ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.
Справа № 920/2159/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя
Івакіна В.О. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача - Євсєєва В.В. (довіреність б/н
від 07 липня 2013 року),

відповідача - Кугай А.В. (довіреність
№168 від 02 вересня 2014 року),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. № 3110
С1-6) на рішення господарського суду
Сумської області від 09 вересня 2014 року
у справі № 920/2159/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛеСтар", м. Суми

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велетень", м. Глухів
Сумської області

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЛеСтар", звернувся до
Господарського суду Сумської області з
позовною заявою, в якій просить суд
зобов'язати відповідача - Товариство з
обмеженою відповідальністю "Велетень"
передати позивачу 30 тон цукру на
підставі договору про відступлення
права вимоги, укладеного 04 листопада 2008
року між позивачем та Товариством з
обмеженою відповідальністю «ЮВС», в
зв'язку з визнанням недійсним договору
купівлі-продажу № ДКЦ 398 від 07
листопада 2007 року, укладеного між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Велетень" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЮВС».

Рішенням господарського суду
Сумської області від 11 лютого 2014 року у
справі № 920/2159/13 в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 23
квітня 2014 року у справі № 920/2159/13
рішення господарського суду Сумської
області від 11 лютого 2014 року залишено
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Постановою Вищого господарського
суду України від 15 липня 2014 року у
справі № 920/2159/13, постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 23 квітня 2014
року та рішення господарського суду
Сумської області від 11 лютого 2014 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до Господарського суду
Сумської області.

Рішенням Господарського суду
Сумської області від 09 вересня 2014 року
позовні вимоги задоволені. Зобов'язано
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Велетень» повернути
Товариству з обмеженою
відповідальністю «ЛеСтар» 30 тон цукру.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Велетень» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЛеСтар» 2 064,00 грн.
судового збору.

Відповідач - Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Велетень», звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення Господарського суду Сумської
області від 09 вересня 2014 року,
винесеного за результатами нового
розгляду справи.

Відповідач наголошує, що будь-які
докази того, що поставка 30 тон цукру
здійснювалась, саме за визнаним
недійсним договором № ДКЦ 398 від 07
листопада 2007 року, відсутні. До того ж,
судом першої інстанції не враховані
положення Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від 29
травня 2013 року щодо застосування до
спірних правовідносин строку позовної
давності.

21 жовтня 2014 року на адресу Харківського
апеляційного господарського суду від
представника позивача Євсєєва В.В
надійшло клопотання про його участь у
судовому засіданні в режимі
відеоконференції (вх. № 9281), яке було
задоволено колегією суддів.

Розпорядженням секретаря судової
палати №1 Харківського апеляційного
господарського суду від 21 жовтня 2014
року, для розгляду справи № 920/2159/13
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Камишева Л.М., суддя
Івакіна В.О., суддя Пелипенко Н.М.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги розглянувши справу відповідно
до вимог статті 101 Господарського
процесуального кодексу України,
вислухавши пояснення представника
відповідача, який наполягав на
задоволенні апеляційної скарги,
представника позивача, який просив
залишити без змін рішення суду першої
інстанції, перевіривши повноту
встановлення місцевим господарським
судом обставин, що мають значення для
справи та правильність застосування
норм матеріального і процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення,
місцевий господарський суд виходив з
того, що в спірній накладній № ЮВ 0002760
від 07 листопада 2007 року та в
довіреності № ЯНФ 267480 від 07 листопада
2007 року чітко зазначено, що поставка
відбулась на підставі договору
купівлі-продажу цукру № ДКЦ 398 від 07
листопада 2007 року; доказів здійснення
інших господарських операцій щодо
купівлі - продажу цукру відповідачем не
надано.

Застосовуючи до спірних правовідносин
приписи статей 216, 512 та 514 Цивільного
кодексу України, суд першої інстанції
задовольнив позовні вимоги у повному
обсязі.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновками місцевого
господарського суду та зазначає
наступне.

Як убачається із матеріалів справи, 07
листопада 2007 року між ТОВ "ЮВС"
(продавець) та ТОВ "Велетень" (покупець)
укладений договір купівлі-продажу
цукру № ДКЦ 398, за умовами якого
відповідач купує продукцію - цукор, 30
тонн, загальною вартістю 103 200, 00 грн. (т. 1
а.с. 11).

04 листопада 2008 року між ТОВ "ЮВС"
(первісний кредитор) та ТОВ "ЛеСтар"
(новий кредитор) укладений договір про
відступлення права вимоги, відповідно
до пункту 1.1 якого, ТОВ "ЮВС" передає,
а ТОВ "ЛеСтар" приймає на себе право
вимоги, що виникло чи може виникнути у
ТОВ "ЮВС" з правовідносин по договору
купівлі-продажу цукру № ДКЦ 398 від 07
листопада 2007 року та по видатковій
накладній № ЮВ 0002760 від 07 листопада 2007
року щодо поставки цукру (товар) ТОВ
"Велетень" на підставі видаткової
накладної № ЮВ 0002760 від 07 листопада 2007
року та довіреності № ЯНФ 267480 від 07
листопада 2007 року на суму 103 200,00 грн. (т.
1 а.с. 12).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512
та статтею 514 Цивільного кодексу
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги)
і до нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Пунктом 1.2 договору про відступлення
права вимоги сторони погодили, що за
цим договором новий кредитор одержує
право замість первісного кредитора
вимагати від боржника оплати
поставленого товару по зазначеним у
пункті 1.1 Договору накладним та
Договору в повному обсязі, в тому числі
сплати основного боргу, неустойки та
інших платежів, передбачених діючим
законодавством, та набуває всіх прав
кредитора по зазначеному вище
правочину.

Відповідно до пункту 1.3 договору про
відступлення права вимоги, в разі
визнання недійсним договору
купівлі-продажу № ДКЦ 398 від 07
листопада 2007 року чи накладної № ЮВ
0002760 від 07 листопада 2007 року, новий
кредитор одержує всі права вимоги, що
можуть виникнути у ТОВ "ЮВС" в разі
такого визнання, в тому числі до нового
кредитора переходять права вимоги про
застосування наслідків визнання
правочину недійсним відповідно до
статті 216 Цивільного кодексу України,
зокрема вимога щодо повернення всього
одержаного (поставленого) на виконання
визнаного недійсним правочину.

Статтею 216 Цивільного кодексу України
встановлено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 24 травня 2011
року у справі № 13/178-10 визнано недійсним
договір купівлі - продажу цукру № ДКЦ 398
від 07 листопада 2007 року укладений між
ТОВ "ЮВС" та ТОВ "Велетень", у зв'язку із
підписанням вищеназваного договору з
боку ТОВ "Велетень" не уповноваженою
особою.

Відповідач зазначає, що вищезазначеною
постановою, якою визнано недійсним
договір купівлі - продажу, також
встановлено підписання не
уповноваженою особою видаткової
накладної № ЮВ 0002760 від 07 листопада 2007
року, у зв'язку з чим вважає, що ця
накладна не може бути належним доказом
здійснення поставки цукру за визнаним
недійсним договором. Відповідач
наголошує, що будь - які докази того, що
поставка 30 тонн цукру здійснювалась
саме за визнаним недійсним договором №
ДКЦ 398 від 07 листопада 2007 року відсутні.

Проте, як убачається із матеріалів
справи (т. 1 а.с. 10), у видатковій
накладній № ЮВ 0002760 від 07 листопада 2007
року міститься посилання на отримання
30 тонн цукру ТОВ "Велетень" в особі
Короткого Н.М., який діє на підставі
довіреності ЯНФ № 267480 від 07 листопада
2007 року за договором № ДКЦ 398 від 07
листопада 2007 року.

Згідно довіреності № ЯНФ 267480 від 07
листопада 2007 року, Короткий Н. М. був
уповноважений ТОВ «Велетень» на
отримання 30 т цукру (т. 1 а.с.57).

Посилання відповідача на те, що
довіреність не є доказом отримання
товару по Договору № ДКЦ 398 від 07
листопада 2007 року є необґрунтованими,
оскільки спростовуються даними
накладної, в якій зазначено про те, що
Короткий Н.М. отримав товар саме на
підставі довіреності № ЯНФ 267480 від 07
листопада 2007 року та на виконання умов
договору № ДКЦ 398 від 07 листопада 2007
року.

Таким чином, виходячи з приписів статті
216 Цивільного кодексу України,
необхідною умовою для застосування
наслідків недійсності правочину є
наявність доказів виконання
зазначеного правочину сторонами.

Такими доказами є: накладна № ЮВ 0002760 та
довіреність на отримання товару №ЯНФ
267480 від 07 листопада 2007 року.

Крім того, судом першої інстанції було
правомірно зазначено, що інші судові
справи не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки, як роз'яснено у п. 2.6.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від 26
грудня 2011 року «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» та у відповідності
до статті 35 Господарського
процесуального кодексу України,
преюдиціальне значення процесуальним
законом надається саме обставинам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), а не правовій оцінці таких
обставин, здійсненій іншим судом.

До того ж, предметом дослідження інших
справ, зокрема справи № 13/148-10, був
договір про відступлення права вимоги
від 10 січня 2008 року, проте в даному
спорі ТОВ "ЛеСтар" має право вимоги з
ТОВ «Велетень» за договором
відступлення права вимоги від 04
листопада 2008 року.

Колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції правомірно не застосував до
даних правовідносин положення статей
256-267 Цивільного кодексу України,
оскільки недійсність договору
купівлі-продажу цукру було встановлено
за судовим рішення у 2011 році, а позивач
звернувся до суду за захистом своїх
порушених прав у жовтні 2013 року, то
загальний трирічний строк позовної
давності не настав, а тому і підстави
для застосування позовної давності
відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Згідно з частиною 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України, обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частинами 1-2 статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Доводи апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Велетень»
не спростовують висновків
Господарського суду Сумської області,
викладених у рішенні від 09 вересня 2014
року у справі № 920/2159/13.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України, судова
колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 09 вересня 2014 року у справі
№ 920/2159/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 17.11.2014 р.

Головуючий суддя
Камишева Л.М.

Суддя
Івакіна В.О.

Суддя
Пелипенко Н.М.