м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/16998/14 28.10.14

За позовомКонцерну
"Військторгсервіс"ДоТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Український консервний
дім"простягнення 23 197,62 грн.Суддя
Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Києнко Я.Г. - заступник
начальника юридичного відділу, від
відповідача:Волтарніст М.О. -
представник за довіреністю,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Концерн "Військторгсервіс" (надалі -
Концерн) звернувся до господарського
суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
консервний дім" (надалі - ТОВ
"Український консервний дім") про
стягнення заборгованості у розмірі 23
197,62 грн., з яких: 18 161,28 грн. - основний
борг; 2 106,53 грн. - пеня; 739,00 грн. - 3 %
річних; 1 848,28 грн. - інфляційні втрати;
265,09 грн. - борг за відшкодування
комунальних послуг; 34,86 грн. - пеня за
несвоєчасну сплату комунальних послуг;
7,72 грн. - 3 % річних; 34,86 грн. - інфляційні
втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що ним на підставі укладеного
з відповідачем Договору зберігання
№13-26-122-ВМ від 01.07.2013 р. було надано
послуги, які відповідачем оплачені не
були, у зв'язку з чим у відповідача
перед позивачем виникла
заборгованість за надані послуги в
розмірі 18 161,28 грн. та заборгованість за
відшкодування комунальних послуг в
розмірі 265,09 грн. Враховуючи
невиконання відповідачем зобов'язань
по оплаті за Договором, позивачем
нараховано пеню, 3 % річних та
інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 14.08.2014 р. порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
26.09.2014 р.

26.09.2014 р. представником відповідача на
виконання вимог ухвали суду від 14.08.2014
р. через загальний відділ суду було
подано документи.

В судовому засіданні 26.09.2014 р. за згодою
сторін оголошено перерву до 08.10.2014 р.

08.10.2014 р. представником відповідача
через загальний від суду було подано
клопотання про витребування у позивача
акту звірки.

Представник позивача в судове
засідання 08.10.2014 р. з'явився, позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання 08.10.2014 р. з'явився, подав
клопотання про продовження строку
вирішення спору на 15 днів.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 08.10.2014 р., клопотання
відповідача про витребування у
позивача акту звірки та про
продовження строку вирішення спору на
15 днів задоволено та відкладено
розгляд справи до 24.10.2014 р.

24.10.2014 р. представником відповідача
через загальний від суду в порядку п. 1
ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України було подано клопотання
про визнання недійсним договору
зберігання №13-26-122-ВМ від 01.07.2013 р. Крім
того, представником відповідача було
подано відзив на позовну заяву згідно
змісту якого проти позовних вимог
заперечує та просить в їх задоволенні
відмовити в повному обсязі.

Представник позивача в судове
засідання 24.10.2014 р. з'явився, позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
надав додаткові документи для
долучення їх до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове
засідання 24.10.2014 р. з'явився, проти
позовних вимог заперечив та просив
залишити їх без задоволення.

В судовому засіданні 24.10.2014 р. було
оголошено перерву до 28.10.2014 р.

В судове засідання 28.10.2014 р. представник
позивача з'явився, подав письмове
заперечення на відзив відповідача
згідно змісту якого позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та просить
їх задовольнити. Крім того, представник
відповідача в судовому засіданні
пояснив, що під час виготовлення
позовної заяви представником було
допущено арифметичну помилку у
визначенні суми позовних вимог та
просить вважати правильною суму 23 197,62
грн. про що також наголошено у
вищевказаному запереченні на відзив.

Представник відповідача в судове
засідання 28.10.2014 р. з'явився, проти
позову заперечує та просить відмовити
в його задоволенні.

В судовому засіданні 28.10.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2013 р. між Концерном
(балансоутримувач) та ТОВ "Український
консервний дім" (корисувач) укладено
Договір зберігання №13-26-122-ВМ (далі -
Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору
балансоутримувач надає, а користувач
приймає за плату в тимчасове
користування робоче місце для
зберігання і торгівлі продовольчими та
непродовольчими товарами, оснащене
необхідними засобами, в приміщенні, що
знаходиться за адресою: 03151, м. Київ, вул.
Молодогвардійська, 28-А, літ. С. Загальна
площа об'єктів встановить 221 кв.м. (п. 1.2
Договору).

Згідно п. 2.1 Договору передавання
предмета договору здійснюється
балансоутримувачем не пізніше
наступного дня після підписання цього
договору за відповідним актом,
скріпленим підписами сторін. З моменту
підписання акту приймання - передачі
починається обчислення строку
договору. Об'єкт найму вважається
поверненим балансоутримувачу з часу
підписання сторонами Акта приймання -
передачі про фактичне повернення
об'єкту найму (п. 2.2 Договору).

Розмір плати за користування об'єктом
становить 8040 грн. з урахуванням ПДВ 1340
грн., та перераховується користувачем
до 15 числа кожного місяця на
розрахунковий рахунок
балансоутримувача (п. 3.1 Договору).

Пунктом 3.2 Договору визначено, що
вартість комунальних послуг
відшкодовується щомісяця користувачем
на розрахунковий рахунок
балансоутримувача протягом 5 робочих
днів з дня отримання рахунку
користувачем.

Відповідно до п. 4.1.2 Договору
користувач зобов'язується своєчасно, і
в повному обсязі сплачувати
балансоутримувачу плату встановлену в
розділі 3 цього договору.

Балансоутримувач має право вимагати
від користувача своєчасної сплати за
користування об'єктом та комунальні
послуги, згідно розділу 4 цього
договору (п. 4.4.2 Договору).

Договір вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та скріплення печатками
сторін і діє до 30 квітня 2016 року (п. 6.1
Договору).

14.03.2014 р. у зв'язку зі збільшенням
обсягів майна, що передається
позивачем сторонами було укладено
Додаткову угоду до Договору зберігання
згідно п. 1 якої сторони дійшли згоди, п.
1.1 та п. 3.1 Договору викласти в наступній
редакції:

1.1. Користувач передає майно
балансоутримувачу в наступному місці:
03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 28-А,
в будівлі на першому поверсі за літерою
"С", в нежитловому приміщенні, в якому
займана майном площа становить 65 кв.м.
відповідно до Акту приймання - передачі
майна.

3.1. Користувач оплачує
балансоутримувачу послуги зі
зберігання в наступних порядку,
розмірах і в строки: 2 600,00 грн., включно з
ПДВ - 520,00 грн. за календарний місяць, до
15 числа кожного поточного місяця. Форма
оплати - готівкові кошти або переказ на
рахунок: Концерн "Військторгсервіс",
, р/р 0094 в ПАТ
"Укрсоцбанк", МФО 300023, м. Київ.

На виконання умов Договору сторонами
29.07.2013 р. було підписано акт
прийому-передачі №7-68ПР до Договору
зберігання, відповідно до якого ТОВ
"Український консервний дім" надає, а
Концерн "Військторгсервіс" приймає та
надає на робочому місці для зберігання
продовольчих та непродовольчих
товарів в нежитловому приміщенні, за
адресою: 03151, м. Київ, вул.
Молодогвардійська, 28-А, літ. С, площею 221
кв.м. у відповідності до умов Договору,
згідно наданого користувачем опису
майно.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем у період з липня 2013 р. по
липень 2014 р. було надано відповідачу
послуги зі зберігання на суму 77 001,28 грн.

Проте, як зазначає позивач,
відповідачем вартість наданих
позивачем послуг було оплачено
частково у розмірі 58 840,00 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано доказів того, що
на виконання умов Договору ним були
повністю проведені розрахунки з
позивачем.

Враховуючи, що позивачем було надано
послуги на суму 77 001,28 грн., а
відповідачем сплачено 58 840,00 грн., сума
вартості неоплачених позивачем послуг
склала 18 161,28 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України та ст. 173 Господарського
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 статтею 11 Цивільного кодексу
України визначено, що однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договір.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Цивільного
кодексу України сторони мають право
врегулювати у договорі, який
передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу
України сторони в договорі можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Згідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу
України сторони мають право укласти
договір, в якому містяться елементи
різних договорів (змішаний договір). До
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.

Дослідивши Договір зберігання
№13-26-122-ВМ від 01.07.2013 р., укладений
сторонами, суд прийшов до висновку про
те, що за своєю правовою природою
вказаний договір є змішаним договором,
який містить елементи договору про
надання послуг та елементи договору
зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України, за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу
України за договором зберігання одна
сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати річ, яка передана їй другою
стороною (поклажодавцем), і повернути
її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно ст. 526 Цивільного кодексу
України та ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно із п. 3.1 Договору в редакції
Додаткової угоди від 14.03.2014 р.
користувач оплачує балансоутримувачу
послуги зі зберігання в наступних
порядку, розмірах і в строки: 2 600,00 грн.,
включно з ПДВ - 520,00 грн. за календарний
місяць, до 15 числа кожного поточного
місяця.

В матеріалах справи містяться
рахунки-фактури та претензія №10/1334 від
11.06.2014 р., з якою позивач звертався до
відповідача.

Судом встановлено, що зобов'язання по
оплаті наданих позивачем послуг у
термін встановлений п. 3.1 Договору в
редакції Додаткової угоди від 14.03.2014 р.,
відповідачем не виконано, у зв'язку з
чим суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення з відповідача суми боргу за
надані позивачем послуги зберігання в
розмірі 18 161,28 грн.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідача
заборгованості за відшкодування
комунальних послуг в розмірі 265,09 грн.
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що
вартість комунальних послуг
відшкодовується щомісяця користувачем
на розрахунковий рахунок
балансоутримувача протягом 5 робочих
днів з дня отримання рахунку
користувачем.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
із сторін повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оскільки, позивачем не надано належних
доказів на підтвердження понесення
позивачем витрат пов'язаних із
зберіганням майна (витрати на
електроенергію, вивіз твердих
відходів), то позовні вимоги в частині
стягнення заборгованості за
відшкодування комунальних послуг в
розмірі 265,09 грн. задоволенню не
підлягають.

Посилання відповідача на відсутність
акту приймання-передачі, а як наслідок
неможливість встановлення дати
обчислення строку договору та дати з
якої має нараховуватись плата за
користування приміщенням судом не
приймається оскільки в матеріалах
справи містяться Акт прийому-передачі
до Договору зберігання, який
підписаний позивачем та відповідачем
та скріплений їх печатками, що
спростовує наведене твердження
представника відповідача.

За своєю правовою природою вимоги про
стягнення пені, 3% річних та інфляційних
втрат за порушення грошового
зобов'язання є похідними вимогами від
вимоги про стягнення заборгованості.

Оскільки позивачем не доведено
наявності заборгованості відповідача
за відшкодування комунальних послуг в
розмірі 265,09 грн., вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача пені в
розмірі 34,86 грн., 3 % річних в розмірі 7,72
грн., індексу інфляції в розмірі 34,86
грн., які нараховані позивачем за
несвоєчасну оплату заборгованості за
комунальні послуги задоволенню не
підлягають.

У зв'язку із невиконанням відповідачем
грошового зобов'язання по оплаті
наданих позивачем послуг зберігання
майна позивач, просить суд стягнути з
відповідача 3 % річних в розмірі 739,00
грн., пеню в розмірі 2 106,53 грн., індекс
інфляції в розмірі 1 848,28 грн., які
нараховані позивачем на суму
заборгованості по наданим послугам зі
зберігання майна.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частинами 1 та 2 ст. 612 Цивільного
кодексу України визначено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

Як визначено частиною 2 статті 625
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Отже, позивач має право вимагати сплату
боргу з урахуванням індексу інфляції
та трьох процентів річних, що є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредитору.

Суд перевірив та погоджується з
наданими позивачем розрахунками 3%
річних та індексу інфляції, а тому
вимоги позивача про стягнення 3% річних
у розмірі 739,00 грн. та індексу інфляції в
розмірі 1 848,28 грн. підлягають
задоволенню.

Також, позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача пені в розмірі
2 106,53 грн.

У частині першій статті 546 Цивільного
кодексу України зазначено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(частини перша і третя статті 549 ЦК
України).

Відповідно до п. 5.2 Договору за
несвоєчасне або неповне проведення
грошових розрахунків, що встановлені в
розділі 3 цього договору користувач
зобов'язаний сплатити
балансоутримувачу пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
несплаченої суми за кожний день
прострочення.

За приписом частини шостої статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Позивачем здійснено розрахунок пені
виходячи з розміру подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

За перерахунком суду розмір пені склав
1 357,81 грн., у зв'язку з чим вимоги
позивача в частині стягнення з
відповідача пені в розмірі 2 106,53 грн.
підлягають частковому задоволенню в
розмірі 1 357,81 грн.

Клопотання відповідача про вихід суду
за межі позовних вимог на підставі п. 1
ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України залишено судом без
задоволення, оскільки законних підстав
для визнання спірного договору
недійсним під час розгляду даної
справи встановлено не було. До того ж,
Договір зберігання №13-26-122-ВМ від 01.07.2013
р. не є пов'язаним з предметом спору
договором, а є, власне, договором, з
приводу якого виник спір. Крім того,
визнання правочину недійсним на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України є
правом, проте не обов'язком суду.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог та
стягнення з ТОВ "Український
консервний дім" на користь Концерну
"Військторгсервіс" заборгованості у
розмірі 18 161,28 грн., пені у розмірі 1 357,81
грн., 3% річних у розмірі 739,00 грн. та
індексу інфляції в розмірі 1 848,28 грн.

В задоволенні позову в частині
стягнення комунальних послуг в розмірі
265,09 грн., пені в розмірі 34,86 грн., 3 %
річних в розмірі 7,72 грн., індексу
інфляції в розмірі 34,86 грн., які
нараховані позивачем за несвоєчасну
оплату заборгованості за комунальні
послуги необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
сторін пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Концерну
"Військторгсервіс" задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
консервний дім" (03148, м. Київ, вул. Якуба
Коласа, 1-б, кв. 35; ідентифікаційний код
36477060) на користь Концерну
"Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул.
Молодогвардійська, 28-А;
ідентифікаційний код 33689922) основний
борг у розмірі 18 161 (вісімнадцять тисяч
сто шістдесят одна) грн. 28 коп., пеню у
розмірі 1 357 (одна тисяча триста
п'ятдесят сім) грн. 81 коп., 3% річних у
розмірі 739 (сімсот тридцять дев'ять) грн.
00 коп., індекс інфляції в розмірі 1 848
(одна тисяча вісімсот сорок вісім) грн.
28 коп. та судовий збір у розмірі 1 741
(одна тисяча сімсот сорок одна) грн. 05
коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 03.11.2014 р.

Суддя
Ю.О. Підченко