ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.
Справа № 911/4364/14

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши
матеріали справи за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю "САП
Україна" до Товариства з обмеженою
відповідальністю "КАЗУЗ-ПРО" та
Приватного акціонерного товариства
"Донецький електрометалургійний завод"
про стягнення боргу,

за участю представників:

позивача: Грищенко О.М. (дов. б/н від
16.04.2014);

відповідача 1: не з'явились;

відповідача 2: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду
Київської області знаходиться справа
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "САП Україна" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "КАЗУЗ-ПРО" та
Приватного акціонерного товариства
"Донецький електрометалургійний завод"
про стягнення боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем-1
та відповідачем-2 зобов'язань за
ліцензійним договором № SAP30-кп/2011/
від 27.10.2011 та договором поруки № 01-09-2014
від 01.09.2014 відповідно.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 15.10.2014 порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
28.10.2014.

Ухвалою від 28.10.2014 розгляд справи
відкладено на 11.11.2014.

В судовому засіданні 11.11.2014 суд
заслухав пояснення представника
позивача, він підтримав позовні вимоги.
Відповідачі в судове засідання не
з'явились.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої ст. 64 та ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
(Аналогічна правова позиція викладена
в Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про судове засідання
та те, що реалізація норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України щодо витребування
господарським судом у сторін
документів і матеріалів, необхідних
для вирішення спору, безпосередньо
залежить від суб'єктивної реалізації
сторонами їх диспозитивного права
подавати та витребовувати через суд
докази, а також враховуючи положення п.
4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, господарський суд
вважає, що судом в межах наданих
повноважень створені належні умови для
надання сторонами доказів та вважає за
можливе розглядати справу за наявними
у справі документами.

В судовому засіданні 11.11.2014 суд, після
виходу з нарадчої кімнати в порядку ст.
82-1 Господарського процесуального
кодексу України, проголосив вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

27.10.2011 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "САП Україна"
(виконавець) та Приватним акціонерним
товариством "Донецький
електрометалургійний завод" (замовник)
було укладено ліцензійний договір №
SAP30-кп/2011/, відповідно до п.п. 2.1., 2.2.
якого виконавець надає замовникові
послуги з надання майнових прав, тобто
право використання програмним
забезпеченням SAP, в обсязі та на умовах,
передбачених цим договором. Замовник
зобов'язується прийняти надані
виконавцем права та оплатити
винагороду згідно умов цього договору
та додатків до нього. Виконавець надає
замовнику право використання
програмним забезпеченням SAP шляхом
надання доступу до системи, збереження
такого програмного забезпечення SAP на
апаратних засобах замовника,
здійснення інсталяцій, а також інші
права, передбачені цим договором.
Перераховані повноваження є
невід'ємними елементами, без яких
неможливо використовувати програмне
забезпечення SAP.

Замовник замовляє та своєчасно
оплачує, а виконавець надає послуги
Enterprise Support з підтримки програмного
забезпечення SAP в порядку, розмірі та на
умовах, зазначених в цьому договорі та
додатку № 5 до цього договору - по
відношенню до програмного
забезпечення SAP, права використання на
які набуваються замовником в рамках
цього договору, а також програмного
забезпечення SAP, права користування на
які набуті замовником за раніше
укладеними договорами (п. 2.3. договору).

Факт надання послуг з підтримки
підтверджується актом
приймання-передачі, який надсилається
виконавцем в кінці кожного кварталу,
щонайменше за 15 днів до закінчення
поточного кварталу (п. 4.3.12 договору).

Замовник оплачує послуги з підтримки
на підставі рахунків, що виставляються
виконавцем на початку кожного
календарного кварталу (кожен перший
місяць поточного кварталу) відповідно
до додатку № 3 цього договору. Оплата
рахунку за послуги з підтримки
здійснюється протягом 21 календарних
днів з дати отримання рахунку
замовником, що підтверджується
повідомлення про отримання рахунку
(п.п. 4.3.10, 4.3.11. договору).

Якщо від замовника протягом 10
календарних днів після одержання ним
Акту приймання-передачі не надійшло
виконавцю жодної письмової
мотивованої відмови та/або підписаного
замовником акту, то послуги з підтримки
вважаються прийняти замовником без
жодних претензій, а акт, підписаний
виконавцем, таким, що підписаний
замовником, та має силу двостороннього
документа (п. 4.3.13 договору).

Так, відповідно до актів
здачі-прийняття робіт № -2013с від
30.09.2013 (що не був підписаний
відповідачем) та № -2013с від 31.12.2013,
№ від 31.03.2014 (що підписані
відповідачем) позивачем було надано
відповідачу послуги на загальну суму
485487,90 грн (копії містяться в матеріалах
справи). На підставі вказаних актів
позивачем було виставлено відповідачу
відповідні рахунки на оплату.

Вказані документи були направлені
відповідачу, що підтверджується
квитанцією та реєстром поштових
відправлень та описом вкладення у
поштовий конверт, копії яких містяться
в матеріалах справи. Факт отримання
вказаних документів підтверджується
довідкою Державного підприємства
спеціального зв'язку № 6/11-2937 від 31.07.2014,
в якій зазначено, що вказане
відправлення було отримано
відповідачем 24.07.2014 (копія міститься в
матеріалах справи).

Так оскільки відповідачем не
надавалося мотивованої відмови від
підписання акту № -2013с від 30.09.2013,
то суд розцінює останній як такий, що
прийнятий відповідачем, як то
передбачено п. 4.3.13 договору.

Відтак, суд встановив, що позивач
належним чином виконав свої договірні
зобов'язання та у відповідача виник
обов'язок оплатити вартість прийнятих
послуг у повному обсязі у сумі 485487,90
грн.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України та ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтями 174 Господарського кодексу
України та 11, 509 Цивільного кодексу
України визначено, що господарські
зобов'язання можуть виникати
безпосередньо із закону або іншого
нормативно-правового акта, що регулює
господарську діяльність, а також з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Відповідно до ст. 144 Господарського
кодексу України, майнові права та
майнові обов'язки суб'єктів
господарювання виникають з угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, що
йому не суперечать.

Згідно положень ст. 626 Цивільного
кодексу України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Цивільним законодавством (ст. 627
Цивільного кодексу України)
передбачено, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням цього Кодексу, інших актів
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Судом встановлено, що відповідач своїх
зобов'язань з оплати прийнятих послуг
не виконав, внаслідок чого у нього
утворилась заборгованість перед
позивачем у сумі 485487,90 грн. Вказаний
факт підтверджується довідкою №
142202/0401-1 від 27.10.2014, наданою Публічним
акціонерним товариством «Сіті Банк»,
що міститься в матеріалах справи.

З метою забезпечення виконання
відповідачем зобов'язань за
ліцензійним договором № SAP30-кп/2011/
від 27.10.2011, 01.09.2014 між Товариством з
обмеженою відповідальністю "КАЗУЗ-ПРО"
(поручитель) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "САП Україна"
(кредитор) було укладено договір поруки
№ 01-09-2014, відповідно до п.п. 1.1., 2.1. якого
поручитель поручається перед
кредитором за виконання обов'язку
Приватним акціонерним товариством
"Донецький електрометалургійний завод"
щодо виконання грошового зобов'язання
щодо сплати розміру заборгованості у
зв'язку з неналежним, несвоєчасним та
неповним виконанням боржником
грошового зобов'язання за ліцензійним
договором № SAP30-кп/2011/ від 27.10.2011

Відповідальність поручителя
обмежується сплатою розміру
заборгованості у сумі 5487,90 грн.

У разі порушення (невиконання чи
неналежного виконання) боржником
обов'язку за основною угодою, кредитор
вправі звернутися із вимогою про
виконання як до боржника, так і до
поручителя, які несуть солідарну
відповідальність перед кредитором (п.
4.1. договору).

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Положеннями ст. 543 Цивільного кодексу
України у разі солідарного обов'язку
боржників (солідарних боржників)
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Кредитор, який
одержав виконання обов'язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників.

Так, кредитор звернувся до поручителя
із вимогою № 08-1/14 від 08.09.2014 про
виконання зобов'язань за договором
поруки. Вказана вимога була отримана
директором поручителя 10.09.2014, про що
свідчить його власноручний напис на
вимозі.

У відповідь на вимогу поручитель
листом № 182 від 11.09.2014 повідомив, що
виконати вказану вимогу у встановлений
строк не в змозі.

Відтак, позивач звернувся до суду з
вимогами про солідарне стягнення з
відповідача-1 та відповідача-2 5487,90 грн
боргу та про стягнення з відповідача-2
480000,00 грн боргу.

Так, оскільки судом встановлено, що
розмір заборгованості відповідача-2
перед позивачем складає 485487,90 грн,
доказів виконання грошових зобов'язань
за ліцензійним договором №
SAP30-кп/2011/ від 27.10.2011 та договором
поруки № 01-09-2014 від 01.09.2014 відповідачами
не надано, суд вважає вимоги позивача
про солідарне стягнення з відповідача-1
та відповідача-2 5487,90 грн боргу та про
стягнення з відповідача-2 480000,00 грн
боргу обґрунтованими, документально
підтвердженими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача-2 12968,51 грн пені, 1552,59 грн 3%
річних, 3883,90 грн втрат від інфляції,
нарахованих у зв'язку із несвоєчасним
виконанням останнім грошових
зобов'язань за ліцензійним договором
№ SAP30-кп/2011/ від 27.10.2011.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання, або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При несвоєчасному виконанні грошових
зобов'язань у строки, передбачені
договором, замовнику може
нараховуватися пеня, що підлягає
сплаті замовником, у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла на
момент прострочення, з простроченої
суми за кожний день прострочення (п. 13.2.
договору).

Перевіривши розрахунок пені та втрат
від інфляції, наданий позивачем, суд
встановив, що він є арифметично вірним,
а відтак вимоги про стягнення з
відповідача 12968,51 грн пені, 3883,90 грн
втрат від інфляції підлягають
задоволенню.

Щодо розрахунку 3% річних, то судом
встановлено, що їх розмір є більшим ніж
заявлено позивачем, проте, відповідно
до п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право виходити за межі позовних
вимог, якщо це необхідно для захисту
прав і законних інтересів позивачів
або третіх осіб з самостійними
вимогами на предмет спору і про це є
клопотання заінтересованої сторони. З
аналізу даної норми вбачається, що
господарський суд не має права з
власної ініціативи виходити за межі
заявлених позовних вимог. Відтак,
вказана вимога підлягає задоволенню
повністю у сумі 1552,59 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду
повинні враховувати те, що визначення
та наповнення доказової бази
переданого на розгляд суду спору
покладаються саме на сторони, а не на
суд. Суд вирішує спір на підставі
поданих та витребуваних в порядку ст. 38
ГПК України сторонами доказів.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються судом на відповідачів.
Крім того, суд вважає за необхідне
повернути позивачу зайво сплачений при
поданні позову судовий збір.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Солідарно стягнути з Товариства
з обмеженою відповідальністю
"КАЗУЗ-ПРО" () та
Приватного акціонерного товариства
"Донецький електрометалургійний завод"
() на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "САП
Україна" () 5487,90 грн
боргу, а також 1827,00 грн судового збору.

3. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства "Донецький
електрометалургійний завод" () на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "САП
Україна" () 480000,00 грн
боргу, 12968,51 грн пені, 1552,59 грн 3% річних,
3883,90 грн втрат від інфляції, а також 8250,86
грн судового збору.

4. Повернути Товариству з
обмеженою відповідальністю "САП
Україна" () з державного
бюджету України 22,14 грн судового збору.

5. Видати накази.

Повний текст рішення складено 25.11.2014

Суддя
А.Ф. Черногуз