ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2014 р.
Справа №914/902/14

Господарський суд Львівської області у
складі головуючого судді Іванчук С.В.,
суддів Манюка П.Т. та Король М.Р., при
секретарі судового засідання Білані
О.Г., розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи за позовом:
Київського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі Міністерства
оборони України, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трейд Проперті Груп",
м.Львів

третя особа - 1, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Центральне
територіальне управління капітального
будівництва, м.Київ

третя особа - 2, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Івано-Франківська
квартирно-експлуатаційна частина,
м.Івано-Франківськ

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомості від
30.11.2011р. та стягнення 749992грн. 00коп. в
порядку подвійної реституції.

За участю представників сторін:

від прокуратури: Гончар Б.С. - прокурор
Львівської прокуратури з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері;
від позивача: Зима Л.С. - юрисконсульт
Західного територіального юридичного
відділу Міністерства оборони України;
від відповідача: Довгий І.О. -
представник;

від третьої особи - 1: не з'явився; від
третьої особи - 2: не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст.20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали, за
клопотанням присутніх представників
прокуратури, позивача та відповідача в
судовому засіданні не проводилася
технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського
суду Львівської області поступив позов
Київського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі Міністерства
оборони України до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Трейд
Проперті Груп", за участю третьої особи
- 1, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача:
Центрального територіального
управління капітального будівництва
про визнання недійсним з моменту його
укладення договору з купівлі і продажу
нерухомості в регіонах України
(квартири для військовослужбовців
Збройних Сил України на вторинному
ринку), укладеного 30.11.2011р. між
Міністерством оборони України та ТзОВ
"Трейд Проперті Груп" і стягнення на
користь Міністерства оборони України з
ТзОВ "Трейд Проперті Груп" в порядку
подвійної реституції 749992грн. 00коп.

Ухвалою суду від 20.03.2014р. порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 08.04.2014р. У
зв'язку з неявкою в судове засідання
представників сторін, неподання
витребуваних судом документів, з метою
повного, всебічного та об'єктивного
вивчення усіх обставин справи, розгляд
справи відкладався ухвалами суду від
08.04.2014р., від 23.04.2014р., від 20.05.2014р., від
03.06.2014р., від 01.07.2014р., від 15.07.2014р., від
16.09.2014р., від 07.10.2014р. та від 04.11.2014р.

Ухвалою суду від 03.06.2014р., у зв'язку із
складністю справи, призначено
колегіальний розгляд справи. На
виконання ухвали суду від 03.06.2014р. та
розпорядження керівника апарату
господарського суду Львівської
області від 03.06.2014р., автоматизованою
системою визначено колегіальний склад
суддів: головуючий суддя Іванчук, суддя
Король М.Р. та суддя Пазичев В.М.

В зв'язку з відпусткою суддів Пазичева
В.М. та Король М.Р., 15.07.2014р. за
розпорядженням керівника апарату
господарського суду Львівської
області було проведено повторний
автоматичний розподіл членів колегії
суддів у справі № 914/902/14, в результаті
якого введено в склад колегії суддю
Коссака С.М. та суддю Рима Т.Я.

У зв'язку з навчанням суддів Коссака
С.М. та Рима Т.Я., 15.09.2014р. за
розпорядженням керівника апарату
господарського суду Львівської
області було проведено повторний
автоматичний розподіл членів колегії
суддів у справі №914/902/14, в результаті
якого введено в склад колегії суддю
Король М.Р. та суддю Манюка П.Т.

12.11.2014р. представник позивача, через
канцелярію суду (вх.№48718/14) подав
клопотання про долучення до матеріалів
справи доказів, а саме акту №1 від
15.12.2011р. приймання-передачі квартири.

В судове засідання 12.11.2014р.
представники прокуратури та позивача
явку забезпечили, позовні вимоги
підтримали, з підстав викладених у
позовній заяві і просять суд позов
задоволити.

В судове засідання 12.11.2014р. представник
відповідача явку забезпечив, проти
позовних вимог заперечив, з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву.

В судове засідання 12.11.2014р. треті особи -
1 і 2 явки повноважних представників не
забезпечили, вимог попередніх ухвал в
повному обсязі не виконали. Причини
неявки суду не повідомили, хоча були
належним чином повідомлені про дату,
час та місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштового відправлення
№125 та №231. Жодних заяв чи
клопотань на адресу суду від третіх
осіб - 1 і 2, станом на 12.11.2014р. не
поступало.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011р. №18 (із
внесеними змінами і доповненнями) в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

За умовами ст.33 ГПК України на сторони
покладається обов'язок доводити їх
вимоги чи заперечення. Згідно вимог
ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають
рівні процесуальні можливості у
захисті їхніх процесуальних прав і
законних інтересів, у наданні доказів,
заявленні клопотань та здійсненні
інших процесуальних прав. Відповідно
до ст.75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами. З
врахуванням належного повідомлення
про час та місце проведення судового
розгляду усіх сторін, судом
забезпечено сторонам рівні
процесуальні можливості у захисті
їхніх процесуальних прав і законних
інтересів, у наданні доказів та
здійсненні інших процесуальних прав, з
врахуванням наведеного, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
у справі матеріалами, яких достатньо
для встановлення обставин та вирішення
спору по суті, згідно ст.75 ГПК України .

Дослідивши подані суду документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, сукупно оцінивши докази, які
мають значення для справи,
господарський суд Львівської області,
в с т а н о в и в:

На підставі рішення комітету з
конкурсних торгів Міністерства
оборони України (витяг з протоколу
засідання комісії з конкурсних торгів
Міністерства оборони України від
14.11.2011р.№127/137/1) 30.11.2011р. між Товариством
з обмеженою відповідальністю "Трейд
Проперті Груп" (продавець) та
Міністерством оброни України
(покупець) укладено договір купівлі і
продажу нерухомості в регіонах
України, зареєстрований в реєстрі за
№375 (надалі - договір від 30.11.2011р.).

У тому ж самому порядку, 07 12.2011р. між
позивачем та відповідачем було
укладено договір про внесення змін до
договору з купівлі і продажу
нерухомості в регіонах України, а також
16.12.2011р. було укладено договір про
внесення змін до договору з купівлі і
продажу від 30.11.2011р.

Зазначений договір із внесеними до
нього змінами укладено сторонами у
формі єдиного документа, у письмовій
формі, який підписано представниками
обох сторін договору, їх підписи
засвідчено печатками сторін.
Зазначений договір від 30.11.2011р.
засвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрований в
реєстрі за №375, зміни до цього договору
нотаріально посвідчені 07.12.2011р. за
реєстровим №412, наступні зміни до
договору нотаріально посвідчені
16.12.2011р. зареєстровані за №564.

Державна реєстрація вказаного
Договору проведена 12.12.2011р., що
відповідає приписам ст. ст. 207, 208, 209 та 210
ЦК України.

Як вбачається з тексту нотаріального
напису вчиненому на вищевказаному
договорі нотаріус на момент вчинення
написів, перевіряв особи сторін,
встановлював їх дієздатність, а також
правоздатність, а також перевіряв
повноваження представників.

Відповідно до п.1.1. договору від 30.11.2011р.
предметом цього договору є закупівля у
2011 році квартир у регіонах України для
військовослужбовців Збройних Сил
України на вторинному ринку, яка
здійснюється за рахунок Державного
бюджету України.

За умовами п.1.3 договору від 30.11.2011р.
продавець зобов'язується передати
(продати) у власність покупця з
обов'язковим оформленням права
власності на житло за державою Україна
в особі Міністерства оборони України, а
покупець зобов'язується прийняти у
власність та сплатити обумовлену
грошову суму за об'єкт нерухомості,
який відповідно до
правовстановлюючого документа
значиться як: квартира АДРЕСА_2, в місті
Івано-Франківськ, яка має наступні
характеристики: загальна площа -
77,8кв.м.; житлова площа - 48,8кв.м.;
кількість кімнат - 3. Відчужувана
квартира належить продавцю на праві
власності, на підставі Свідоцтва на
право власності на нерухоме майно
серії САЕ №426749, виданого виконавчим
комітетом Івано-Франківської міської
ради 29.09.2011р. на підставі рішення
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від
20.09.2011р. за №577, та зареєстрованого
Обласним комунальним підприємством
«Івано-Франківське обласне бюро
технічної інвентаризації» 03.10.2011р. в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно за реєстраційним
номером 34755266, в книзі 253, номер запису
8946, номер Витягу про державну
реєстрацію прав 31523212; Інвентаризаційна
вартість квартири згідно витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно, виданого Обласним комунальним
підприємством «Івано-Франківське
обласне бюро технічної
інвентаризації» 05.10.2011р. за №31550664
становить 221591грн. 00коп.

У договорі від 07.12.2011р. про внесення
змін до договору від 30.11.2011р. сторони
виклали п.4.1. договору у новій редакції,
яким погодили поетапний порядок
фінансування придбання житла та
порядок внесення коштів в сумі 374996грн.
00коп. Решта умов договору від 30.11.2011 р. -
залишено без змін (п.2 договору від
07.12.2011р. про внесення змін). Згідно
договору від 16.12.2011р. про внесення змін
до договору від 30.11.2011р. сторони п.3.1.
договору, що стосується ціни договору
та п.4.1. договору, що стосується порядку
фінансування та оплати за придбане
житло виклали у новій редакції. Решта
умов договору від 30.11.2011 р. - залишено
без змін (п.2 договору від 16.12.2011р. про
внесення змін).

Відповідно до Витягу з Державного
реєстру правочинів №10722513 від 30.11.2011р.
Міністерство оборони України набуло у
власність від відповідача за договором
від 30.11.2011р. (за реєстровим №375) право
власності на квартиру АДРЕСА_2.
Аналогічну інформацію підтверджує
Витяг про державну реєстрацію права
власності №32442374 від 12.12.2011р.

Обласним комунальним підприємством
«Івано-Франківським обласним Бюро
технічної інвентаризації» складено
технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2

Відповідно до акту від 15.12.2011 р.
відповідач передав, а позивач прийняв 30
квартир заагальною площею 1806,90кв.м. в
м.Івано-Франківськ, по АДРЕСА_5; АДРЕСА_6;
АДРЕСА_7 АДРЕСА_8

Також сторонами складено акт №1 від
15.12.2011р., згідно якого відповідач
передав, а позивач прийняв
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 у місті
Івано-Франківськ, житловою площею 48,80м2,
загальною площею 77,80м2.

Зазначений акт №1 від 15.12.2011р. підписано
представниками обох сторін за
договором, їх підписи засвідчено
відтисками печаток сторін, без
будь-яких застережень щодо технічного
та санітарно-технічного стану квартири
№106, у якому, зокрема, зазначено, що
квартира №106, яка передається за
договором з купівлі продажу
нерухомості в регіонах України від
30.11.2011р. з додатковою угодою від 07.12.2011р.
відповідає вимогам чинних
нормативно-правових актів (Державних
будівельних норм, правил, стандартів)
та санітарним нормам щодо житлових
приміщень та готова для проживання в
ній.

Відповідно до акта обстеження
технічного стану квартир від 23.05.2012р.,
який підписано всім складом комісії
без будь-яких застережень, в т.ч.
квартири АДРЕСА_2 в м.Івано-Франківську
встановлено, що в усіх квартирах
встановлені лічильники газу, води та
електроенергії та наявність
сантехнічного обладнання (унітаз з
змивним бачком, умивальник, ванна, в
кухні раковини, плити газові ПГ-4, котли
і батареї, в квартирах по АДРЕСА_9 на
мансардному поверсі установлене
електричне опалення, електроплити,
бойлера і рушникосушка). В наявності
світильники, виключателі, розетки,
вентиляційні решітки. Установлені
вхідні і міжкімнатні дверні коробки з
полотнами, вікна - пакети. Підлога
застелена ліноліумом по бетонній
стяжці, в ванних кімнатах, туалеті на
підлозі виложена плитка, стіни
пофарбовані масляною фарбою.
Прибудинкова територія викладена
бруківкою. Квартири відповідають
встановленим санітарно-технічним
нормам.

У даному акті, який складено 23.05.2012р., не
зазначено про втсановлення будь-яких
недоліків (в т.ч. скритих) у придбаній
квартирі АДРЕСА_2 у м.Івано-Франківську,
яка є предметом спору у даній справі.
Даний акт від 23.05.2012р. підписаний усіма
членами комісії.

Позивач оплатив вартість квартири
АДРЕСА_2 у місті Івано-Франківську
повністю, що підтверджується
платіжними дорученнями №227/53/57 на суму
143395грн. 00коп., сплачено 25.05.2012р. та
№227/53/215 на суму 61455грн. 00коп. сплачено
05.06.2012р.

З матеріалів справи вбачається, що
комісією в складі головного державного
інспектора відділу №1 ДАБКА в
Івано-Франківській області, головного
інженера Івано-Франківської КЕЧ
району, головного архітектора проекту
ТзОВ "АБТ Тектум", начальника
Івано-Франківського гарнізону,
начальника відділу технічного нагляду
за будівництвом Західного УКБ МОУ,
актом від 04.12.2012р. встановлено, що в ході
обстеження квартири АДРЕСА_2 в
м.Івано-Франківську
будівельно-монтажні роботи виконано
згідно тендерної документації та
відповідають ДБН, за винятком
встановлення радіорозеток. Водяні
лічильники з фільтрами встановлені по
всіх квартирах. Висота мансардних
приміщень відповідає ДБН В.2.2.-15-2005.
Будинки і споруди. Житлові будинки. В
результаті цього комісійного
обстеження спірної квартири комісією
зроблено висновок, що дані квартири (в
т.ч. квартира №106) придатні під
заселення, відповідають ДБН при умові
встановлення радіоприймачів,
пофарбуванням водостійкою емаллю на
всю висоту стін та при усуненні
зауважень по квартирі АДРЕСА_2

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач усунув вищеописані
недоліки, що підтверджується актом від
20.12.2012р. проведення огляду квартир на
предмет фактичного стану житла після
усунення недоліків у відповідності до
акту від 04.12.2012р.

28.08.2012р. Департаментом внутрішнього
аудиту та фінансового контролю
Міністерства оборони України
проведено аудиторське дослідження
Івано-Франківської
квартирно-експлуатаційної частини
району, про що складено аудиторський
звіт.

У п.2 вищевказаного звіту зазначено, що
квартира АДРЕСА_2 у місті
Івано-Франківськ, не відповідає
вимогам п.п.2.27,2.9 Державних будівельних
норм України. Будинки і споруди. ДБН
В.2-15-2005, затверджених наказом
Державного комітету з будівництва та
архітектури від 18.05.2005р. №80 (далі по
тексту - ДБН В.2-15-2005).

Згідно Протоколу засідання комісії з
контролю за розподілом житла в
гарнізонах Збройних Сил України №35 від
04.04.2013р. комісією, склад якої
затверджено наказом Міністра оборони
України від 08.07.2010р. №354 /Протокол №35
від 04.04.2013р. здійснено перевірку
дотримання вимог житлового
законодавства при розподілі житла в
Івано-Франківському гарнізоні,
протоколом №35 від 04.04.2013р. затверджено
список розподілу службового житла у
новобудові за адресою:
м.Івано-Франківськ, зокрема квартира
АДРЕСА_2 (корпус 8) у м.Івано-Франківськ,
після здачі житла, як службова, мала
бути виділена м-р запасу ОСОБА_6, без
зняття з квартирної черги. Докази про
виділення цієї службової квартири м-р
запасу ОСОБА_6 - в матеріалах справи
відсутні, відтак відсутні підстави для
залучення вказаної особи до участі у
даній справі третьою особою без
самостійних вимог на предмет спору.

Як вбачається з матеріалів справи,
житловий будинок по АДРЕСА_2 у
м.Івано-Франківськ переданий та
знаходиться на балансі
Івано-Франківської
квартирно-експлуатаційної частини
району.

Протокол №35 від 04.04.2013р. підписано
всіма членами комісії без будь-яких
застережень, в т.ч. щодо технічного
та/або санітарно-технічного стану
спірної квартири, як службового житла.

У позовній заяві позивач зазначає, що
Київською прокуратурою з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
була проведена перевірка з цього
приводу, в ході якої 26.04.2013р. порушено
кримінальне провадження та внесено до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань №0000042 за ознаками
злочину передбаченого ч.2 ст.423 КК
України. В ході досудового
розслідування кримінального
правопорушення, 10.06.2013р. слідчим
Київської прокуратури з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
винесена постанова про призначення
судової будівельно-технічної
експертизи відповідності квартир
нормам ДБН, санітарним нормам. У
висновку комісійної судової
будівельно-технічної експертизи від
19.08.2013р. №7832-7847 встановлено, що 6 квартир
(№№28, 29, 58, 60, 106, 110) за адресою: АДРЕСА_2 а
також 10 квартир (№№64, 66, 70, 101, 102, 103, 132, 134,
199, 205) за адресою: АДРЕСА_4 не
відповідають вимогам Державних
будівельних норм України; зазначені
будинки побудовані з відхиленням від
проекту та вимог ДБН В.2.2-15-2005 "Будинки і
споруди. Житлові будинки. Основні
положення"; робочі проекти будинків не
відповідають вимогам державних
будівельних норм та іншим законодавчим
документам в будівництві.

Прокурор, вважаючи зазначений висновок
належним та допустимим доказом у даній
справі, просить рішення місцевого суду
скасувати та постановити нове рішення,
яким визнати договір з купівлі і
продажу від 30.11.2011р. недійсним з моменту
його укладення з тих підстав, що його
укладено внаслідок обману. Зокрема,
стверджує, що відповідачем передано
позивачу спірну квартиру АДРЕСА_2
(корпус 8) у м.Івано-Франківськ, яка не
відповідає будівельним нормам і
правилам.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Одним
із способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання правочину
недійсним.

Відповідно до ст.655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна
сторонам (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст.202 ЦК України, правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Стаття 203 ЦК України встановлює
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Так, зміст правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні правові підстави визнання
правочину недійсним визначені статтею
215 ЦК України.

Так, підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(ч.1 ст.229 ЦК), такий правочин визнається
судом недійсним.

Частиною 1 ст.229 ЦК України передбачено,
що якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням.

В силу абз.2 ч.1 ст.230 ЦК України, обман
має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи з наведеної вище норми,
позивачу потрібно довести не лише
обставини щодо істотності помилки при
укладенні Договору, а й те, що інша
сторона заперечувала чи замовчувала
наявність таких обставин. Проте, таких
доказів в підтвердження вказаних
обставин, суду не подано.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, придбана Міністерством оборони
України спірна квартира АДРЕСА_3
(корпус 8) в м. Івано-Франківськ
приймалась за актом
приймання-передачі, представники
Міністерства Оборони України мали
змогу ретельно перевірити придбане у
відповідача майно та у випадку
виявлення певних недоліків
відповідним чином реагувати. Матеріали
даної справи свідчать про
неодноразовий огляд квартири АДРЕСА_3
(корпус 8) в м. Івано-Франківськ
представниками Міністерства оборони
України та про відсутність будь-яких
зауважень з їх боку щодо технічного та
санітарно-технічного стану квартири,
не виявлено жодних порушень норм та
приписів ДБН.

Згідно п.20 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.2009р. №9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", та п.3.10
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" слід зазначити, що правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Правовою підставою визнання
недійсним договору, вчиненого під
впливом обману, є невідповідність
волевиявлення учасника його
внутрішній волі (ч.3 ст.205 ЦК України),
оскільки обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

Як зазначено у постанові ВГС України
від 29.10.2009р. у справі №14/123/7, обман, про
який йдеться у статті 230 ЦК України,
слід розуміти як навмисне введення в
оману учасника угоди шляхом
повідомлення відомостей, що не
відповідають дійсності, або
замовчування обставин, що мають
істотне значення для угоди, що
укладається. Ознакою обману є умисел,
тобто особа знає про наявність чи
відсутність певних обставин і про те,
що друга сторона, якби вона володіла
цією інформацією, не вступила б у
правовідносини, не вигідні для неї.
Також обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.
Таким чином, обман - це винні, навмисні
дії сторони, яка намагається запевнити
іншу сторону у таких властивостях й
наслідках правочину, які насправді
настати не можуть.

Відповідно до ч.ч.3, 4 п.13 роз'яснення
Вищого арбітражного суду України від
12.03.1999р. за №02-5/111 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням угод недійсними" обман слід
розуміти як умисне введення в оману
представника підприємства, установи,
організації, що уклала угоду, шляхом
повідомлення відомостей, які не
відповідають дійсності, або
замовчування обставин, що мають
істотне значення для угоди.

Як встановлено судом, багатоквартирний
будинок АДРЕСА_2 (корпус 8) у
м.Івано-Франківськ, в якому знаходиться
спірна квартира №106, було прийнято в
експлуатацію (акт готовності об'єкта до
експлуатації від 01.03.2011р., без будь-яких
застережень та встановлення порушень
приписів ДБН), та на цей будинок видано
Сертифікат відповідності №ІФ000358 від
18.03.2011р.

У Сертифікаті відповідності №ІФ000358,
який видано Інспекцією державного
архітектурно-будавельного контролю в
Івано-Франківській області - 18.03.2011р.,
засвідчується відповідність
закінченого будівництвом об'єкта
(окремого пускового комплексу)
багатоквартирний житловий будинок,
нове будівництво по АДРЕСА_2, секції 3.2; 1
м.Івано-Франківськ, загальна площа
будинку - 3448,20м2, загальна площа квартир
- 6471,50м2, житлова площа - 3448,20м2 проектній
документації, вимогам державних
стандартів, будівельних норм і правил
та підтверджує його готовність до
експлуатації.

Замовник об'єкта будівництва ПАТ
"САТП-0901", Генпроектувальник
(проектувальник) ТзОВ
"Архітектурно-будівельне товариство
"Тектум", Генпідрядник (підрядник) ТзОВ
"Турботабудінвест". Дата видачі
Сертифіката відповідності - 18 березня
2011 року.

Відповідно до постанови КМ України №923
від 08.10.2008р. "Про порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів" (в редакції чинній на час
виникнення правовідносин), сертифікат
відповідності - документ, що засвідчує
відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, державним будівельним
нормам, стандартам і правилам.

Станом на дату постановлення судового
рішення у даній справі, Сертифікат
відповідності №ІФ000358, який видано
Інспекцією державного
архітектурно-будавельного контролю в
Івано-Франківській області від 18.03.2011 р.
- не скасований, не відмінений, не
визнаний недійсним.

Отже, станом на час прийняття
багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 у
м.Івано-Франківськ в експлуатацію, що
підтверджується згідно приписів
чинного законодавства Сертифікатом
відповідності, Інспекцією державного
архітектурно-будавельного контролю в
Івано-Франківській області, яка несе
відповідальність за його видачу, не
виявлено жодних порушень технічного та
санітарно-технічного стану будинку та
квартир.

Зазначене свідчить, що відповідач не
міг знати про можливі порушення при
будівництві об'єкта, а відтак не можна
стверджувати про обізнаність
відповідача з можливими порушеннями та
намір ввести в оману свого контрагента
за договором.

Не заслуговують на увагу покликання
прокурора та позивача на висновок
комісійної судової
будівельно-технічної експертизи від
19.08.2013 р. № 7832-7847 з огляду на таке.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
призначення судової експертизи" №4 від
23.03.2012р. висновок судової експертизи,
яку було проведено в межах провадження
з іншої справи, в тому числі цивільної,
кримінальної, адміністративної,
оцінюється господарським судом у
вирішенні господарського спору на
загальних підставах як доказ зі справи,
за умови, що цей висновок містить
відповіді на питання, які виникають у
такому спорі, і поданий до
господарського суду в належним чином
засвідченій копії.

Обґрунтування предмета позовних вимог
обставинами, встановленими у Висновку
№7832-7847 будівельно-технічної
експертизи від 19.08.2013р., не підтверджує
обставин щодо істотності помилки при
укладенні Договору, а також того, що
інша сторона заперечувала чи
замовчувала наявність таких обставин,
мала умисел на застосування обману.
Натомість виявлення недоліків квартир
може тягнути за собою наслідки,
визначені статтею 678 ЦК України, що може
бути предметом окремого позову.

Слід зазначити, що Висновок № 832-7847
комісійної судової
будівельно-технічної експертизи від
19.08.2013р. ґрунтувався на матеріалах,
поданих лише позивачем, відтак його не
можна оцінювати як висновок судового
експерта у розумінні ст.ст.41, 42 ГПК
України, оскільки цей висновок надано
без відповідного доручення суду, тобто
без оголошення ухвали про призначення
експертизи, та спеціаліста, що його
надавав, не було попереджено про
відповідальність, встановлену законом.
Тому такий висновок не має доказової
сили.

Що стосується решти позовних вимог, а
саме щодо стягнення з відповідача
подвійної реституції, то суд звертає
увагу на те, що чинне законодавство
України не містить такого поняття, як
"подвійна реституція".

Верховний Суд України надав відповідні
роз'яснення спочатку в узагальненні
практики розгляду судами цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними, а потім у постанові Пленуму
від 06.11.2009р. №9. У п.10 цієї постанови
зазначено, що реституція як спосіб
захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК
України) застосовується лише в разі
наявності між сторонами укладеного
договору, який є нікчемним чи який
визнано недійсним. Як зазначено у цій
постанові ВС України, за правилами
реституції, така вимога може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину.

Статтею 230 ЦК України не передбачено
такого наслідку за недійсним
правочином вчиненим під впливом
обману, як "подвійна реституція".

Правовим наслідком укладення договору
під впливом обману може бути стягнення
збитків у подвійному розмірі та
моральної шкоди, у зв'язку з вчиненням
цього правочину (ч.3 ст.230 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України
збитками визнаються витрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

У ч.2 ст.224 ГК України під збитками
розуміються витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також
неодержані доходи, які управлена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або дотримання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та
статті 226 ГК України вбачається, що для
застосування такого заходу
відповідальності, як стягнення збитків
потрібна наявність усіх елементів
складу господарського правопорушення:
1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3)
причинний зв'язок між порушенням
зобов'язання та збитками; 4) вина.
(Зазначена правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
24.09.02р. у справі №1152/5-22/137Х, від 14.09.2004р. у
справі №2/310, від 23.11.2004р. у справі №7/693,
від 15.02.2005р. у справі №12/575, від 16.08.2005р. у
справі №15/3316, від 21.06.2005р. у справі №12/298,
постанові ВГС України від 27.10.2005 у
справі №24/64, рекомендаціях президії
ВГС України від 29.12.2007р. №04-5/239,
оглядовому листі Вищого
господарського суду України від
14.01.2014р. №01-06/20/2014 "Про деякі питання
практики застосування господарськими
судами законодавства у справах, в яких
заявлено вимоги про відшкодування
збитків"). За відсутності хоча б одного
з цих елементів цивільна
відповідальність не настає. Як
вбачається з матеріалів справи,
прокурор та позивач жодним чином не
обґрунтували обставин, що пов'язані із
знищенням або пошкодженням речі, а
також щодо обставин витрат які позивач
зазнав на відновлення порушеного
права, не подано доказів на
підтвердження таких обставин, не
обґрунтовано безпосереднього
причинного зв'язку між збитками
(понесеними витратами) і протиправними
діями та вини.

Для стягнення в порядку подвійної
реституції, як вважають прокурор та
позивач, є сума 749992грн. 00коп. (374996грн.
00коп. - ціна квартири за договором * 2).
Однак, такі твердження є
безпідставними, оскільки збитки
виражаються у різниці між понесеними
витратами обрахованими у позовній
заяві та протиправністю дій
відповідача - у неналежному виконанні
договірних зобов'язань; збитки є
наслідком протиправних дій. Разом з
тим, прокурором та позивачем не
підтверджено обставин, що заявлені
ними до стягнення в порядку подвійної
реституції у розмірі 749992грн. 00коп. є
збитками, які понесені саме з вини
відповідача, а також не доведено, що
заявлена до стягнення сума є упущеною
вигодою.

Враховуючи ту обставину, що суд не
вбачає правових підстав для визнання
недійсним договору з підстав укладення
під впливом обману, відсутні підстави
для застосування правових наслідків,
визначених частиною 2 статті 230 ЦК
України.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34
ГПК України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене,
представлені докази в їх сукупності,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги є необґрунтованими, не
підтверджені належними та допустими
доказами, тому в задоволенні позову
належить відмовити.

Розглянувши подане представником
позивача клопотання №25 від 03.06.2014р.
(вх.№2890/14 від 05.07.2014р.) про звільнення
його від сплати судового збору у разі
відмови в позові повністю або частково,
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для його задоволення з огляду
на таке.

Як зазначено в пункті 4.6 Постанови
пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування розділу VІ Господарського
процесуального кодексу України" від
21.02.2013р. №7 із змінами та доповненнями,
приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування розділу VІ Господарського
процесуального кодексу України" від
21.02.2013р. №7 (із змінами та доповненнями),
у розгляді питань, пов'язаних з
відстроченням та розстроченням сплати
судового збору, зменшенням його
розміру або звільненням від його
сплати (стаття 8 Закону) і застосуванням
приписів Закону щодо пільг зі сплати
судового збору (стаття 5 Закону)
господарським судам слід враховувати
таке. Клопотання про відстрочення
(розстрочення) сплати судового збору,
зменшення його розміру або звільнення
від його сплати може бути викладене в
заяві чи скарзі, які подаються до
господарського суду, або окремим
документом. Особа, яка заявляє
відповідне клопотання, повинна навести
доводи і подати докази на
підтвердження того, що її майновий стан
перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею
судового збору у встановленому порядку
і розмірі.

Клопотання представника позивача №25
від 03.06.2014р. (вх.№2890/14 від 05.07.2014р.) по
справі №914/902/14 про звільнення від
сплати судового збору на підставі ч.2
ст.8 Закону України "Про судовий збір"
задоволенню не підлягає та
відхиляється судом, у зв'язку із
необгрунтованістю та відсутністю
належних та допустимих доказів в
підтвердження підстав заявленого
клопотання.

З огляду на викладене, судовий збір
становить 16217грн. 84коп. (1218грн. 00коп. за
позовну вимогу про визнання недійсним
договору купівлі-продажу та 14999грн.
84коп. за позовну вимогу про
відшкодування збитків в порядку
подвійної реституції) підлягає до
стягнення з позивача в дохід
Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 4-3, 12, 29, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Міністерства оборони
України (03168,м.Київ, Повітрофлотський
проспект, будинок 6, ідентифікаційний
) в дохід Державного
бюджету України 16217грн. 84коп. - судового
збору. Наказ видати відповідно до ст.116
ГПК України.

Головуючий суддя
Іванчук С.В.

суддя
Манюк П.Т.

суддя
Король М.Р.

Повне рішення складено 17.11.2014р.