ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
Справа № 925/1993/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого - судді Скиби Г.М.,
за участю секретаря судового засідання
Кенкеч О.С., у відкритому судовому
засіданні у приміщенні господарського
суду розглянув справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«По газопостачанню та газифікації
«Черкасигаз», м. Черкаси, вул. Громова,
142

до Черкаської виправної колонії
управління державної пенітенціарної
служби України в Черкаській області
(№62), м. Черкаси, вул. Сурікова, 30

про стягнення 16 106,08 грн. пені,
інфляційних та 3 % річних,

за участю представників сторін:

від позивача: Стецун І.В. - за
довіреністю;

від відповідача: Коваленко В.Ю. - за
довіреністю.

Публічне акціонерне товариство «По
газопостачанню та газифікації
«Черкасигаз» звернулось в
господарський суд Черкаської області з
позовом до Черкаської виправної
колонії управління державної
пенітенціарної служби України в
Черкаській області (№62) про стягнення
заборгованості за несвоєчасний
розрахунок за використаний газ згідно
договору на постачання природного газу
за регульованим тарифом від 19.02.2013р.
№01/16966/БО-13 в розмірі 16 106,08 грн., в тому
числі:

4 274,64 грн. - пені;

1 293,21 грн. - 3% річних ;

10 538,23 грн. - інфляційні витрати за весь
час прострочення виконання грошового
зобов'язання по Договору;

та відшкодування судових витрат.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю та просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив
письмово та просив відмовити в
стягненні з Черкаської виправної
колонії управління державної
пенітенціарної служби України в
Черкаській області (№62) донарахованих
неустойки та майнових санкцій за
порушення грошового зобов'язання, тому
що не з вини колонії не сплачувалась
заборгованість. Якби позивач подав
документи на списання коштів відразу
до Головного управління Державної
казначейської служби України в
Черкаській області, то списання
відбулося б максимально швидко, як це
зроблено на даний момент. Виправна
колонія є юридичною особою з бюджетною
формою фінансування, має самостійні
рахунки в установах казначейської
служби та утримується тільки за
рахунок державного бюджету, а тому
інших можливостей погашення боргу
немає.

Інших доказів сторонами не подано.

Дослідивши наявні у матеріалах справи
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, судом
встановлено такі взаємовідносини
сторін:

19.02.2013р. між відкритим акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації «Черкасигаз», в особі
першого заступника голови правління
Півня Олександра Борисовича, що діє на
підставі довіреності від 02.01.2013р. №1,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «По
газопостачанню та газифікації
«Черкасигаз» (Постачальником - Позивач
по справі) та Черкаською виправною
колонією управління державної
пенітенціарної служби України в
Черкаській області (№62) (Споживачем -
Відповідач по справі), в особі
начальника Бондаренка Миколи
Миколайовича, що діє на підставі
Положення, було укладено договір на
постачання природного газу за
регульованим тарифом №01/16966/БО-13 (далі -
Договір, а.с. 14-16), з відповідними
додатками, додатковими угодами та
додатковими договорами, за умовами
якого Постачальник постачає природний
газ (далі - газ) Споживачу в обсягах і
порядку, передбачених Договором для
забезпечення потреб суб'єктів, що
виробляють теплову енергію, у тому
числі блочних (модульних) котелень,
установлених на дахові та прибудованих
- в обсягах природного газу, що
використовується для виробництва
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
Споживач оплачує Постачальнику
вартість газу і наданих послуг у
розмірах, строках, порядку та на умовах,
передбачених Договором (п. 1.1. Договору).

Згідно умов вищевказаного Договору та
підписаних сторонами актів
приймання-передачі природного газу,
Позивач здійснив Відповідачу
постачання природного газу:

- у грудні 2013 року - 83,654 тис. м3 на суму 389
601,77 грн.

Рішенням господарського суду
Черкаської області від 08.04.2014р. у справі
№925/432/14 за позовом публічного
акціонерного товариства «По
газопостачанню та газифікації
«Черкасигаз» до Черкаської виправної
колонії Управління державної
пенітенціарної служби України в
Черкаській області №62 про стягнення 75
692,37 грн. позов задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з Черкаської
виправної колонії Управління
державної пенітенціарної служби
України в Черкаській області №62 на
користь публічного акціонерного
товариства «По газопостачанню та
газифікації «Черкасигаз»:

73 182,12 грн. основного боргу,

1 563,89 грн. пені,

360,90 грн. 3% річних,

585,46 грн. інфляційних

та 1 827,00 грн. відшкодування сплаченого
судового збору.

На примусове виконання рішення
господарського суду Черкаської
області від 08.04.2014р. по справі №925/432/14
було видано наказ від 22.04.2014р.

На дату подання позовної заяви до суду
Відповідачем не була сплачена основна
сума боргу в розмірі 73 182,12 грн., пеня у
розмірі 1563,89 грн., 3% річних у розмірі 360,90
грн. та інфляційні у розмірі 585,46 грн.,
починаючи з 14 січня 2014 року по 14 березня
2014 року включно.

Представник позивача подав в судовому
засіданні витяг з банківського реєстру
від 12.11.2014р., якою підтвердив проведення
повного розрахунку відповідачем на
дату 12.11.2014р., і яка є доказом виконання
відповідачем рішення суду по справі
№925/432/14.

У відповідності до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Суд враховує, що згідно з ч. 2 ст. 35
Господарського процесуального кодексу
факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Несвоєчасне виконання Відповідачем
взятих на себе зобов'язань за Договором
та невиконання рішення суду стали
підставою для звернення Позивача до
суду для захисту порушеного права та
примусового стягнення донарахованих
неустойки та майнових санкцій за
порушення грошового зобов'язання.

Інших доказів сторонами не подано.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності та за внутрішнім
переконанням, враховуючи пояснення
представників сторін, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають до
часткового задоволення.

У відповідності з положеннями
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення
з господарського спору повинно
прийматись у відповідності з нормами
матеріального і процесуального права
та фактичними обставинами справи, з
достовірністю встановленими
господарським судом, тобто з'ясованими
шляхом дослідження та оцінки судом
належних і допустимих доказів у
конкретній справі.

Сторони у справі є самостійними
юридичними особами та суб'єктами
господарювання, з присвоєнням
ідентифікаційного коду та внесенням
реєстраційних даних в ЄДРПОУ.

Між сторонами виникли та існували
договірні відносини оплатної поставки
товару (енергоносіїв) на підставі
письмового строкового оплатного
двостороннього консенсуального
договору на постачання в грудні 2013р.
об'єму газу для опалення приміщень. За
правовою природою договір на
постачання природного газу за
регульованим тарифом №01/16966/БО-13 від
19.02.2013р. є договором поставки
природного газу і відповідає вимогам
статті 714 ЦК України, якою передбачено,
що до договору поставки енергоносіїв
приєднаними мережами застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом, або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу
урегульовані Главою 54 ЦК України,
відповідно до положень якої за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (газ) у власність другій
стороні (покупцеві) та отримати
розрахунок, а покупець приймає або
зобов'язується прийняти майно (газ) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Поставка продукції є різновидом
відносин купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов'язання,
що виникає між суб'єктами
господарювання, в силу якого один
суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта, або
утриматися від певних дій, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку, є господарським
зобов'язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать. До
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Суд не досліджує дійсності спірного
договору, оскільки оцінка вже дана в
рішенні суду у справі №925/432/14. Рішення
суду набрало законної сили та станом на
12.11.2014р. є виконаним.

В ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

В статті 610 ЦК України встановлено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно п. 6.1. Договору за невиконання
або неналежне виконання своїх
зобов'язань за Договором Сторони
несуть відповідальність згідно з
Договором і чинним законодавством
України.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського
кодексу у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п. 6.2.2. Договору у разі порушення
Споживачем строків оплати,
передбачених розділом 4 Договору, із
Споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Відповідно до рішення господарського
суду Черкаської області від 08.04.2014р. у
справі №925/432/14 підлягає стягненню 73
182,12 грн. основного боргу, 1 563,89 грн.
пені, 360,90 грн. 3% річних, 585,46 грн.
інфляційних та судових витрат.

При зверненні до суду у справі №925/432/14
сума пені у розмірі 1 563,89 грн., 3% річних
та інфляційних була розрахована за
період починаючи з 14.01.2014р. по 14.03.2014р.
включно, що становив 60 днів. Остаточна
дата повного розрахунку за Договором
за фактично переданий газ 13.01.2014р.

За твердженням позивача, сума
донарахованої пені за період з 15.03.2014р.
по 14.07.2014 р. становить 4 274,64 грн.

Суд виходить з обставин справи,
господарських відносин сторін та
наявності в даних відносинах примусу з
боку держави по виконанню рішення суду.
Позивач реалізував своє право на
стягнення договірної неустойки за
несвоєчасний розрахунок за спожиті
енергоносії. Моментом порушення права
позивача є 13.01.2014р. Нарахована сума пені
складає 1 563,89 грн. за рішенням
господарського суду від 08.04.2014р. у
справі №925/432/14. Повторне застосування
санкції як стягнення пені з
відповідача за несвоєчасний
розрахунок за рішенням суду - не
відповідає способам захисту
порушеного права та протирічить нормам
Конституції України про
недопустимість подвійної
відповідальності за одне порушення.

Крім того, суд враховує строк звернення
позивача до суду: 03.11.2014р., коли
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання
припиняється за нормою п. 6 ст. 232 ГК
України через шість місяців від дня,
коли зобов'язання мало бути виконано (з
14.01.2014р.).

Пеня як різновид неустойки є способом
забезпечення виконання зобов'язання,
що регламентовано главою 49 ЦК України.

Суд не бере до уваги доводи позивача та
його обґрунтування стосовно неустойки,
тому вимога позивача про стягнення
пені в розмірі 4 274,64 грн. не підлягає до
задоволення.

Відповідно до Постанови Верховного
суду України від 23.01.2012р., постанови
Вищого господарського суду України від
31.08.2011р. та інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
17.07.2012р. №01-06/928/2012, чинне законодавство
України не пов'язує припинення
зобов'язання з прийняттям судового
рішення чи відкриття виконавчого
провадження з його примусового
виконання, а наявність судових актів
про стягнення заборгованості не
припиняє грошових зобов'язань боржника
та не виключає його відповідальності
за порушення строків розрахунків.

Відповідно до ч.2 ст. 598 ЦК України
припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Вимога позивача про стягнення
інфляційних збитків та 3% річних з
простроченої суми (при наявному
грошовому зобов'язанні) з боржника
грунтується на положеннях цивільного
законодавства України, а не на
положеннях господарського договору
постачання природного газу від 19.02.2013р.

Відповідальність за порушення
зобов'язання врегульована окремою
главою ЦК України - гл. 51, яка
знаходиться в розділі правових
наслідків порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних з
простроченої суми, якщо законом або
договором не встановлений інший розмір
відсотків.

На підставі наявного грошового
зобов'язання (за рішенням суду, а не
боргу за договором на постачання газу)
Позивачем також нараховано
Відповідачу 1 293,21 грн. 3% річних за
період прострочення з 15.03.2014р. по
15.10.2014р., та 10 538,23 грн. інфляційних за
період з 15.03.2014р. по 15.10.2014р., які просить
стягнути з відповідача. Розрахунок
перевірено судом за допомогою
калькулятора санкцій апаратного
комплексу «Ліга-Закон». Розрахунок
виконано вірно та не перевищує суми
можливого нарахування. Стягненню
підлягає 1 293,21 грн. 3% річних та 10 538,23
грн. грн. інфляційних на користь
позивача.

Позовні вимоги належить задовольнити
частково та стягнути з відповідача на
користь позивача інфляційні збитки в
сумі 10 538,23 грн. та 3% річних в сумі 1 293,21
грн. - за період з 15.03.2014р. по 15.10.2014р.

При цьому суд враховує, що відповідно
до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Обов'язок доказування
слід розуміти як закріплену в
процесуальному та матеріальному
законодавстві міру належної поведінки
особи, що бере участь у судовому
процесі, із збирання та надання доказів
для підтвердження свого суб'єктивного
права.

Суд враховує відсутність оплати на
момент розгляду спору та неподання
відповідачем первинних належних
доказів проведеної оплати отриманої та
спожитої послуги. Перерахування
відповідачем коштів в момент розгляду
справи має бути врахована виконавчою
службою при проведенні виконавчих дій
при стягненні боргу.

Відсутність коштів у відповідача чи
відсутність механізму списання коштів
відповідача при відсутності
фінансування його діяльності з
державного бюджету не можуть бути
підставою незадоволення грошових
вимог позивача та невиконання
грошового зобов'язання відповідача.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати
належить покласти на Відповідача та
стягнути на користь Позивача 1 827,00 грн.
судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України,
господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Черкаської виправної
колонії управління державної
пенітенціарної служби України в
Черкаській області (№62), м. Черкаси, вул.
Сурікова, 30, , номер
рахунку в банку невідомий

на користь публічного акціонерного
товариства «По газопостачанню та
газифікації «Черкасигаз», м. Черкаси,
вул. Громова, 142, , номер
рахунку в банку невідомий

10 538,23 грн. інфляційних;

1 293,21 грн. - 3% річних;

1 827,00 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
прийняття рішення. Сторони у справі
протягом цього строку мають право
подати апеляційну скаргу до
апеляційного суду на вказане рішення
через Господарський суд Черкаської
області.

Повне рішення складено 26.11.2014р.

Суддя
Г.М. Скиба