ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.11.2014 Справа № 920/1611/14

За позовом: В.о. прокурора м. Суми, м.
Суми

до відповідачів: 1) Сумської міської
ради, м. Суми

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Суми

про визнання договору недійсним

Суддя В.Л.Котельницька

Представники сторін:

від позивача - Л.С.Кулинич (посв. № 012848)

від 1-го відповідача - Т.М.Кузченко
(довіреність № 273/02.02.02.-17 від 10.02.2014)

від 2-го відповідача - не прибув

За участю секретаря судового засідання
- І.М.Петрович

Суть спору: прокурор звернувся до
господарського суду із позовною
заявою, поданою в інтересах держави,
відповідно до якої просить суд визнати
недійсним договір № 075/12 для
встановлення особистого строкового
сервітуту на користування місцем для
розташування тимчасової споруди у м.
Суми, укладений між відповідачами у
справі; зобов'язати другого
відповідача звільнити і повернути у
комунальну власність земельну ділянку
загальною площею 9 кв.м, розташовану в
районі кадетського корпусу у м. Суми
відповідно до проектної документації.

Перший відповідач у поданому до суду
відзиві на позовну заяву проти вимог
прокурора заперечує та зазначає, що при
укладанні спірного договору ним не
порушувались вимоги цивільного
законодавства щодо встановлення
сервітуту.

Від другого відповідача відзив на
позов не надходив, представник другого
відповідача в судове засідання не
прибув, однак надіслав до суду
клопотання від 17.11.2014 (вхідний
реєстраційний № 14802), у якому другий
відповідач просить покласти судові
витрати на першого відповідача,
оскільки спір виник з вини останнього.

Від прокуратури до суду надійшли
письмові пояснення № 120-9738вих14 від
04.11.2014 стосовно відзиву першого
відповідача, у яких, зокрема,
зазначається, що відповідачами при
укладанні оспорюваного договору були
порушені вимоги цивільного
законодавства, що регулюють
встановлення сервітуту.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представника 1-го відповідача та
оцінивши надані докази, суд встановив:

Згідно ст. 29 Господарського
процесуального кодексу України
прокурор бере участь у розгляді справ
за його позовами, а також може вступити
за своєю ініціативою у справу, порушену
за позовом інших осіб, на будь-якій
стадії її розгляду для представництва
інтересів громадянина або держави.

У разі прийняття господарським судом
позовної заяви, поданої прокурором в
інтересах держави в особі органу,
уповноваженого здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах,
зазначений орган набуває статусу
позивача. У разі прийняття
господарським судом позовної заяви,
поданої прокурором в інтересах
держави, в якій зазначено про
відсутність органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, або про відсутність у
такого органу повноважень щодо
звернення до господарського суду,
прокурор набуває статусу позивача.

Суд дійшов висновку, що з матеріалів
справи вбачаються правові підстави для
звернення прокурора з позовною заявою
як позивача.

Рішенням виконавчого комітету
Сумської міської ради № 155 від 12.04.2012
ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл на розміщення
тимчасових споруд (літнього
майданчику) для здійснення
підприємницької діяльності на
території м. Суми. Пунктом 3 вказаного
рішення зазначеного вище суб'єкта
господарювання зобов'язано звернутися
до Управління архітектури та
містобудування Сумської міської ради
для укладення договору про
встановлення особистого строкового
сервітуту на користування місцем для
розташування тимчасової споруди в м.
Суми.

У подальшому, 23.04.2012, міська рада з ФОП
ОСОБА_1 уклала договір № 075/12 про
встановлення особистого строкового
сервітуту на користування місцем для
розташування тимчасової споруди в м.
Суми.

Відповідно до п. 1.1. договору Сумська
міська рада (власник) та ФОП ОСОБА_1
(сервітуарій) домовились на
встановлення особистого строкового
сервітуту на територію прибережної
захисної смуги р. Псел загальною площею
9 кв.м в районі кадетського корпусу в м.
Суми, на якій буде розміщуватись
тимчасова споруда для провадження
підприємницької діяльності.

Пунктом 2.2 договору визначено, що
сервітуарій має право на строкове
користування територією міської ради
терміном на 5 років.

Суд погоджується з прокурором, що
даний договір укладено з порушенням
вимог чинного законодавства України з
огляду на наступне:

Так, поняття, зміст та підстави
встановлення і припинення земельного
сервітуту визначені главою 32
Цивільного кодексу України (ст.ст. 401-406)
та главою 16 Земельного кодексу України
(ст.ст. 98-102).

Відповідно до ч. 1 ст. 401 Цивільного
кодексу України право користування
чужим майном (сервітут) може бути
встановлене щодо земельної ділянки,
інших природних ресурсів (земельний
сервітут) або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом.

Частиною 1 ст. 404 Цивільного кодексу
України визначено, що право
користування чужою земельною ділянкою
або іншим нерухомим майном полягає у
можливості проходу, проїзду через чужу
земельну ділянку, прокладання та
експлуатації ліній електропередачі,
зв'язку і трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорації тощо.

Згідно ст. 98 Земельного кодексу України
право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).

Види права земельного сервітуту
визначає ст. 99 Земельного кодексу
України. Вимагати встановлення
земельних сервітутів можуть тільки
власники або землекористувачі
земельних ділянок.

Порядок встановлення земельних
сервітутів встановлений ст. 100
Земельного кодексу України.

Таким чином, ініціатором встановлення
земельного сервітуту може бути власник
або користувач земельної ділянки, який
потребує використання суміжної
(сусідньої) земельної ділянки, щоб
усунути недоліки своєї ділянки,
обумовлені місцем розташування або
природним становищем.

Враховуючи викладене, суб'єкт
господарювання, якому надано дозвіл на
розміщення тимчасової споруди не може
бути суб'єктом правовідносин, що
виникають з приводу встановлення
земельного сервітуту.

Згідно із ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Правочин має вчинятися у
формі, встановленій законом. Правочин
має бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що ним
обумовлені.

Визнання правочину недійсним є
одним із способів захисту права, який
застосовується судом у випадках,
визначених цивільним законодавством
(ст.16 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення його
сторонами вимог, які встановлені ч. 1-3, 5
та 6 ст. 203 ЦК України (ст. 215 ЦК України).

З аналізу норм матеріального права,
яким регулюються правовідносини з
встановлення сервітуту, вбачається, що
сервітут на земельну ділянку
встановлюється за домовленістю між
власниками (користувачами) земельних
ділянок (з метою усунення недоліків
земельних ділянок задля задоволення
потреб, які не можуть бути задоволені
іншим способом).

Твердження 1-го відповідача, що
оспорюваний договір не встановлює
земельного сервітуту, оскільки його
предметом є особистий строковий
сервітут, судом до уваги не
приймається, оскільки в п. 1.2 даного
договору зазначено, що об'єктом
особистого строкового сервітуту за
даним Договором є територія в м. Суми,
прибережна захисна смуга р.Псел в
районі кадетського корпусу, відповідно
до проектної документації, площею 9
кв.м, розташування та межі якої
зазначено в Додатку до цього Договору.

Фактично правовідносини між
відповідачами мають характер
правовідносин щодо оренди земельної
ділянки, отже в даному випадку
вбачаються ознаки удаваного правочину
з огляду на ст. 235 Господарського
кодексу України, п.1 якої визначено, що
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги є правомірними,
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

На підставі ст. ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору в сумі
2436 грн. 00 коп. в доход держбюджету суд
покладає на першого відповідача,
оскільки спір виник з вини саме першого
відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 203, 215, 401, 402, 404 Цивільного
кодексу України, статтями 98-100
Земельного кодексу України, статтями 44,
49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір № 075/12
від 21.05.2012 про встановлення особистого
строкового сервітуту на користування
місцем для розташування тимчасової
споруди, укладений між Сумською
міською радою (40000, м. Суми, пл.
Незалежності, 2) та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (40000, АДРЕСА_1; ІПН
НОМЕР_1).

3. Зобов'язати фізичну особу -
підприємця ОСОБА_1 (40000, АДРЕСА_1; ІПН
НОМЕР_1) звільнити та повернути у
комунальну власність земельну ділянку
загальною площею 9 кв.м, розташовану в
районі кадетського корпусу у м. Суми
відповідно до проектної документації.

4. Стягнути з Сумської міської ради
(40000, м. Суми, пл. Незалежності, 2; ) в доход державного бюджету
(рахунок 3002, МФО 837013, ,
отримувач УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001)
судовий збір в сумі 2436 грн. 00 коп.

5. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.11.2014.

Суддя
В.Л.Котельницька