ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2014 р.
Справа №917/1879/14

за позовом Приватного підприємства
"Будівельний департамент "Південна
Пальміра", місцезнаходження: 65091, м.
Одеса, вул. Калантаєвська,51, кв. 35;
адреса для листування: вул. Академіка
Корольова, 92-А, офіс 303, м. Одеса, Одеська
область,65104

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мека-Інвест-Україна",
вул. Свердлова, 9, м. Кременчук,
Полтавська область,39600

про стягнення 30 037,23 грн.
заборгованості

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Греков Є.А., дов. б/н від
21.08.2014р.

від відповідача: відсутні

У судовому засіданні 13.11.2014 року суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення та повідомив дату
складання повного тексту рішення
згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення 30 037,23 грн.
заборгованості за договором поставки
бетону №22 від 14.08.2013 року з яких: 24450,00
грн. - сума основного боргу, 3129,22 грн. -
сума збільшення основного боргу на
індекс інфляції, 631,01 грн. - сума 3% річних
від простроченої суми боргу.

Представник позивача в судовому
засіданні озвучив письмову заяву про
зменшення розміру позовних вимог, в
якій просить суд стягнути з
відповідача тільки суму основного
боргу - 24450,00 грн.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі
до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Суд приймає заяву про зменшення
розміру позовних вимог до розгляду та
розглядає позовні вимоги в редакції
даної заяви від 11.11.2014 року.

Також представник позивача підтримав
позовні вимоги та наполягав на їх
задоволенні.

Відповідач повноважного представника
в судове засідання не направив, хоча і
був належним чином повідомлений про
час та місце проведення судового
засідання (повідомлення про вручення
поштового відправлення в матеріалах
справи).

В зв'язку з тим, що необхідних для
вирішення спору доказів наявних в
матеріалах справи достатньо,
господарський суд повідомляв належним
чином відповідача про дату, час і місце
судового розгляду, а неявка
відповідача не перешкоджає розгляду
справи по суті, жодних клопотань про
відкладення розгляду справи від
відповідача не надходило, то справа
розглядається без участі представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами на підставі ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані докази,
суд встановив:

14.08.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мека-Інвест-Україна"
(постачальник, відповідач) та
Приватним підприємством "Будівельний
департамент "Південна Пальміра"
(покупець, позивач) було укладено
договір поставки бетону №22 (арк. с. 10-12).

При укладенні договору сторони,
зокрема, узгодили наступне:

- постачальник зобов'язався у
зумовлений цим договором строк
передати (здійснювати поставку)
покупцеві у власність, а покупець
зобов'язався прийняти і оплатити
бетонні суміші, далі за текстом "товар",
який повинен бути доставлений
автотранспортом постачальника на
будівельний майданчик, розташований за
адресою: Кіровоградська область,
Голованівський р-н, смт. Голованівськ,
за вказівками місця розвантаження
покупця (п.1.1. договору);

- загальний обсяг (остаточний) обсяг
товару і вартість договору складається
з суми вартості відвантаженого товару
згідно видаткових накладних в рамках
даного договору (п. 4.1. договору);

- оплата проводиться покупцем згідно
рахунків у наступному порядку:
покупець надає заявку постачальнику
за 2 дні до моменту поставки товару та
оплачує вартість товару (п.4.2. договору);

- повернення грошових коштів
здійснюється за письмовою згодою
покупця з обов'язковим зазначенням
банківських реквізитів, на які
необхідно здійснити повернення, а
також з посиланням на даний договір,
рахунок-фактуру або заявку протягом 7
(семи) календарних днів з моменту
отримання такої вимоги (п. 4.4. договору);

- протягом 10 (десяти) банківських днів
після завершення постачання товару
сторони підписують бухгалтерський акт
звірки. На підставі акту звірки
постачальник протягом 5 (п'яти)
банківських днів з дати його
підписання сторонами, повертає частину
авансових платежів, яка перевищує
загальну суму накладних по договору, на
рахунок покупця (п. 4.5. договору);

- постачальник зобов'язався
здійснювати поставку товару у
відповідності до заявки покупця,
протягом 1 (одної) доби з моменту
отримання заявки, якщо інший строк не
визначено в графіку поставки товару,
який долучається до відповідної заявки
(п. 6.7. договору).

Матеріали справи свідчать, що позивач
платіжними дорученнями № 22 від 13.08.2013
р., №23 від 13.08.2013 р., №138 від 13.08.2013 р.
(оригінали яких були оглянуті судом в
судовому засіданні) (арк. с. 13-15) виконав
взяті на себе зобов'язання щодо оплати
за договором поставки бетону,
сплативши відповідачу 71 122,50 грн.

Згідно видаткових накладних № М-00000449
від 09.08.2013 p., № М-00000450 від 10.08.2013 р. та №
00000451 від 14.08.2013 p. (арк. с. 16-18)
відповідачем було здійснено поставку
позивачу товару на загальну суму 46
672,50 грн., про що між сторонами також
було складено бухгалтерський акт
звірки (арк. с. 19).

Отже сума переплати позивача складає 24
450,00 грн.

Позивач у відповідності до п.4.4.
договору листом № 40 від 16 жовтня 2013
року звернувся до відповідача з
вимогою щодо повернення надміру
сплачених коштів, яка отримана
відповідачем 22.10.2013 року (арк. с. 20, 23).
Дана вимога була залишена
відповідачем без реагування та
задоволення.

25 лютого 2014 року позивач повторно
звернувся до відповідача з вимогою
про сплату коштів, яка також залишена
без реагування (арк. с. 21-23).

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Матеріали справи свідчать, що між
сторонами виникли правовідносини з
договору поставки.

Частини перша та шоста статті 265
Господарського кодексу України
передбачають, що за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. До відносин поставки, не
врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу
України встановлює, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом
(ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Згідно п.2 ст. 693 ЦК України якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконав
зобов'язання за договором поставки
перерахувавши відповідачеві 71 122,50 грн.,
про, що свідчать платіжні доручення №
22 від 13.08.2013 р., №23 від 13.08.2013 р., №138 від
13.08.2013 р. (оригінали яких були оглянуті
судом в судовому засіданні) (арк. с. 13-15).

Відповідач в порушення прийнятих на
себе зобов'язань за вказаним договором
поставки (а саме: п.4.4. договору) не
повернув позивачу переплату в сумі 24
450,00 грн. у визначені в договором
строки.

Отже, з аналізу наведених норм права та
поданих доказів, беручи до уваги не
повернення відповідачем суми
переплати, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 24 450,00 грн. є
обґрунтованими.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах
змагальності.

Таким чином, на підставі наведеного суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджуються
матеріалами справи, відповідачем не
заперечуються та не спростовуються і
підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до приписів
ст.49 ГПК України відшкодовується
позивачу за рахунок відповідача.

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст. ст. 33,43,49,75,82-85 ГПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мека-Інвест-Україна"
(вул. Свердлова, 9, м. Кременчук,
Полтавська область,39600,
ідентифікаційний код 37600494) на користь
Приватного підприємства "Будівельний
департамент "Південна Пальміра" (65091, м.
Одеса, вул. Калантаєвська,51, кв. 35, р/р
2544 в ПАТ КБ "ПриватБанк", МФО 328704,
ідентифікаційний код 35116647) 24 450,00 грн.
основного боргу, 1827,00 грн. судового
збору.

Видати наказ із набранням цим рішення
законної сили.

Повне рішення складено 17.11.2014 р.

Суддя
Тимощенко О.М.