ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р.
Справа № 911/3963/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Щоткіна О.В., розглянувши
матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця
Танасевича Віталія Петровича, м. Київ

до 1. Фізичної особи - підприємця
Білоуса Анатолія Івановича, м. Бровари

2. Фізичної особи - підприємця
Ващилко Яни Павлівни, м. Лисичанськ,
Луганська область

про стягнення 12 619,32 грн.

Суддя Щоткін О.В.

За участю представників:

позивач -Сивець Я.В. предст. дов. б/н від
15.01.2014р.;

відповідач 1- не з'явився;.

відповідач 2- не з'явився.

суть спору:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Фізичної особи - підприємця Танасевич
Віталія Петровича до 1. Фізичної особи -
підприємця Білоуса Анатолія Івановича,
2. Фізичної особи - підприємця Ващилко
Яни Павлівни про стягнення 19 394,32 грн.
заборгованості за договором поставки
№ДНч0000034 від 15.01.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 18.09.2014р. у справі №911/3963/14
було порушено провадження та
призначено до розгляду на 27.10.2014р.

Через канцелярію суду відповідач 1
подав клопотання в якому визнав позов
та просив розглядати справу без його
участі, яке судом було задоволено.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 27.10.2014р. розгляд справи було
відкладено на 17.11.2014р. у зв'язку з
неявкою представників позивача та
відповідача 2.

Через канцелярію суду представник
позивача, в порядку статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, подав заяву про зменшення
розміру позовних вимог та зміну
предмету позову, відповідно до якої
просив суд стягнути солідарно з
відповідачів суму боргу в розмірі 500
грн. та стягнути з відповідача 2
заборгованість в сумі 12 119, 32 грн. яка
складається з: 9595,45 грн. основного
боргу, 2523,87 грн. 25% штрафу та покласти на
нього судові витрати.

Заява обґрунтована тим, що
відповідачем 2 було частково сплачено
суму основного боргу у розмірі 5020 грн.,
на підтвердження чого, позивач надав
прибуткові касові ордери.

Також, враховуючи зменшенням суми
основної заборгованості, позивач
здійснив перерахунок штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 4 статті 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 55 ГПК України,
ціна позову визначається у позовах про
стягнення грошей - стягуваною сумою або
сумою, оспорюваною за виконавчим чи
іншим документом, за яким стягнення
провадиться у безспірному
(безакцептному) поряду.

Розглянувши заяву про зменшення
розміру позовних вимог та зміну
предмету позову, враховуючи те, що
розгляд справи по суті не було
розпочато, суд прийшов до висновку, що
вона обґрунтована та підлягає
задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд
зазначає, що має місце нова ціна позову
- 12 619,32 грн., яка складається з: 10095,45 грн.
основного боргу та 2523, 87 грн. 25% штрафу,
виходячи з якої й вирішується спір.

Відповідач 2 у судове засідання 17.11.2014р.
повторно не з'явився, відзиву на
позовну заяву не надіслав, про причини
неявки суд не повідомив, хоча про час та
місце судового засідання був
повідомлений належним чином та
завчасно.

Відповідно до п. Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві", особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Враховуючи те, що неявка відповідача 2 в
судове засідання не перешкоджає
розгляду спору по суті, суд вважає за
можливе здійснити розгляд справи за
наявними в ній матеріалами відповідно
до статті 75 ГПК України за відсутності
представника відповідача 2.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України,
прийняте рішення оголошується
господарським судом у судовому
засіданні після закінчення розгляду
справи.

17.11.2014р. в судовому засіданні було
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення присутнього в судовому
засіданні представника позивача, суд,-

встановив:

15.01.2014р. між Фізичною
особою-підприємцем Танасевич Віталієм
Петровичем (позивач) та Фізичною
особою-підприємцем Ващилко Яною
Павлівною (відповідач 2) було укладено
договір поставки №ДНч0000034, відповідно
до п. 1.1 якого позивач, зобов'язується
поставити відповідачу 2 текстильну
продукцію (товар), а останній
зобов'язується прийняти і оплатити
товар, у відповідності з умовами
договору.

Згідно з п. 3.2. договору розрахунки по
договору здійснюються на умовах
відстрочення платежу, який складає 30
(тридцять) календарних днів з дати
підписання відповідної накладної
та/або виставлення рахунку-фактури.

На виконання умов договору поставки
№ДНч0000034 від 15.01.2014р. позивач поставив
товар на суму 26 137,49 грн., що
підтверджується підписаними та
скріпленими печатками сторін
видатковими товарними накладними
№ДНч-1501-08 від 15.01.2014р., №ДНч-2301-09 від
23.01.2014р. та №ДНч-1202-16 від 12.02.2014р.

Відповідач 2 свої обов'язки за
договором в частині оплати вартості
поставленого товару належним чином не
виконав, внаслідок чого за ним
утворилась заборгованість в сумі 15115, 45
грн.

Під час розгляду даної справи,
відповідач 2 частково сплатив суму
основного боргу у розмірі 5020 грн., що
підтверджується прибутковими касовими
ордерами № ДН-0000018 від 16.09.2014р та №
ДН-0000021 від 26.09.2014р., у зв'язку з чим,
позивач подав заяву про зменшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої сума основного боргу складає 10095,45
грн., яку судом було задоволено.

20.06.2014р. з метою забезпечення виконання
договору поставки №ДНч0000034 15.01.2014р., між
позивачем та Фізичною
особою-підприємцем Білоус Анатолієм
Івановичем (відповідач 1) укладено
договір поруки №20/06/14-08ІО.

Відповідно до п. 3.1 вищевказаного
договору, відповідальність
відповідача 1 обмежена сумою 500 грн.

З метою досудового врегулювання даного
спору, позивачем надсилались
відповідачам претензії №21/07/14-02 від
21.07.2014р. (відповідачу 1) та б/н від
11.08.2014р., (відповідачу 2) відповідно до
яких, позивач повідомляв відповідачів
про наявність заборгованостей за
договорами поставки №ДНч0000034 від
15.01.2014р. та поруки №20/06/14-08ІО від 20.06.2014р.
і вимагав їх погашення.

Оскільки, відповідей на вказані
претензії не надійшло, відповідач 2 не
розрахувався з позивачем за отриманий
товар за договором поставки №ДНч0000034
від 15.01.2014р., а відповідач 1 не виконав
зобов'язання за договором поруки
№20/06/14-08ІО від 20.06.2014р., позивач
звернувся з даним позовом до суду.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб (ст. 553 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського
кодексу України, кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язань,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193
Господарського кодексу України, не
допускається одностороння відмова від
виконання зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до приписів статті 655
Цивільного кодексу України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 36 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідач 2 у засідання суду
представника не направив, відзиву на
позов, контррозрахунку суми боргу або
доказів оплати заборгованості за
договором поставки №ДНч0000034 від
15.01.2014р. суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем 2
зобов'язань судом встановлений та по
суті не спростований.

В той же час, через канцелярію суду
відповідач 1 подав клопотання, в якому
визнав позов та просив розглядати
справу без його участі.

З урахуванням вищевикладеного, а також
враховуючи те, що заборгованість на
даний час не погашена, доказів оплати
відповідачами суду не надано, вимога
позивача про солідарне стягнення з
відповідачів боргу в розмірі 500 грн. та
стягнення з відповідача 2 боргу в сумі
9595,45 грн. за договором поставки
№ДНч0000034 від 15.01.2014р., є обґрунтованою
та підлягає задоволенню.

Позивач також просить суд, відповідно
до п. 6.3. договору поставки №ДНч0000034 від
15.01.2014р., стягнути з відповідача 2 штраф
в розмірі 25% від суми боргу, у зв'язку з
порушення ним строків оплати вартості
одержаного товару більше ніж на 30
календарних днів.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Відповідно до частини першої ст. 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Суд, дослідивши матеріали справи,
встановив, що відповідач 2 порушив
строк оплати вартості одержаного від
позивача товару більше ніж на 30
календарних днів (п. 3.2.).

Також, судом здійснено перевірку
розрахунку штрафу, з урахуванням умов
договору (п. 6.3.) та норм чинного
законодавства та встановлено, що
наявний в матеріалах справи розрахунок
штрафу відповідає вимогам
законодавства та обставинам справи, а
тому вимога про стягнення штрафу в
розмірі 2523,87 грн. підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
щодо задоволення позовних вимог
Фізичної особи-підприємця Танасевич
Віталія Петровича у повному обсязі.

Враховуючи, що у заяві про зменшення
розміру позовних вимог, позивач
просить судові витрати покласти на
відповідача 2 та відповідно до ст. 49 ГПК
України, витрати по сплаті судового
збору покладаються судом на
відповідача 2.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 49, 82-85, Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути солідарно з Фізичної
особи-підприємця Білоуса Анатолія
Івановича (07400, Київська обл., м. Бровари,
вул. Симоненка, буд. 4, кв. 171,
Ідентифікаційний номер ) та
Фізичної особи-підприємця Ващилко Яни
Павлівни (93100, Луганська обл., м.
Лисичанськ, вул. Кременчугська, буд. 27,
Ідентифікаційний номер ) на
користь Фізичної особи-підприємця
Танасевич Віталія Петровича (02098, м.
Київ, Дніпровський р-н., Дніпровська
набережна, буд. 13, кв. 34,
Ідентифікаційний номер ) 500
(п'ятсот) гривень боргу.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
Ващилко Яни Павлівни (93100, Луганська
обл., м. Лисичанськ, вул. Кременчугська,
буд. 27, Ідентифікаційний номер )
на користь Фізичної особи-підприємця
Танасевич Віталія Петровича (02098, м.
Київ, Дніпровський р-н., Дніпровська
набережна, буд. 13, кв. 34,
Ідентифікаційний номер ) 9595
(дев'ять тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять)
гривень 45 копійок боргу, 2523 (дві тисячі
пятсот двадцять три) гривні 87 копійок 25%
штрафу та 1827 (одну тисячу вісімсот
дванадцять сім) грн. 00 коп. судового
збору.

4. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Дата підписання та складання повного
тексту рішення: 27.11.2014р.

Суддя
О.В. Щоткін