, загальною площею 63,50 кв. м, що
знаходиться за адресою: м. Київ,
АДРЕСА_1, укладений між Управлінням з
питань комунального майна,
приватизації та підприємництва
Шевченківської районної у місті Києві
ради та ОСОБА_1;

- визнання за територіальною громадою
міста Києва в особі Київської міської
ради права комунальної власності на
нежилі приміщення з № 1 по № 7 (групи
приміщень № 10) (в літ. А), розташоване за
адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, загальною
площею 63,50 кв. м.;

- зобов'язання ОСОБА_1 повернути у
комунальну власність територіальної
громади м. Києва в особі Київської
міської ради нежитлове приміщення з №
1 по № 7 (групи приміщень № 10) (в літ. А),
розташоване за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 63,50 кв. м.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 28.01.2013 року у справі №30/402 позов
задоволено повністю. Визнано недійсним
з моменту укладення договір від 20.10.2010
купівлі-продажу нежилого приміщення на
аукціоні, загальною площею 63,50 кв. м., що
знаходиться за адресою м. Київ, АДРЕСА_1,
укладений між Управлінням з питань
комунального майна, приватизації та
підприємництва Шевченківської
районної у м. Києві ради та ОСОБА_1.
Визнано за територіальною громадою
міста Києва в особі Київської міської
ради право комунальної власності на
нежилі приміщення з №1 по №7 (групи
приміщень №10) в літ А, розташовані за
адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, загальною
площею 63,50 кв. м. Зобов'язано ОСОБА_3
повернути у комунальну власність
територіальної громади міста Києва в
особі Київської міської ради нежитлові
приміщення з №1 по №7 (групи приміщень
№10) в літ А, розташовані за адресою: м.
Київ, АДРЕСА_1, загальною площею 63,50 кв.
м. Стягнуто солідарно з Управління з
питань комунального майна,
приватизації та підприємництва
Шевченківської районної у місті Києві
ради , Шевченківської районної у місті
Києві ради, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в доход
Державного бюджету України судовий
збір в розмірі 985 грн. 00 коп.

08.10.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва від ОСОБА_1 надійшла заява про
перегляд рішення Господарського суду
міста Києва від 28.01.2013 року у справі №
30/402 за нововиявленими обставинами,
відповідно до якої заявник просить суд
рішення суду скасувати, провадження у
справі припинити.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.10.2014 року розгляд заяви
призначено на 27.10.2014 року.

У судове засідання 27.10.2014 року
представники відповідачів 2, 4 та третіх
осіб 1, 2 не з'явилися, вимоги ухвали суду
від 10.10.2014 року не виконали, про поважні
причини неявки суд не повідомили, хоча
про час та дату судового засідання
повідомлені належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 017, 014, 018, 014 відповідно.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 27.10.2014 року розгляд заяви
відкладено на 10.11.2014 року.

В судове засідання 10.11.2014 року
представники відповідачів 2 та третіх
осіб 1, 2 не з'явилися, вимоги ухвали суду
від 10.10.2014 року не виконали, про поважні
причини неявки суд не повідомили, хоча
про час та дату судового засідання
повідомлені належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 017, 014, 018, 014 відповідно.

ОСОБА_2 заяву підтримав, просив суд
задовольнити.

Прокурор заперечував проти заяви та
просив відмовити у задоволенні заяви.

Представники відповідача 1 та 2 заяву
підтримав, просив суд задовольнити.

Представник відповідача 4 заяву
підтримав, просив суд задовольнити.

Заслухавши пояснення представників
прокуратури, заявника, відповідачів 1, 2,
4, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази суд вважає, що заява
ОСОБА_1 про перегляд рішення за
нововиявленими обставинами підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Звертаючись до суду з заявою про
перегляд рішення суду за
нововиявленими обставинами, ОСОБА_1
стверджує, що існує нововиявлена
обставина, яка не була йому відома і яка
має істотне значення для справи. Такими
обставинами є те, що спірне майно у
справі є спільною сумісною власністю
подружжя - відповідача ОСОБА_3 та
ОСОБА_7, угод, які б припиняли право
власності ОСОБА_7 на вказане майно, не
існує.

Згідно зі статтею 112 ГПК України,
господарський суд може переглянути
прийняте ним судове рішення, яке
набрало законної сили, за
нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових
рішень господарського суду за
нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав
законної сили, завідомо неправильний
висновок експерта, завідомо
неправильний переклад, фальшивість
документів або речових доказів, що
потягли за собою ухвалення незаконного
або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав
законної сили, вини судді у вчиненні
злочину, внаслідок якого було ухвалено
незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке
стало підставою для ухвалення рішення
чи постановлення ухвали, що підлягають
перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом
України неконституційність закону,
іншого правового акта чи їх окремого
положення, застосованого судом при
вирішенні справи, якщо рішення суду ще
не виконане.

Відповідно п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 17 "Про деякі питання практики
перегляду рішень, ухвал, постанов за
нововиявленими обставинами ", до
нововиявлених обставин відносяться
матеріально-правові факти, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші факти, які мають
значення для правильного вирішення
спору або розгляду справи про
банкрутство. Необхідними ознаками
існування нововиявлених обставин є
одночасна наявність таких трьох умов:
по-перше, їх існування на час розгляду
справи, по-друге, те, що ці обставини не
могли бути відомі заявникові на час
розгляду справи, по-третє, істотність
даних обставин для розгляду справи
(тобто коли врахування їх судом мало б
наслідком прийняття іншого судового
рішення, ніж те, яке було прийняте).
Нововиявлені обставини за своєю
юридичною суттю є фактичними даними, що
в установленому порядку спростовують
факти, які було покладено в основу
судового рішення. Ці обставини мають
бути належним чином засвідчені, тобто
підтверджені належними і допустимими
доказами.

Факт наявності спільної сумісної
власності подружжя на спірне майно на
момент винесення рішення у справі,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, а саме: текстом
апеляційної скарги ОСОБА_7, листом
відповіддю ОСОБА_3 від 24.09.2014 року, а
також свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2
від 08.10.2011 року.

Приймаючи рішення суди (першої,
апеляційної та касаційної інстанції)
сімейний стан ОСОБА_3 не встановлювали.
У зв'язку з чим факт спільної сумісної
власності подружжя на спірне майно не
був заявнику - ОСОБА_1 відомий.

В рішенні господарського суду м. Києва
від 28.01.2013 року встановлено, що спірне
майно ОСОБА_3, як фізична особа не
учасник господарських відносин
придбав у ОСОБА_1 за договором
купівлі-продажу від 22.06.2012 року. ОСОБА_3
є добросовісним набувачем.

Як вбачається, з свідоцтва про шлюб
НОМЕР_2 від 08.10.2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7
08.10.2011 року зареєстрували шлюб.

Відповідно до ч.3 статті 368 ЦК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Отже, ОСОБА_7, як фізична особа - дружина
ОСОБА_3, в силу приписів ст. ст. 328, 368
Цивільного кодексу України, з 22.06.2012
року, набула право спільної сумісної
власності на спірне майно на підставі
закону.

Таким чином, предметом спору, було
майно, що перебувало в спільній
сумісній власності.

Наслідком встановлення обставини про
належність майна до спільної сумісної
власності є залучення співвласника
такого майна до участі у справі в
якості сторони по справі -
співвідповідача, оскільки рішення по
справі прямо впливає на його права та
обов'язки. Зокрема задоволення позову
позбавляє такого співвласника права
спільної сумісної власності на спірне
майно

В свою чергу, ОСОБА_7, як фізична особа,
набула право власності на спірне майно
на підставі закону в зв'язку зі шлюбом,
а не як учасник приватизації.

Так як існування вищезазначеної
обставини є істотною для прийняття
рішення у справі № 30/402, тому, зазначена
обставина є такою, що призводить до
необхідності перегляду рішення за
ноновиявленими обставинами.

Відповідно до ч.8 статті 114 ГПК України,
у разі скасування судового рішення за
результатами його перегляду за
нововиявленими обставинами справа
розглядається господарським судом за
правилами, встановленими цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи
ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.12.2012 року залучено до участі
у справі в якості відповідача ОСОБА_3, а
також на підставі ст.22 ГПК України
прийнято до розгляду позовні вимоги
позивача в редакції заяви від 10.12.2012
року, а саме:

- визнання недійсним з моменту
укладення договору від 20.10.2010
купівлі-продажу нежилого приміщення на
аукціоні, загальною площею 63,50кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
укладений між Управлінням з питань
комунального майна, приватизації та
підприємництва Шевченківської
районної у місті Києві ради та ОСОБА_1;

- визнання за територіальною громадою
міста Києва в особі Київської міської
ради права комунальної власності на
нежитлові приміщення з №1 по №7 (групи
приміщень № 10) (в літ. А), розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 загальною площею
63,50кв.м.;

- зобов'язання ОСОБА_3 повернути у
комунальну власність територіальної
громади міста Києва в особі Київської
міської ради нежитлові приміщення з №
1 по № 7 (групи приміщень № 10) (в літ. А),
розташовані за адресою: АДРЕСА_1
загальною площею 63,50кв.м.

Відповідно до ч.1 статті 21 ГПК України
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Абзацом 3 підпункту 1.6 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011 року
встановлено, що згідно зі статтею 21 ГПК
сторонами у судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу. Це
правило встановлено лише для сторін в
судовому процесі і не стосується
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору.

Згідно з ч.1 статті 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.41 інформаційного лита
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання, порушені у
доповідних записках господарських
судів України у першому півріччі 2009
року щодо застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України» № 01-08/530 від 29.09.2009 року, за
змістом частин першої і другої статті 1
та частини першої статті 21 ГПК
громадяни (фізичні особи) можуть бути
відповідачами у господарських справах
тільки:

- якщо вони здійснюють підприємницьку
діяльність і в установленому порядку
набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності;

- у випадках, передбачених
законодавчими актами України (зокрема,
пунктом 4 частини першої статті 12
названого Кодексу, а саме: справи, що
виникають з корпоративних відносин у
спорах між юридичною особою та її
учасниками (засновниками, акціонерами,
членами), у тому числі учасником, який
вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами, членами)
юридичної особи, пов'язаними із
створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності такої особи,
крім трудових спорів;).

В іншому разі фізичні особи (громадяни)
не можуть залучатися господарським
судом до участі в розгляді справ саме
як відповідачі, а судове рішення,
прийняте з порушенням відповідних норм
процесуального права, підлягає
скасуванню або зміні на підставі
пункту 4 частини першої статті 104 ГПК.

Пунктом 1 ч.1 статті 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо: спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Таким чином, оскільки відповідачами у
справі є ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які є
фізичними особами, та позовні вимоги
заявлені щодо них, тому суд вважає, що
спір не підсудний господарському суду,
а провадження у справі підлягає
припиненню.

Відповідно до ч.2 статті 80 ГПК України у
випадках припинення провадження у
справі повторне звернення до
господарського суду зі спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав не допускається.

На підставі викладеного та керуючись
п.1 ч.1 ст.80, ст.ст. 112, 113, 114,
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
господарського суду міста Києва у
справі №30/402 від 28.01.2013 року
задовольнити.

2. Рішення господарського суду м. Києва
від 28.01.2013 року скасувати.

3. Провадження у справі припинити.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 17.11.2014 року.

Суддя
С.М.Мудрий