Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "24" листопада 2014 р.
Справа № 906/1384/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Янковська Н.О -
довіреність від 26.12.2013р.;

від відповідача: Лічний С.В. -
довіреність від 24.01.2014р.;

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Житомиробленерго" (м. Житомир)

до Комунального підприємства
"Житомирводоканал" Житомирської
міської ради

про стягнення 8 593 954,72 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 8 593 954,72грн., з
яких: 7 093 338,19грн. - борг за активну
електроенергію, 111 802,31грн. - 3% річних, 479
474,41грн. - пеня, 909 339,81грн. - інфляційні.
Витрати по сплаті судового збору
просить покласти на відповідача.

В судовому засіданні, що відбувалось
04.11.2014, представник позивача подав
клопотання (а.с.31), відповідно до якого
повідомляє суд, що враховуючи часткове
погашення відповідачем боргу в сумі 5 468
452,06грн., на день розгляду справи за
відповідачем рахується борг за активну
електроенергію в сумі 1 624 886,13грн. В
зв'язку з чим просив суд зменшити
позовні вимоги в частині стягнення 5 468
452,06грн. З врахуванням ст.22 ГПК України
дана заява прийнята судом до розгляду.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав з
врахуванням заяви про зменшення
позовних вимог від 04.11.2014. На виконання
вимог ухвали суду надав довідку про
стан заборгованості відповідача
станом на 24.11.2014.

Представник відповідача подав відзив
на позовну заяву та клопотання про
зменшення штрафних санкцій. Суму
основного боргу визнав, заперечив
проти розрахунку інфляційних
нарахувань.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17.08.2009 між ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" в
особі Житомирського РЕМ
(постачальник/позивач) та КП
"Житомирводоканал" Житомирської
міської ради (споживач/відповідач) був
укладений Договір про постачання
електричної енергії №3, предметом
якого є постачання електричної енергії
згідно умов цього Договору (а.с.8-10).

Додатковою угодою №1 до договору про
постачання електричної енергії від
24.02.2012 сторони визначили, що
розрахунковим періодом вважається
період з 01 числа по останній день
календарного місяця включно (п. 2.2.3
Договору).

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що
остаточний розрахунок повинен
здійснюватися в розмірі фактичного
споживання електричної енергії за
розрахунковий місяць з врахуванням
сальдо на початок місяця не пізніше 5
операційних днів з дня отримання
рахунку, включаючи день його отримання,
для споживачів, які оплачують
електричну енергію самостійно.

Строк дії Договору відповідно до п. 10.1 -
укладається на строк до 31 грудня
поточного року, набирає чинності з дня
його підписання та вважається щорічно
продовженим, якщо за місяць до
закінчення строку не буде заявлено
однією із сторін про відмову від цього
Договору або його перегляд.

Факт належного виконання позивачем
своїх договірних зобов'язань за
спірний період з 01.02.2014 року до 01.05.2014
року підтверджується рахунками за
активну електроенергію за лютий,
березень, квітень 2014 року (а.с.12-14);
звітами відповідача про використану
електроенергію та актом про
використану електроенергію за період
лютий-березень 2014 року (а.с.15-18).

Проте, відповідач свої зобов'язання
щодо своєчасної оплати за отриману
електроенергію вчасно та в повному
обсязі не виконав, у результаті чого
станом на день звернення до суду у
нього утворилась заборгованість перед
позивачем за активну електричну
енергію в сумі 7 093 338,19грн., з
врахуванням заяви про зменшення
позовних вимог - 1 624 886,13грн.

Крім основного боргу позивач просить
стягнути з відповідача 909 339,81грн. -
інфляційних, 111 802,31грн. - 3% річних та 479
474,41грн. пені.

Не проведення відповідачем
розрахунків за надані послуги стало
приводом для звернення позивача за
захистом порушеного права до суду.

Враховуючи встановлені обставини, суд
дійшов наступних висновків.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку (ст.173 Господарського кодексу
України).

Відповідно до ч.1 ст.275 Господарського
кодексу України (далі - ГК України), за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.7 ст.276 ГК України оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється відповідно до умов
договору. Договір може передбачати
попередню оплату, планові платежі з
наступним перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про задоволення позову в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача 1 624 886,13грн. боргу за
активну електроенергію.

Відповідно до ст.ст. 525 і 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Позивач на підставі ст. 625 ЦК України
також просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 909 339,81грн. -
інфляційних та 111 802,31грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних (а.с.21),
суд вважає його правильним і таким, що
відповідає вимогам діючого
законодавства.

Перевіривши здійснені позивачем
нарахування інфляційних за
несвоєчасну оплату за спожиту
електроенергію, господарський суд
вважає, що правомірним є нарахування
інфляційних в сумі 714 957,07 грн., а саме:

- за березень 2014 року на суму
заборгованості 2200225,57грн. в розмірі
72607,44грн.;

- за квітень 2014 року на суму
заборгованості 4898053,47грн. в розмірі
186126,03грн.;

- за травень 2014 року на суму
заборгованості 8882600,85 грн. в розмірі
88826,01грн.;

- за червень -вересень 2014 року на суму
заборгованості 7093338,19 грн. в загальному
розмірі 367397,59грн., всього 714957,07грн.

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача інфляційних за
несвоєчасну оплату спожитої
електроенергії підлягають частковому
задоволенню в сумі 714 957,07грн. У
задоволенні позову в частині стягнення
194 382,74грн. інфляційних суд відмовляє.

Крім суми основного боргу позивач,
посилаючись на п.4.2.1 Договору, просить
стягнути з відповідача 479 474,41 грн. пені.

Відповідно до п.4.2.1 даного Договору за
внесення платежів, передбачених
пунктами 7.3 цього договору, з
порушенням термінів, визначених
додатком, споживач сплачує
постачальнику пеню за кожний день
прострочення платежу в розмірі, що не
перевищує подвійної ставки НБУ, яка
діяла на момент прострочення платежу.

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Перевіривши здійснені позивачем
нарахування пені, суд вважає їх
правильним і таким, що відповідають
вимогам діючого законодавства і умовам
укладеного договору.

Стосовно клопотання відповідача про
зменшення неустойки суд дійшов
висновку про часткове його
задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ст. 83 ГПК України
господарський суд при прийнятті
рішення вправі у виняткових випадках
зменшувати розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

У пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Суд, враховуючи часткову сплату
відповідачем суми основного боргу, що
відповідач є збитковим підприємством
комунального сектора економіки,
фінансування якого безпосередньо
залежить від субвенцій державного
бюджету місцевим бюджетам та
платіжної дисципліни споживачів,
зокрема населення, а також ту
обставину, що у разі стягнення судом
штрафних санкцій у заявленому
позивачем розмірі збільшиться
збитковість підприємства, що
ускладнить роботу по своєчасному
наданню послуг по водовідведенню та
водопостачанню, очистці води і стоків,
суд зменшує суму нарахованої пені до 50
000,00грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення 1 624 886,13грн. - боргу за активну
електроенергію, 50 000,00грн. - пені,
714957,07грн. - інфляційних та 111 802,31грн. - 3%
річних обґрунтовані, заявлені у
відповідності до вимог чинного
законодавства, підтверджуються
належними доказами, та підлягають
задоволенню. В іншій частині позову суд
відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача
пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,82-85 ГПК України,
господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені, що стягується з
Комунального підприємства
"Житомирводоканал" Житомирської
міської ради на користь Публічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Житомиробленерго" до 50 000,00грн.

3. Стягнути з Комунального підприємства
"Житомирводоканал" Житомирської
міської ради (10000, м. Житомир, вул.
Черняховського, 120, код 03344065)

- на користь Публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Житомиробленерго" (10008, м.
Житомир, вул. Пушкінська, 32/8, код 22048622)
-2501645,51грн., з яких: 1 624 886,13грн. - борг за
активну електроенергію, 50 000,00грн. -
пеня, 714 957,07грн. - інфляційні, 111 802,31грн. -
3% річних, а також 58 622,40грн. сплаченого
судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Повернути з Публічному акціонерному
товариству "Енергопостачальна
компанія "Житомиробленерго" (10008, м.
Житомир, вул. Пушкінська, 32/8, код 22048622) з
Державного бюджету України - 10 570,00грн.
надмірно сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28 листопада 2014
року.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати: 1 - в справу