ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р.Справа № 922/4679/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання
Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом КП "Харківські теплові
мережі", м. Харків до ФОП ОСОБА_1, м.
Харків про стягнення коштів за участю
представників сторін:

позивача - Падалко О.О., дов. № 38-4425/395 від
23.11.10 р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство
"Харківські теплові мережі", звернувся
до господарського суду Харківської
області з позовом, в якому (з
урахуванням до заяви про уточнення
позовних вимог від 17.11.14 р., яка була
прийнята судом) просить стягнути з
відповідача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 основний борг
в сумі 22939,15 грн., інфляційні втрати в
сумі 3218,50 грн., 3% річних в сумі 465,80 грн.,
2058,48 грн. пені та судовий збір в сумі
1827,00 грн., мотивуючи свої вимоги
неналежним виконанням відповідачем
його грошових зобов'язань за договором
про постачання теплової енергії № 13184
від 01.06.05 р.

Представник позивача в судовому
засіданні 18.11.14 р. позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, просив
позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, вимоги суду не
виконав, письмовий відзив не надав, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується відповідним
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с. 35).

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній
матеріалами, визнаними судом
достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив наступне.

01.06.05р. між КП "Харківські теплові
мережі" (позивач) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач,
споживач) було укладено тимчасовий
договір № 13184 про постачання теплової
енергії (далі - договір) (а.с. 10-12),
відповідно до умов якого,
Енергопостачальна організація (КП
"Харківські теплові мережі") взяла на
себе зобов'язання постачати
відповідачу теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
відповідач оплачувати одержану
теплову енергію за встановленими
тарифами (цінами) в терміни,
передбачені цим договором.

На підставі п.10.4, договір пролонгований
на 2014 рік.

Як вбачається з матеріалів справи, КП
"Харківські теплові мережі" на підставі
Розпорядження Харківської міської
ради про початок та кінець
опалювального сезону 2013-2014 р.р. та
договору здійснив постачання теплової
енергії у нежитлові приміщення будівлі
за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 314,
які займає відповідач.

Факт споживання відповідачем теплової
енергії підтверджується актами на
включення від 06.10.13 р. № 178/771 та
відключення від 14.04.14 р. № 178/169 опалення
до приміщень відповідача за адресою: м.
Харків, пр. Гагаріна, 314, підписаними та
скріпленими печатками представників
КП "Харківські теплові мережі" та
балансоутримувача житлового будинку,
копії яких містяться в матеріалах
справи (а.с. 21-22).

На підставі зазначеного, відповідачу
постачалась теплова енергія,
відповідно до умов договору.

Споживання відповідачем теплової
енергії в обсягах зазначених позивачем
підтверджується відповідними
рахунками-фактурами (а.с. 14-20) та актом
звірки (а.с. 23), які були відписані
уповноваженими представниками сторін
та скріплені їх печатками.

Згідно з п.5.1 договору, облік теплової
енергії проводиться розрахунковим
способом.

За умовами п.6.2 договору, розрахунковим
періодом є календарний місяць, за
результатами якого підписується акт (в
2-х примірниках).

Відповідно до п.6.3 договору, відповідач
за три дні до початку розрахункового
періоду сплачує КП "Харківські теплові
мережі" вартість, зазначеної в додатку 1
до договору (а.с. 12) кількості теплової
енергії, що і є заявкою на наступний
розрахунковий період, з урахуванням
залишкової суми (сальдо) розрахунків на
початок розрахункового періоду.

Споживачі, що не мають приладів обліку,
кількість фактично спожитої теплової
енергії визначають згідно з
договірними навантаженнями з
урахуванням середньомісячної
фактичної температури теплоносія від
теплових джерел Енергопостачальної
організації та кількості годин (діб)
роботи теплоспоживального обладнання
відповідача в розрахунковому періоді.
Різниця між заявленою та фактично
спожитою тепловою енергією
сплачується відповідачем не пізніше як
в термін 5 банківських днів з часу
отримання рахунку на оплату (п. 6.5
договору).

Позивач зазначив, що за весь період
постачання теплової енергії
відповідачу, останнім попередня оплата
не вносилась.

Підписані відповідачем рахунки,
останнім у повному обсязі не оплачені.
Таким чином, у відповідача перед КП
"Харківські теплові мережі" утворилась
заборгованість за спожиту теплову
енергію за період з жовтня 2013 року по
квітень 2014 року в розмірі 15313,24 грн., яка
на даний час є несплаченою.

Наявність заборгованості на вказану
суму підтверджується документально
належними доказами, які містяться в
матеріалах справи, зокрема,
рахунками-фактурами, які були складені.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає
договір як домовленість двох або
більше сторін, що спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 275 ГК України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду споживачеві (абоненту),
який зобов'язаний оплатити прийняту
енергію та дотримуватися
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 6 статті 19 Закону України
"Про теплопостачання", споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічна норма міститься
в статті 193 Господарського кодексу
України.

В силу статті 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було зазначено, відповідно до
п.6.5 договору, різниця між заявленою та
фактично спожитою тепловою енергією
сплачується відповідачем не пізніше як
в термін 5 банківських днів з часу
отримання рахунку на оплату.

Рахунок за жовтень 2013 року підписаний
відповідачем 08.11.13 р., за листопад 2013
року - 10.12.13 р., за грудень 2013 року - 09.01.14
р., за січень 2014 року - 10.02.14 р., за лютий
2014 року - 10.03.14 р., за березень 2014 року -
11.04.14 р., за квітень 2014 року - 14.05.14 р.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Проте, відповідач, станом на момент
розгляду справи, заборгованість за
спожиту теплову енергію за період з
жовтня 2013 року по квітень 2014 року в
розмірі 22939,15 грн. не сплатив та не надав
суду жодних доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу чи
підтверджували б оплату
заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання за
договором № 757 від 01.01.04 р. щодо оплати
поставленої позивачем теплової
енергії, з 14.11.13 р., 16.12.13 р., 15.01.14 р., 16.02.14
р., 16.03.14 р., 17.04.14 р. та з 20.05.14 р. по
рахункам за період з жовтня 2013 року по
квітень 2014 року, відповідно.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Враховуючи викладене, а також те, що
відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
і порядку укладеного між сторонами
договору та згідно з вимогами закону,
суд визнає вимогу позивача щодо
стягнення з відповідача 22939,15 грн.
заборгованості, належно обґрунтованою,
доведеною матеріалами справи та такою,
що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача пеню в сумі 2058,48 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено,
що виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

Згідно з п. 7.2.3 договору, у разі
несвоєчасної оплати за спожиту теплову
енергію нараховується пеня у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ
належної до сплати суми за кожен день
прострочення.

Частина 6 ст. 232 ГК України встановлює,
що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Враховуючи викладене, перевіривши
розрахунок позивача, суд визнає вимогу
про стягнення з відповідача 2058,48 грн.
пені законною, обґрунтованою та такою,
що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи викладене, перевіривши
нарахування позивача, суд визнає
вимоги про стягнення з відповідача
інфляційних втрат в сумі 3218,50 грн. та 3%
річних в сумі 465,80 грн. законними,
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України,
судовий збір відшкодовується за
рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь
Комунального підприємства "Харківські
теплові мережі" (61037, м. Харків, вул.
Доброхотова, б. 11, , р/р №
2313 (для стягнення основного боргу)
р/р 13 (для відшкодування пені,
інфляції, 3% річних та судового збору) в
ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк
України", МФО 351823) основний борг в сумі
22939,15 грн., інфляційні втрати в сумі 3218,50
грн., 3% річних в сумі 465,80 грн., 2058,48 грн.
пені та судовий збір в сумі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 19.11.2014 р.

Суддя Т.В. Інте