ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року Справа № 916/271/14
Вищий господарський суд України в
складі колегії суддів:

Овечкін В.Е. - головуючого, Чернов Є.В.,
Цвігун В.Л.розглянув касаційну
скаргуЛьвівського міського центру
зайнятостіна постановуОдеського
апеляційного господарського суду від
17.06.2014 рокуу справі№ 916/271/14
господарського суду Одеської
областіза позовомЛьвівського міського
центру зайнятостідоПриватного
підприємства
"Будрембізнес"простягнення коштівВ С Т
А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Одеської
області від 11 квітня 2014 р. (суддя
Панченко О.Л.) у задоволені позову було
відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивачем не
доведено наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
завданою шкодою та діями відповідача,
тому відсутні підстави для задоволення
позовних вимог.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 17 червня 2014 р.
(судді: Лашина В.В., Єрмілова Г.А.,
Воронюк О.Л.) рішення господарського
суду Одеської області від 11 квітня 2014 р.
залишено без змін.

Відповідач в касаційній скарзі просить
постанову апеляційного господарського
суду та рішення господарського суду
першої інстанції скасувати з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права, прийняти
рішення, яким вимоги позову
задовольнити.

Скаржник доводить, що висновки суду про
відсутність причинно-наслідкового
зв'язку не правомірні, оскільки не
враховано висновок технічного звіту за
результатом технічного обстеження
частини будівлі центру зайнятості, що
примикає до незавершеного будівництва;
невиконання відповідачем заходів з
консервації незавершеного будівництва
призвело до завдання позивачеві
майнової шкоди у вигляді витрат на
виконання робіт по капремонту
підпірної стіни згідно укладених
позивачем договорів та підписаних
актів виконаних робіт.

Сторони, повідомленні про час та місце
розгляду справи відповідно до вимог ст.
1114 ГПК України, правом на участь в
засіданні суду касаційної інстанції не
скористалися.

Вищий господарський суд України,
розглянувши доводи касаційної скарги,
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Позивач доводить порушення свого права
та завдання йому майнової шкоди
внаслідок діяльності відповідача з
будівництва корпусу виробничих
майстерень Львівського центру
професійно-технічної освіти державної
служби зайнятості, оскільки припинення
будівництва без виконання заходів з
консервації незавершеного будівництва
було завдано майнової шкоди на суму 181
859,12 грн., що підтверджується технічним
звітом НДЛ-23 кафедри "Будівельні
конструкції та мости" Національного
університету "Львівська політехніка",
договорами на проектування,
експертизу, авторський та технічний
нагляд, а також договором № 130 від 27.11.2012
р., укладеного між Львівським міським
центром зайнятості та ПП "Орбудсервіс",
щодо виконання робіт з капітального
ремонту підпорної стіни Львівського
міського центру зайнятості по вул. Кн.
Ольги, 122 у м. Львові, актами
прийому-передачі виконаних робіт,
рахунками про сплату.

У відповідності до ст.11 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини; інші юридичні факти.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема:
відновлення становища, яке існувало до
порушення; відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди.

Відповідно до статті 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно до ч. 1 ст. 225 зазначеного Кодексу
до складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Згідно із технічним звітом
науково-дослідної лабораторії № 23
Національного університету "Львівська
політехніка", що зроблений за
результатами технічного обстеження,
було встановлено, що причиною розвитку
тріщин в стінах прибудової до існуючої
будівлі сходової клітки може бути
вимивання ґрунту в сторону від
існуючої будівлі до котловану.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу правопорушення:
протиправної поведінки; збитків;
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та збитками;
вини. За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає. При цьому, на позивача
покладається обов'язок довести
наявність збитків, протиправність
поведінки заподіювача збитків та
причинний зв'язок такої поведінки із
заподіяними збитками.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається в якості своїх
вимог чи заперечень. Докази подаються
сторонами.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 ГПК України).

Суд дійшов правомірного висновку, що
позивачем не доведено належними та
допустимими доказами причини
заподіяння позивачу шкоди внаслідок
дій, бездіяльності відповідача, тому
суди дійшли правильних правових
висновків про відсутність підстав для
покладення відповідальності на
відповідача.

Касаційна інстанція зазначає, що
згідно зі ст.111-7 Господарського
процесуального кодексу України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Суд відхиляє твердження скарги,
оскільки на правильність правових
висновків суду щодо ймовірності
заподіяння шкоди відповідачем та
відсутності підстав вбачати
причинно-наслідковий зв'язок між
шкодою та діями/бездіяльністю
відповідача не впливають, зводяться до
вимог встановити інші обставини
справи, пов'язані з причинами завдання
шкоди, переоцінити встановлені
обставини на які посилається скаржник,
що виходить за межі касаційного
перегляду справи.

З огляду на викладене, твердження
скаржника про порушення норм
матеріального і процесуального права,
слід вважати такими, що не знайшли
свого підтвердження в ході розгляду
справи, правових висновків
господарських судів не спростовують, у
зв'язку з чим підстави для скасування
оскаржуваних рішення та постанови
немає.

Виходячи з викладеного, керуючись
ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 17 червня 2014 р.
та рішення господарського суду
Одеської області від 11 квітня 2014 р. у
справі № 916/271/14 господарського суду
Одеської області залишити без зміни, а
касаційну скаргу - без задоволення.

Головуючий, суддя
В. Овечкін

судді
Є. Чернов

В. Цвігун