ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року Справа № 904/2792/14
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів :

головуючого суддіОвечкіна
В.Е.,суддівЧернова Є.В., Цвігун
В.Л.,розглянув касаційну скаргу
Комунального закладу "Новомосковська
центральна міська лікарня"
Дніпропетровської обласної ради"на
постановувід 07.10.2014 р.
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду у справі№904/2792/14
господарського суду Дніпропетровської
областіза позовомДніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального страхування України з
тимчасової втрати
працездатностідоКомунального закладу
"Новомосковська центральна міська
лікарня" Дніпропетровської обласної
ради"простягнення 588 568,70 грн.за участю
представників:

позивача: Глущенко О.Л., дов. від 20.11.2014
№08-04-6959;

відповідача: Піддубний С.А., дов. від
01.11.2014 б/н; Прокопович В.В., дов. від 01.10.2014
б/н;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 03.07.2014
(суддя С. Юзіков), у задоволені позову
про стягнення з комунального закладу
"Новомосковська центральна міська
лікарня" Дніпропетровської обласної
ради" на користь Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального страхування України з
тимчасової втрати працездатності
матеріальної шкоди у розмірі 588 568,70 грн.
відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
07.10.2014 (судді Г. Дмитренко, А. Прокопенко,
В. Крутовських), рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
03.07.2014 ? скасовано. Прийнято нове, яким
позов задоволено, стягнуто з
Комунального закладу "Новомосковська
центральна міська лікарня"
Дніпропетровської обласної ради", м.
Новомосковськ на користь
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування України з тимчасової
втрати працездатності 588568 грн. 70 коп.
матеріальної шкоди та 17657 грн. 05 коп.
судового збору.

Не погоджуючись із прийнятою у справі
постановою, комунальний заклад
"Новомосковська центральна міська
лікарня" Дніпропетровської обласної
ради"- відповідач у справі, - звернувся
із касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 07.10.2014 та
залишити без змін рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 03.07.2014. Скаржник вважає, що
апеляційним судом неправильно
застосовано ст.ст.1166, 1172 ЦК України та
ст.ст.19, 27, 28, 50, 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням".

Ознайомившись з матеріалами та
обставинами справи на предмет надання
їм попередніми судовими інстанціями
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст.1115 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно ст.1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права. Касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Апеляційним судом встановлено
наступне.

На виконання ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням",
керуючись Інструкцією про порядок
видачі документів, затвердженою
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 13.11.2001 року №455 що
засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян",
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 04.12.2001 року за №1005/6196 (із
змінами, внесеними наказом МОЗУ від
06.12.2011 року №882 в частині повноважень,
прав та обов'язків представників Фонду)
22.01.2013 року працівниками відділу
експертизи тимчасової
непрацездатності та якості медичних
послуг виконавчої дирекції
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, в межах наданих
повноважень, проведено позапланову
перевірку щодо правомірності видачі та
продовження листків непрацездатності
лікарями комунального закладу
"Новомосковська центральна міська
лікарня" Дніпропетровської обласної
ради" в період відсутності ліцензії на
медичну практику з 18.08.2012 року по 21.11.2012
року.

За результатами перевірки позивачем
складено довідку від 22.01.2013 року, в якій
зазначено про видачу та продовження 645
листків непрацездатності лікарями
комунального закладу "Новомосковська
центральна міська лікарня"
Дніпропетровської обласної ради" в
період відсутності ліцензії на право
провадження господарської діяльності
з медичної практики, а саме з 18.08.2012 року
по 21.11.2012 року, що є порушенням вимог п.
1.2 Положення про експертизу тимчасової
непрацездатності, затвердженого
наказом МОЗ України від 09.04.2008 року №189,
оскільки видача листків
непрацездатності
лікувально-профілактичними закладами
здійснюється виключно за умови
наявності ліцензії МОЗ України на
право провадження господарської
діяльності з медичної практики та
сертифікату державної акредитації
медичного закладу незалежно від форм
власності (т.1, а.с. 8).

Апеляційним судом зазначено, що за
загальним правилом протиправність
(неправомірність) поведінки означає
порушення чужого суб'єктивного права.
Під шкодою розуміється матеріальна
шкода, яка виражається у зменшенні
майна потерпілого в результаті
порушення належного йому
матеріального права та (або) зменшення
нематеріального блага. Причинний
зв'язок між протиправною поведінкою та
шкодою виражається в тому, що шкода
повинна бути об'єктивним наслідком
поведінки завдавача шкоди.

На думку апеляційного суду,
неправомірна поведінка відповідача
полягає у видачі листків
непрацездатності в порушення вимог п.1.2
Положення про експертизу тимчасової
непрацездатності, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
від 09.04.2008 року № 189ч.3 ст. 3, п.20 ч.3 ст.9
Закону України "Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності", ст.ст. 3, 17 Основ
законодавства про охорону здоров'я, ст.
51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням".

Наявність шкоди у вигляді збитків на
суму 588568 грн. 70 коп., понесених Фондом
внаслідок виплаченого матеріального
забезпечення по неправомірно
продовжених та виданих відповідачем 645
листках непрацездатності
підтверджується інформацією про
нараховані страхувальниками
застрахованим особам сум
матеріального забезпечення (т.1, а.с.
95-177) та докладним розрахунком суми
позову (т.1, а.с. 9-26).

Апеляційним судом також встановлено,
що причинний зв'язок між протиправною
поведінкою відповідача та шкодою,
завданою позивачу полягає у
наступному.

За змістом ст. 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням"
підставою для призначення допомоги по
тимчасовій непрацездатності, по
вагітності та пологах є виданий у
встановленому порядку листок
непрацездатності, а в разі роботи за
сумісництвом - копія листка
непрацездатності, засвідчена підписом
керівника і печаткою за основним
місцем роботи. Оскільки листки
непрацездатності видані відповідачем
неправомірно, призначення та виплата
матеріального забезпечення спричинило
збитки Фонду.

Зазначене стало підставою для
скасування рішення місцевого суду та
прийняття нового рішення, яким позов
було задоволено.

Переглядаючи оскаржувану постанову у
касаційному порядку, колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій
завдано збитків в результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитки відшкодовуються
у повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі. Збитками
є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правом фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)шкоди та її розміру;

3)причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а шкода, яка
завдана особі, - наслідком такої
протиправної поведінки.

У постанові пленуму Верховного суду
України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди" (з
наступними змінами та доповненнями) та
в роз'ясненнях президії Вищого
арбітражного суду України від 01.04.1994
року № 02-5/215 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" (з наступними
змінами та доповненнями) зазначається,
що шкода підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її
заподіяла, за умови, що дії останньої
були неправомірними, між ними і шкодою
є безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

При цьому, виходячи із загальних
правових норм, протиправність
(неправомірність) поведінки означає
порушення чужого суб'єктивного права.
Під шкодою розуміється матеріальна
шкода, яка виражається у зменшенні
майна потерпілого в результаті
порушення належного йому
матеріального права та (або) зменшення
нематеріального блага. Причинний
зв'язок між протиправною поведінкою та
шкодою виражається в тому, що шкода
повинна бути об'єктивним наслідком
поведінки завдавача шкоди.

Обґрунтовуючи неправомірність
поведінки відповідача, апеляційний суд
посилається на недотримання лікарнею
вимог чинного законодавства щодо
наявності ліцензії при здійсненні
медичної практики. При цьому, ним не
встановлено, яке саме суб'єктивне право
позивача порушено такими діями
відповідача. Як і не вказано, яка саме
відповідальність наступає за
порушення вказаним судом норм
законодавства (п.1.2 Положення про
експертизу тимчасової
непрацездатності, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
від 09.04.2008 року № 189ч.3 ст. 3, п.20 ч.3 ст.9
Закону України "Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності", ст.ст. 3, 17 Основ
законодавства про охорону здоров'я, ст.
51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням").

Також, апеляційним судом зазначено, що
причинно-наслідковий зв'язок між діями
відповідача та збитками позивача
полягає у тому, що саме на підставі
виданих неправомірно листків
непрацездатності призначалися та
виплачувалися кошти.

Між тим, апеляційним судом не враховано
наступне.

Приписами ст. 50 ЗУ "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням"
встановлено, що матеріальне
забезпечення та соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
застрахованим особам, зазначеним у
частині першій статті 6 цього Закону,
призначаються та надаються за основним
місцем роботи за рахунок сплачених
застрахованими особами страхових
внесків.

Відповідно до розділу 4 Статуту Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, формування
коштів Фонду здійснюється, зокрема, за
рахунок страхових внесків
страхувальників - роботодавців і
застрахованих осіб, що сплачуються на
умовах і в порядку, передбаченому
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням".

З огляду на викладене, оплата
матеріального забезпечення по
тимчасовій втраті працездатності,
зроблена позивачем за листками
непрацездатності, не може свідчити про
завдання останньому шкоди, оскільки
грошові кошти, виплачені позивачем в
якості допомоги, не є його власними
грошовими коштами, а є коштами, що
сплачуються до Фонду застрахованими
особами в якості страхових внесків.

Таким чином, здійснювані й
відшкодовані Фондом соціальні виплати
є його обов'язком у разі настання
страхового випадку, а тому здійснення
ним таких виплат застрахованій особі
не є заподіяною Фонду шкодою в
розумінні ст.1166 та ч.1 ст.1172 ЦК України.
Наведеної правової позиції
дотримується також Верховний Суд
України при здійсненні перегляду
судових рішень господарських судів у
справах зі спорів про відшкодування
шкоди (постанова ВСУ від 06.11.2012 у справі
№5028/18/110/2011).

Колегія суддів дійшла висновку, що
юридична оцінка обставин справи
апеляційним судом не відповідає
дійсним обставинам справи. Апеляційний
суд неповно дослідив обставини справи,
ним неправильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, зокрема
ст.ст.22,1166, 1172 ЦК України та ст.ст. 27, 28, 50,
51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням".

Водночас, відмовляючи у задоволенні
позову, місцевий суд встановив, що
позивачем не доведено, що страхові
відшкодування здійснювалась лише за
волевиявленням Відповідача. В силу
вимог ст. 28 ЗУ "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням" саме на
позивача покладено повноваження як
щодо здійснення контролю за
достовірністю поданих
страхувальниками та застрахованими
особами відомостей, так і щодо
перевірки обґрунтованості видачі
листків непрацездатності
застрахованим особам.

Між негативними наслідками, на які
Позивач посилається, і поведінкою
Відповідача відсутній
причинно-наслідковий зв'язок. Позивач
не надав доказів того, що листки
непрацездатності видавались
Відповідачем без настання страхових
випадків (хвороби застрахованих осіб).
У акті Позивача від 16.11.2012р., зазначено,
що випадків необґрунтованої видачі
листків непрацездатності по КЗ
"Новомосковська ЦМЛ" ДОР" не
встановлено. Лише відсутність ліцензії
на право провадження господарської
діяльності з медичної практики не може
бути свідченням завдання шкоди
Позивачеві.

Колегія суддів погоджується з
висновками місцевого суду про те, що
позивачем не доведено наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення, необхідних для
застосування такої міри
відповідальності як відшкодування
шкоди.

Беручи до уваги викладене вище, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
оскаржувана постанова апеляційного
суду підлягає скасуванню як така, що
прийнята з порушенням вимог
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, в той час як місцевий суд повно
та всебічно дослідив обставини справи,
застосував норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини,
виніс обґрунтоване та законне рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, - Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу комунального закладу
"Новомосковська центральна міська
лікарня" Дніпропетровської обласної
ради" задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
07.10.2014 - скасувати.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 03.07.2014 -
залишити без змін.

Стягнути з Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального страхування України з
тимчасової втрати працездатності на
користь комунального закладу
"Новомосковська центральна міська
лікарня" Дніпропетровської обласної
ради" 5885 грн. 69 коп. судового збору за
подання касаційної скарги.

Доручити господарському суду
Дніпропетровської області видати
наказ.

Головуючий, суддяВ. Овечкін Судді:Є.
Чернов В. Цвігун