м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14974/13 12.11.14

За позовом Комунального підприємства
"Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду"
Солом'янської районної у місті Києві
державної адміністрації

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтелпол"

про стягнення 45 598,66 грн. та повернення
майна

Суддя Пукшин Л.Г

Представники сторін:

від позивача: Дмитренко В.А.-
представник за довіреністю № 155/38 від
20.01.14

від відповідача: Зімін М.В. -
представник за угодою від 07.02.14

В судовому засіданні 12.11.14 в порядку ст.
85 ГПК України, було оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Комунального підприємства "Дирекція з
утримання та обслуговування житлового
фонду" Солом'янської районної у місті
Києві державної адміністрації до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтелпол" про
стягнення 45 598,66 грн. та повернення
майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що по закінченню дії договору
оренди нежитлового приміщення № 653/Ч
від 12.08.2008 відповідач безпідставно
займає спірне нежитлове приміщення,
чим заважає позивачу здійснювати
господарську діяльність у займаному
приміщенні. На пропозицію позивача про
продовження дії договору або
повернення майна за актом
приймання-передачі відповідач ніяким
чином не відреагував. У зв'язку з чим
позивач просить суд виселити
відповідача з нежитлового приміщення,
що знаходиться за адресою: м. Київ, вул.
Мартиросяна, 19 та стягнути 45598,66 грн. за
фактичне використання нежитлового
приміщення.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.08.2013 за вказаним позовом
порушено провадження у справі № 910/14974/13
та призначено розгляд справи на 18.09.2013.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 16.10.13 провадження у справі № 910/14974/13
було зупинено до набрання законної
сили рішеннями суду у справі № 910/13241/13,
що розглядається господарським
судом м. Києва.

18.07.2014 через канцелярію суду від ТОВ
"Інтелпол" надійшло повідомлення про
результати розгляду справи № 910/13241/13 за
позовом ТОВ "Інтелпол" до Департаменту
комунальної власності м. Києва про
зобов'язання укласти договір та
відшкодування завданої шкоди. До
вказаного повідомлення додано копію
постанови Київського апеляційного
господарського суду від 01.04.14 про
часткове задоволення позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтелпол" та
зобов'язання Департаменту комунальної
власності м. Києва укласти протягом 1
календарного місяця договір
купівлі-продажу нежитлових приміщень,
загальною площею 177,2 кв.м. на вул.
Мартиросяна, 9 літ.А в місті Києві в
редакції позивача.

Господарський суд, відповідно до ч.3 ст.
79 ГПК України, поновлює провадження у
справі після усунення обставин, що
зумовили його зупинення.

Ухвалою суду від 20.10.2014 поновлено
провадження у справі № 910/14974/13 та
призначено розгляд справи на 12.11.2014.

У судове за сідання 12.11.2014 з'явилися
представники сторін.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив суд задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача заперечував
проти позову з підстав наведених у
відзиві та просив суд відмовити у
позові повністю.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив.

12 серпня 2008 року між комунальним
підприємством "Дирекція з утримання
та обслуговування житлового фонду"
Солом'янської районної у місті Києві
ради, яке на підставі рішення Київської
міської ради від 23.06.2011 р. № 291/5678, було
змінено на комунальне підприємство
"Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду"
Солом'янської районної у місті Києві
державної адміністрації (надалі -
позивач, орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Інформаційно-аналітична та
інвестиційна фірма «Інтелпол» (надалі -
відповідач, орендар) було укладено
договір № 653/ч оренди нерухомого майна
(нежилих будівель, споруд, приміщень)
комунальної власності територіальної
громади Солом'янського району міста
Києва (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
орендодавець на підставі розпоряджень
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації № 2492 від
29.12.2007р. передає, а орендар приймає в
орендне користування нежитлове
приміщення, що знаходиться за адресою:
м. Київ, вул. Мартиросяна, 19.

Згідно з п. 2.1. договору об'єктом оренди
є: нежитлове приміщення загальною
площею 180,9 кв. м., у тому числі підвал 180,9
кв. м.

Відповідно до п. 3.1 договору за
користуванням об'єктом оренди орендар
сплачує орендодавцю орендну плату,
розрахунок якої здійснюється на
підставі методики розрахунку та
порядку використання орендної плати,
затвердженої рішенням Солом'янською
районною у м. Києві радою від 20.12.2006 № 101
або за результатами конкурсу на право
оренди комунальної власності
визначається за результатами конкурсу
на право оренди об'єкта комунальної
власності. Орендна плата на момент
укладання Договору встановлюється у
розмірі 12% , 15 % від вартості майна і
становить 6 568,69 грн. на місяць.

Розмір орендної плати за кожний
наступний місяць визначається з
урахуванням індексу інфляції за
поточний місяць (п. 3.2. договору).

Крім орендної плати орендар компенсує
орендареві його видатки по платі за
землю у розмірі 383,38 грн (п. 3.5.договору).

01.09.2008 р. сторонами укладено додаткову
угоду до договору оренди, якої внесено
зміни в частині загальної площі об'єкту
оренди - 177,2 кв.м., та відповідно
орендної плати, встановивши орендну
плату у розмірі 6 447,87 грн на місяць,
компенсація плати за землю - 375,54 грн.

Відповідно до п. 3.8. договору орендар
повинен сплачувати орендну плату та
інші платежі незалежно від результатів
господарської діяльності щомісяця, до
1-го числа місяця наступного за звітним,
з урахуванням щомісячного індексу
інфляції.

Орендна плата та інші платежі
передбачені договором сплачуються
орендарем починаючи з дати підписання
сторонами акту прийому-передачі та
нараховується до дати підписання
сторонами акту прийому-передачі при
поверненні об'єкта оренди
орендодавцеві або дати складання акту
державним виконавцем про виселення, на
підставі рішення суду (п. 3.9. договору).

Відповідно до п. 9.1. договору строк дії
договору встановлено з 12.08.2008р. до 12.07.2011
р.

Додатковою угодою від 01.10.2010 р. до
договору оренди внесено зміни в
частині назви орендаря, змінено на
товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтелпол».

Додатковою угодою від 10 жовтня 2011 року
сторонами продовжено строк дії
договору оренди до 31.03.2012 р.

За доводами позивача, після закінчення
терміну дії договору оренди,
відповідач безпідставно використовує
його та не сплачує оренді платежі, за
фактичне використання об'єкту оренди, у
зв'язку з чим у відповідача існує
заборгованість перед позивачем у
розмірі 45 598,66 грн за період з січня 2013
по травень 2013р., з яких 42 298,52 грн -
заборгованість по орендній платі, 1 101,19
грн - пеня та 2 198,95 грн - компенсація
плати за землю. Також позивач просить
суд виселити відповідача із
орендованого приміщення, у зв'язку із
закінченням терміну дії договору.

Відповідач проти позову заперечує з
тих підстав, що позивачем не доведено
факт користування відповідачем
орендованим приміщенням у спірний
період а також зазначаив, що
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014 р. у
справі № 910/13241/13 задоволено позов ТОВ
«Інтелпол» та зобов'язано Департамент
комунальної власності міста Києва
виконавчого органу Київської міської
ради укласти з ТОВ «Інтелпол» договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення, загальною площею 177,2 кв.м.,
яке знаходиться за адресою м. Київ, вул..
Мартиросяна,19.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди)
наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" Орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" однією із істотних умов договору
оренди та основним обов'язком орендаря
є сплата орендних платежів з
урахуванням індексу інфляції.

Статтею 18 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
визначається, що орендар зобов'язаний
вносити орендну плату своєчасно і у
повному обсязі.

Згідно ст. 762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" орендар за користування об'єктом
оренди вносить орендну плату незалежно
від наслідків господарської
діяльності

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України
визначено, що орендна плата - це
фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством. Строки внесення
орендної плати визначаються в
договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що позивач взяті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
надав відповідачеві у тимчасове платне
користування майно на певний строк та
за відповідну плату згідно умов
договору, а відповідач в порушення умов
Договору не сплатив за період з січня
2013 року по травень 2013 року (включно) на
користь позивача орендну плату у
розмірі 42 298,52 грн та плату за землю у
розмірі 2 198,95 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону,
відповідачем належним чином протягом
розгляду справи не було надано
належних доказів по справі на
спростування позовних вимог про
стягнення заборгованості за договором.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості зі сплати орендної
плати у розмірі 42 298,52 грн та плату за
землю у розмірі 2 198,95 грн. є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Також позивачем заявлені вимоги про
стягнення з відповідача пені у розмірі
1 101,19 грн.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу
України передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. (ч. 1
ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 230 ГК України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно з п. 6.2. договору за не своєчасну
сплату орендних платежів передбачених
п.3.1., п. 3.6. договору орендар сплачує на
користь орендодавця пеню у розмірі 0,5
від розміру несплачених орендних
платежів за кожен день прострочення.

Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" встановлено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Перевіривши розрахунки позивача, суд
встановив, що розмір пені становить
суму більшу, ніж заявлено позивачем.
Оскільки, з урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст.
83 ГПК України, суду не надано право
виходити за межі позовних вимог без
відповідного клопотання позивача, то
до стягнення підлягає сума у розмірі,
заявлена позивачем пеня у розмірі 1 101,19
грн.

Крім іншого позивачем заявлені вимоги
про виселення відповідача з нежилого
приміщення загальною площею 177,2 кв.м.,
яке знаходиться за адресою м. Київ, вул..
Мартиросяна,19.

Як вбачається з матеріалів справи
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 01.04.2014 р. у
справі № 910/13241/13 за позовом ТОВ
«Інтелпол» до Департамент комунальної
власності міста Києва виконавчого
органу Київської міської ради про
зобов'язання укласти договір та
відшкодування шкоди, частково
задоволено позов ТОВ «Інтелпол» та
зобов'язано Департамент комунальної
власності міста Києва виконавчого
органу Київської міської ради укласти
з ТОВ «Інтелпол» договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення, загальною площею 177,2 кв.м.,
яке знаходиться за адресою м. Київ, вул.
Мартиросяна,19.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про незалежність судової
влади" від 13.06.2007 р. № 8 передбачено, що
за змістом частини п'ятої статті 124
Конституції України судові рішення є
обов'язковими до виконання на всій
території України і тому вважаються
законними, доки вони не скасовані в
апеляційному чи касаційному порядку
або не переглянуті компетентним судом
в іншому порядку, визначеному
процесуальним законом, в межах
провадження справи, в якій вони
ухвалені. Виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини"
встановлено, що суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду
з прав людини одним з основних
елементів верховенства права є принцип
правової певності, який серед іншого
передбачає, що рішення суду з будь-якої
справи, яке набрало законної сили, не
може бути поставлено під сумнів (див.
рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v.
Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v.
Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України "Про
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року та
юрисдикцію Європейського суду з прав
людини" від 18.11.2003 р. №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення
Європейського суду з прав людини від
19.02.2009 р. у справі "Христов проти
України" одним з основоположних
аспектів верховенства права є принцип
юридичної визначеності, згідно з яким у
разі остаточного вирішення спору
судами їхнє рішення, що набрало
законної сили, не може ставитися під
сумнів (див. справу "Брумареску проти
Румунії", п. 61). Принцип юридичної
визначеності вимагає поваги до
принципу res judicata, тобто поваги до
остаточного рішення суду. Згідно з цим
принципом жодна сторона не має права
вимагати перегляду остаточного та
обов'язкового до виконання рішення
суду лише з однією метою - домогтися
повторного розгляду та винесення
нового рішення у справі.

Також відповідачем долучено до
матеріалів справи постанову ДВС про
відкриття виконавчого провадження від
15.09.2014 р. за виконавчим наказом № 910/13241/13
від 07.05.2014 р. про зобов'язання
Департаменту комунальної власності
міста Києва виконавчого органу
Київської міської ради укласти з ТОВ
«Інтелпол» договір купівлі-продажу
нежитлового приміщення, загальною
площею 177,2 кв.м., яке знаходиться за
адресою м. Київ, вул. Мартиросяна,19 у
зазначеній редакції.

З огляду на зазначене суд приходить до
висновку, що вимога про виселення
відповідача з нежитлового приміщення,
загальною площею 177,2 кв.м., яке
знаходиться за адресою м. Київ, вул.
Мартиросяна,19 задоволенню не підлягає.

Судові витрати позивача по сплаті
судового збору відповідно до положень
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтелпол» (03186, м.
Київ, вул. Мартиросяна, буд. 19,
ідентифікаційний код 21504182) на користь
Комунального підприємства "Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду" Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації (03186, м. Київ, вул..
Соціалістична, 6, ідентифікаційний код
35756919) заборгованість по орендній
платі в розмірі 42 298 (сорок дві тисячі
двісті дев'яносто вісім) грн. 52 коп.,
пеню у розмірі 1 101 (одну тисячу сто
одну) грн 19 коп., компенсацію плати за
землю у розмірі 2 198 (дві тисячі сто
дев'яносто вісім) 19 коп. та 1 720 (одну
тисячу сімсот двадцять) грн. 50 коп. -
судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 13.11.2014 р.

Суддя
Л.Г.
Пукшин