м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24390/14 25.11.14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю
"Столиця-Інвест-Сервіс"

до публічного акціонерного
товариства "Київський холодокомбінат
№2"

про стягнення 449 826,33 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача - Тараканов О.М.(дов. від
20.11.2014)

Від відповідача: Петечела М.В.(дов. від
04.11.2014)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості у зв"язку з неналежним
виконанням умов договору про поворотну
фінансову допомогу № 24/07 від 24.07.2012 у
розмірі 449 826,33 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 10.11.2014 порушено провадження у
справі №910/24390/14 та призначено до
розгляду на 25.11.2014.

Представник позивача з'явився в судове
засідання 25.11.2014, надав пояснення по
суті справи, позовні вимоги підтримав
та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання 25.11.2014 також з'явився,
заперечень проти наявності
заборгованості перед позивачем не
подав, проте просив суд відмовити в
задоволенні позову у зв'язку зі
скрутним фінансовим становищем.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судовому засіданні складено
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вислухавши думку представників
позивача та відповідача, Господарський
суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

24.07.2012 між товариством з обмеженою
відповідальністю
«Столиця-Інвест-Сервіс» (надалі -
сторона 1 або позивач) та публічним
акціонерним товариством «Київський
холодокомбінат №2» (надалі - сторона 2
або відповідач) було укладено договір
№ 24/07 поворотної фінансової допомоги
(надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору за цим
Договором Сторона 1 передає у власність
Стороні 2 грошові кошти в розмірі,
установленому Договором, а Сторона2
зобов'язується повернути їх Стороні 1.

Згідно розділу 2 договору сума допомоги
за Договором становить 420 000,00 грн.
(чотириста двадцять тисяч гривень 00
копійок). За цим Договором проценти не
нараховуються та не сплачуються.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що
строк повернення допомоги - до 01.08.2013.

Відповідно до розділу 5 договору
відповідач зобов'язаний повернути
позивачу суму допомоги (або
неповернену її частину в разі
дострокового погашення частини
допомоги) в останній день строку,
встановленого в п. 4.1 цього Договору.

Сума допомоги підлягає поверненню
шляхом її перерахування на поточний
рахунок позивача.

Днем повернення допомоги (її частини)
вважається день зарахування суми
допомоги (її частини) на поточний
рахунок позивача.

Як свідчать матеріали справи позивачем
було передано у власність відповідача
кошти в сумі 420 000,00 грн., а відповідач
зобов'язався повернути зазначену суму
до 01.08.2013. Дані обставини
підтверджуються самим Договором та
платіжним дорученням № 417 від 24.07.2014
(копії в матеріалах справи).

Додатковою угодою до Договору № 1 від
01.08.2013 строк повернення фінансової
допомоги Сторонами було продовжено до
01.08.2014 включно.(копія в матеріалах
справи).

Проте, станом на день розгляду справи
відповідачем грошові кошти не було
повернуто, чим було порушено п. 1.1, 4.1, 5.1,
6.1, 6.2 Договору та завдано шкоди
майновим інтересам позивача на
загальну суму 420 000,00 грн. (основне
зобов'язання). Вказане підтверджується
актом звірки взаєморозрахунків від
29.10.2014 між позивачем та відповідачем
(копія в матеріалах справи).

Отже, судом встановлено, що в порушення
умов договору відповідач в обумовлений
договором строк не повернув суму
позики в розмірі 420 000,00 грн. і станом на
день розгляду справи дана
заборгованість існує.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Відповідно до статті 239 ЦК України
правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляє.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів(суми позики), або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Частиною 3 статті 1049 встановлено, що
позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Частина 1 ст.1050 ЦК України зазначає, що
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу.

Отже, факт наявності боргу у
відповідача перед позивачем в сумі 22 944
457,27 грн. належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, а відтак,
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача основного боргу в сумі 420
000,00 грн. визнаються судом
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних в сумі 3072,33 грн. та
інфляційні збитки в сумі 15 540,00 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача, 3% річних
становлять 3072,33 грн., інфляційні збитки
- 15 540,00 грн. В цій частині суд
задовольняє позовні вимоги.

Крім того позивач просить стягнути з
відповідача штраф у розмірі 0,03% від
суми заборгованості за кожен день
прострочки платежу в у відповідності з
п. 6.1 договору.

Проте суд зазначає, що за своїми
ознаками вказані санкції є не штрафом,
а пенею, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК
України штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання, а пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Статтею 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені не може
перевищувати подвійну облікову ставку
Національного Банку, що діяла в період,
за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Оскільки відповідач не погасив
заборгованість, яка у нього утворилась
перед позивачем за поставлений товар,
останній нарахував відповідачеві пеню
на підставі пункту 6.1. договору, яка
складає 11 214,00 грн.

Отже, згідно з розрахунком позивача
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача пеня в сумі 11 214,00 грн.
З цією сумою суд погоджується, так як
позивачем вона розрахована
арифметично вірно.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про задоволення в повному
обсязі позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з
відповідача на користь позивача
стягуються понесені позивачем витрати
по сплаті судового збору.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. 4, 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України,
господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою
відповідальністю
"Столиця-Інвест-Сервіс" задовольнити
повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Київський холодокомбінат
№2"(03039, м. Київ, Голосіївський район,
вул. Голосіївська, буд. 13, ) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю
"Столиця-Інвест-Сервіс" (01021, м. Київ,
Печерський район, вул. М.Грушевського,
буд. 28/2, н.п. № 43, )
основний борг в сумі 420 000 (чотириста
двадцять тисяч) грн. 00 коп., пеню в сумі 11
214(одинадцять тисяч двісті
чотирнадцять) грн. 00 коп., 3% річних в
сумі 3072(три тисячі сімдесят дві) грн. 33
коп., інфляційні збитки в сумі 15
540(п'ятнадцять тисяч п'ятсот сорок) грн.
00 коп., 8 996(вісім тисяч дев'ятсот
дев'яносто шість) грн. 54 коп. судового
збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Рішення може бути оскаржене у
десятиденний термін в порядку,
визначеному законодавством України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
28.11.2014