КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р. Справа№ 910/13132/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

секретар Бурдейна Н.В.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - Дитинчук В.М.
(представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Євротехнології Груп"

на рішення господарського суду міста
Києва

від 09.09.2014 р.

у справі №910/13132/14 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гіпро"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Євротехнології Груп"

про стягнення 130028,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Гіпро" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовною заявою про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Євротехнології Груп"
суми основного боргу з орендної плати у
розмірі 110875,28 грн., пені у розмірі 8338,43
грн., інфляційних нарахувань у розмірі
4262,85 грн. та 3% річних у розмірі 6552,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання за договором оренди майна
(оперативна оренда) №153 від 12.08.2011 р.
щодо здійснення належної оплати
вартості користування майном за
грудень 2011 по травень 2012 років.,
внаслідок чого і виникла
заборгованість.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 09.09.2014 р. у справі №910/13132/14
позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Євротехнології Груп"
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Гіпро" основний борг
в розмірі 110875,28 грн., пеню в розмірі 8338,43
грн., 3% річних в розмірі 4311,77 грн. та
судовий збір в розмірі 2470,51 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Євротехнології Груп"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 09.09.2014 р. у справі №910/13132/14 в
частині стягнення з відповідача 8338,43
грн. пені та 3% річних в розмірі 4311,77 грн.
та прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити частково, стягнути з
відповідача на користь позивача
основний борг в розмірі 110875,28 грн., в
іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, а також порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.10.2014р.
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Євротехнології Груп" на рішення
господарського суду міста Києва від
09.09.2014 р. у справі №910/13132/14 було
прийнято до провадження; розгляд
справи призначено на 04.11.2014р.

В судове засідання апеляційної
інстанції представник позивача не
з'явився.

Оскільки явка представників сторін у
судове засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також зважаючи на
наявні в матеріалах справи докази
належного повідомлення сторін про
місце, дату та час судового розгляду,
апеляційний суд визнав можливим
розглядати апеляційну скаргу у
відсутність представника позивача.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив її
задовольнити, скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
09.09.2014 р. у справі №910/13132/14 в частині
стягнення з відповідача 8338,43 грн. пені
та 3% річних в розмірі 4311,77 грн. та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити частково, стягнути з
відповідача на користь позивача
основний борг в розмірі 110875,28 грн., в
іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

12 серпня 2011 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Гіпро", як
орендодавцем, та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Євротехнології Груп", як орендарем,
було укладено Договір оренди майна
(оперативна оренда) №153 (надалі -
Договір), відповідно до п. 1.1. якого,
позивач приймає на себе зобов'язання
надати відповідачу у тимчасове
користування та за плату елементи
опалубки (надалі - майно), згідно
Додатків (Специфікація елементів
опалубки), які є невід'ємною частиною
цього Договору, а відповідач
зобов'язується прийняти зазначене
майно та своєчасно здійснювати оплату
орендних платежів. Вказане в Додатку
(Специфікації) майно передається у
тимчасове користування відповідачу
для проведення будівельно-монтажних
робіт. Сторони дійшли згоди у тому, що
відповідач немає права передати надане
йому майно третім особам у піднайм
(суборенду). Порушення відповідачем
вказаного положення дає позивачу
підстави для розірвання в
односторонньому порядку Договору з
правом пред'явлення відповідної вимоги
про відшкодування понесених таким
порушенням матеріальних збитків.

Відповідно до п. 2.1. Договору, термін
орендних правовідносин встановлюється
з моменту фактичної передачі майна або
його частини відповідачу і діє до
моменту повернення відповідачем майна
у повному обсязі. Для цілей ч. 1 цього
пункту, під моментом фактичної
передачі майна сторони будуть розуміти
відвантаження майна або його частини
відповідачу з оформленням необхідної
товаророзпорядчої документації
(накладна на переміщення та/або акт
прийому-передачі).

Закінчення встановленого пунктом 2.1.
Договору терміну орендних
правовідносин не звільняє відповідача
від обов'язку сплати орендних платежів
у повному обсязі за фактичний термін
перебування майна у відповідача (п. 2.2.
Договору).

Згідно з п. 4.1. Договору, орендодавець
готує до відвантаження та здійснює
безпосереднє відвантаження майна
орендарю зі свого складу, що
знаходиться за адресою: м.
Корсунь-Шевченківський, вул. Ювілейна,
19, а орендар власними силами та за
власний рахунок проводить переміщення
майна у повному обсязі або в певній
частині згідно власних виробничих
потреб та комерційних цілей на
будівельний майданчик.

Сторонами підписано специфікації
(додатки №1-№4 до Договору), відповідної
до яких визначено найменування майна,
його кількість та вартість оренди.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи актів приймання-передачі в
оренду елементів модульної опалубки
від 21.09.2011р., від 19.10.2011р., від 19.10.2011р., від
19.10.2011р., від 11.11.2011р., від 11.11.2011р., 01.02.2012р.
за видатковими накладними №152/1 від
21.09.2011р., №153/4 від 19.10.2011р., №153/4 від
19.10.2011р., №153/5 від 19.10.2011р., №153/6 від
11.11.2011р., №153/8 від 11.11.2011р., №153/12 від
10.02.2012р. позивачем на виконання вимог
Договору було передано відповідачу
елементи модульної опалубки.

Виходячи зі змісту п. 2.4, п. 3.1 Договору,
плата за тимчасове користування майном
- орендна плата) розраховується за
фактичний термін користування майном,
але не менше тридцяти календарних днів
і складає 5,5% на місяць від загальної
вартості майна, що передається у
тимчасове користування відповідачу.
Загальна вартість майна, що
передається в користування
визначається (Специфікаціями).

Відповідно до п. 3.3. Договору, фактичний
обсяг майна, що передається позивачем
відповідачу підтверджується
відповідними товаророзпорядчими
документами (накладна на переміщення
та/або акт прийому-передачі) та
специфікацією (додаток).

Згідно з п. 3.6. Договору орендна плата,
незалежно від її розміру (п.п. 3.1, 3.2.),
щомісяця перераховується відповідачем
на поточний рахунок позивача з
урахуванням фактичної кількості майна,
що перебуває в орендному користуванні
відповідача, при цьому 200% від загальної
орендної плати на місяць (п. 3.1.
Договору) відповідач зобов'язується
сплатити позивачу на протязі 3
банківських днів з моменту підписання
Договору, а в подальшому сплачувати
шляхом передплати до 3 числа кожного
відповідного місяця оренди.

Договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до 31
грудня 2011р., але в будь-якому разі до
повного виконання ними взятих на себе
зобов'язань (п. 10.1. Договору).

За час дії Договору позивачем було
здано в оренду відповідачу рухоме
майно, орендна плата за яке становить
250290,01 грн., що підтверджується наявними
в матеріалах справи Актами
здачі-приймання робіт (надання послуг):

- №ОУ-0000146 від 31.12.2011р. на суму 23346,27 грн.;

- №ОУ-0000147 від 31.12.2011р. на суму 15100,21 грн.;

- №ОУ-0000003 від 31.01.2012р. на суму 23346,27 грн.;

- №ОУ-0000004 від 31.01.2012р. на суму 15100,21 грн.;

- №ОУ-0000012 від 29.02.2012р. на суму 13628,31 грн.;

- №ОУ-0000030 від 31.03.2012р. на суму 20801,10 грн.;

- №ОУ-0000031 від 31.03.2012р. на суму 23346,27 грн.;

- №ОУ-0000032 від 31.03.2012р. на суму 15100,21 грн.;

- №ОУ-0000044 від 30.04.2012р. на суму 20801,10 грн.;

- №ОУ-0000045 від 30.04.2012р. на суму 17912,27 грн.;

- №ОУ-0000046 від 30.04.2012р. на суму 15100,21 грн.;

- №ОУ-0000064 від 31.05.2012р. на суму 20801,10 грн.;

- №ОУ-0000065 від 31.05.2012р. на суму 10806,27 грн.;

- №ОУ-0000066 від 31.05.2012р. на суму 15100,21 грн.

Відповідачем частково здійснено
оплату вартості користування майном за
Договором на суму 139414,73 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи виписками по рахунку позивача, а
саме:

- 23.12.2011р. відповідачем проведено платіж
на суму 36900,00 грн.;

- 16.02.2012р. відповідачем проведено платіж
на суму 16000,00 грн.;

- 03.05.2012р. відповідачем проведено платіж
на суму 40000,00 грн.;

- 07.06.2012р. відповідачем проведено платіж
на суму 50000,00 грн.;

- 08.10.2012р. відповідачем проведено платіж
на суму 5000,00 грн.

Крім того, суму платежу в розмірі 8485,27
грн. позивачем зараховано в рахунок
оплати орендних платежів за період до
грудня 2011 року, який не входить до
періоду за який виникла
заборгованість.

Враховуючи викладене у відповідача
перед позивачем утворилась
заборгованість, яка станом на час
розгляду справи становить 110875,28 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Умови договору свідчать про те, що за
своєю правовою природою він є
договором оренди.

Згідно із ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Статтею 283 Господарського кодексу
України передбачено, що за договором
оренди одна сторона (орендодавець)
передає другій стороні (орендареві) за
плату на певний строк у користування
майно для здійснення господарської
діяльності.

Як передбачено частинами 1 та 5 статті 762
Цивільного кодексу України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Орендна плата - це фіксований платіж,
який орендар сплачує орендодавцю
незалежно від наслідків своєї
господарської діяльності. Орендна
плата встановлюється у грошовій формі.
Строки внесення орендної плати
визначаються в договорі. (ст. 286
Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Як встановлено вище, відповідачем були
порушені договірні зобов'язання в
частині оплати орендних платежів в
період з грудня 2011 року по травень 2012
року, що призвело до виникнення
заборгованості в сумі 110875,28 грн.

Позивачем було направлено на адресу
відповідача претензію №6 від 17.10.2013р.
про погашення останнім орендних
платежів.

У відповідь відповідачем було
надіслано позивачу лист №111113/1 від
11.11.2013р., яким відповідач визнав
наявність заборгованості в розмірі
110875,28 грн. та гарантував позивачу про
повне погашення суми боргу до третього
кварталу 2014р.

Доказів належної оплати за Договором
суду не надано.

Представник відповідача присутній в
судовому засіданні, не заперечував
проти задоволення позовних вимог в
частині стягнення з нього основної
суми заборгованості.

З огляду на викладене, позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача
заборгованості по орендних платежах за
період з грудня 2011р. по травень 2012р.
підлягають задоволенню в повному
обсязі в сумі 110875,28 грн.

Крім суми основного боргу позивач
просив стягнути з відповідача пеню у
розмірі 8338,43 грн., інфляційні
нарахування у розмірі 4262,85 грн. та 3%
річних у розмірі 6552,27 грн., у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
грошового зобов'язання за Договором.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У відповідності до ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежного
виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено,
що якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства.

Згідно з п. 8.2. Договору у разі
прострочення перерахування суми
щомісячної орендної плати, позивач має
право нарахувати та стягнути з
позивача пеню, від суми заборгованості
по орендним платежам, у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період такого порушення за
кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Колегія суддів погоджується з
розрахунком суми пені, здійсненим
місцевим господарським судом, яка
становить 14376,64 грн.

При цьому, враховуючи те, що позивачем
заявлено до стягнення суму пені в
розмірі 8338,43 грн., а також те, що
позивачем у відповідності до п. 2 ч. 1 ст.
83 ГПК України не заявлялось клопотань
про можливість суду виходити за межі
позовних вимог, то до стягнення з
відповідача за порушення ним грошового
зобов'язання за Договором підлягає
сума пені в розмірі 8338,43 грн., заявлена
позивачем до стягнення, а відповідна
позовна вимога підлягає задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів погоджується з
розрахунком суми 3% річних, здійсненим
місцевим господарським судом, яка
становить 4311,77 грн.

Враховуючи те, що за заявлений період,
індекс інфляції мав мінусове значення,
позовна вимога щодо стягнення
інфляційних втрат не підлягає
задоволенню.

З огляду на викладене, позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню та
стягненню з відповідача на користь
позивача суми основного боргу в
розмірі 110875,28 грн., суми пені в розмірі
8338,43 грн. та суми 3% річних в розмірі 4311,77
грн. В іншій частині позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків місцевого господарського
суду не спростовують.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийняв рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги,
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Євротехнології Груп" залишити без
задоволення, рішення господарського
суду міста Києва від 09.09.2014р. у справі
№910/13132/14- без змін.

2. Матеріали справи №910/13132/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко