ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2014 р.Справа №
916/4218/14Одеський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Головей В.М., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання:
Максіміхіній Ю.В.

за участю представників сторін:

від компанії "BUNKERNET LTD": Сушко С.О.,
Калітенко С.А. - за дорученням

від компанії "TANAIS SHIPPING LTD": не з'явився

від компанії "ROSSHIPCOM MARINE LTD": не з'явився

від Іллічівської філії ДП «АМПУ»: не
з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу компанії "BUNKERNET LTD"
(БУНКЕРНЕТ ЛТД.)

на ухвалу господарського суду Одеської
області

від 20 жовтня 2014 року

у справі № 916/4218/14

за заявою компанії "BUNKERNET LTD" (БУНКЕРНЕТ
ЛТД.)

до:

- компанії "TANAIS SHIPPING LTD" (ТАНАІС ШИППІНГ
ЛТД.)

- компанії "ROSSHIPCOM MARINE LTD" (РОСШИПКОМ
МАРИН ЛТД.)

про вжиття запобіжних заходів

за участю Іллічівської філії
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України

ВСТАНОВИЛА:

16.10.2014 р. компанія "BUNKERNET LTD" (далі
БУНКЕРНЕТ ЛТД.) звернулась до
господарського суду Одеської області
із заявою до компанії "TANAIS SHIPPING LTD" (далі
ТАНАІС ШИППІНГ ЛТД.) та компанії "ROSSHIPCOM
MARINE LTD" (далі РОСШИПКОМ МАРИН ЛТД.) про
вжиття запобіжних заходів шляхом
накладення арешту на судно „Танаїс
Дрім" („TANAIS DREAM", ІМО № 9283899, під прапором
держави - Беліз) шляхом заборони
посадовим особам Іллічівської філії ДП
„Адміністрація морських портів
України", капітану Іллічівського
морського торговельного порту,
посадовим особам Державного
підприємства „Іллічівський морський
торговельний порт" та іншим посадовим
особам підприємств, установ та
організацій оформлення будь-яких
документів на вихід вказаного судна з
акваторії порту до зняття з нього
арешту, заборони Компанії "TANAIS SHIPPING LTD."
(ТАНАІС ШИППІНГ ЛТД.) та будь-яким іншим
особам здійснювати відчуження
зазначеного судна. Заявник просить суд
розглянути вищезазначену заяву без
повідомлення особи, щодо якої
необхідно вжити запобіжні заходи
посилаючись на те, що компанії ТАНАІС
ШИППІНГ ЛТД. та РОСШИПКОМ МАРИН ЛТД. не
виконують свої зобов'язання щодо
оплати поставленого заявником
пального на судно „Танаїс Дрім",
внаслідок чого мають борг по його
оплаті в сумі 445761,18 доларів США.
Існування такої великої суми боргу у
компаній ТАНАІС ШИППІНГ ЛТД. та
РОСШИПКОМ МАРИН ЛТД. є безумовною
підставою для застосування судом
запобіжних заходів у вигляді
накладення арешту на назване судно в
порядку ст. 43-1 ГПК України.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 20.10.2014 р. (суддя
Д'яченко Т.Г.) у задоволені заяви про
вжиття запобіжних заходів на підставі
ч. 6 ст. 43-4 ГПК України - відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що
заявником не надано жодних доказів, які
б свідчили про дійсну необхідність
вжиття запобіжних заходів та доказів,
що свідчать про невизнання компаніями
ТАНАІС ШИППІНГ ЛТД. та РОСШИПКОМ МАРИН
ЛТД. свого обов'язку сплатити вартість
пального, поставленого заявником або
здійснення цими компаніями дій,
спрямованих на ухилення від виконання
своїх зобов'язань, а також доказів, які
б свідчили про те, що судно „Танаїс
Дрім" - є єдиним майном компаній ТАНАІС
ШИППІНГ ЛТД. та РОСШИПКОМ МАРИН ЛТД. на
території України. Відсутні в
матеріалах справи і докази того, що
власниками судна „Танаїс Дрім"
приймаються міри до залишення судном
території України. Оскільки, заявником,
всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, не
надано належних та допустимих доказів
щодо доцільності застосування
запобіжних заходів у вигляді арешту
судна, то підстави для задоволення
заяви компанії БУНКЕРНЕТ ЛТД. відсутні
відповідно до ч. ч. 3, 6 ст. 43-4 ГПК
України.

В апеляційній скарзі апелянт
просить ухвалу місцевого суду
скасувати, оскільки вона не відповідає
фактичним обставинам і матеріалам
справи, ухвалена з порушеннями норм
матеріального і процесуального права
та залишити заяву компанії БУНКЕРНЕТ
ЛТД. про застосування запобіжних
заходів без розгляду.

В судовому засіданні
представники скаржника доводи
апеляційної скарги підтримали у
повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не
надходив.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представників скаржника, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при прийнятті
оскаржуваної ухвали, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Доводи скаржника про те, що у
судовому засіданні 20.10.2014 р. судом не
проголошувалась ані вступна і
резолютивна, ані повний текст
оскарженої ухвали є необґрунтованими,
оскільки повністю спростовуються
протоколом судового засіданні від
20.10.2014 р. з якого вбачається, що в цей
день за наслідками розгляду заяви
компанії БУНКЕРНЕТ ЛТД. за участю
представника останньої після виходу з
нарадчої кімнати місцевим судом був
проголошений повний текст оскарженої
ухвали та повідомлено заявника про те,
що він може отримати копію ухвали суду
від 20.10.2014 р. під розписку в приміщенні
місцевого суду, або ухвала суду буде
направлено йому не пізніше трьох днів з
моменту її винесення, а доказів, які б
свідчили про те, що скаржником
вносилися відповідні зауваження на
протокол судового засідання від 20.10.2014
р. на підставі ст. 81-1 ГПК України щодо
неправильності цього протоколу в
матеріалах справи не міститься та їх,
всупереч вимогам ст. 33 ГПК України,
скаржником суду не надано, внаслідок
чого протилежні твердження апелянта до
уваги прийнятими бути не можуть.

Посилання скаржника на те, що
він не отримував копію оскарженої
ухвали та остання взагалі не
направлялась йому місцевим судом також
до уваги прийнятими бути не можуть,
оскільки, на зворотному аркуші цієї
ухвали є штамп канцелярії суду першої
інстанції, який свідчить про
направлення судом заявникові
примірника оскарженої ухвали, а
доказів, що свідчать про неотримання
апелянтом цієї кореспонденції в
матеріалах справи не міститься та
таких доказів, всупереч вимогам ст. 33
ГПК України, останнім суду не надано.

Згідно ст. 43-1 ГПК України особа,
яка має підстави побоюватись, що подача
потрібних для неї доказів стане згодом
неможливою або утрудненою, а також
підстави вважати, що її права порушені
або існує реальна загроза їх порушення,
має право звернутися до господарського
суду з заявою про вжиття запобіжних
заходів до подання позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 43-3 ГПК
України заява про вжиття запобіжних
заходів повинна містити відомості про
обставини в обґрунтування
необхідності вжиття таких заходів, що
узгоджуються з приписами статті 43-1
цього Кодексу та підтверджуватися
відповідними доказами. У вирішенні
питання про вжиття запобіжних заходів
господарський суд має здійснити оцінку
обґрунтованості доводів заявника щодо
необхідності їх застосування з
урахуванням розумності,
обґрунтованості та адекватності вимог
заявника, забезпечення
збалансованості інтересів заявника та
особи, щодо якої просять вчинити
запобіжні заходи, наявності зв'язку між
конкретним видом запобіжних заходів та
можливим предметом позовної вимоги,
імовірності настання обставин,
зазначених у статті 43-1 ГПК запобігання
порушенню у зв'язку з вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів третіх осіб.

Таким чином, запобіжні заходи
спрямовані на збереження відповідних
доказів та на запобігання
правопорушенню з метою якнайшвидшого
реагування на протиправні дії; ці
заходи забезпечують та надають
додаткову гарантію збереження доказів
чи запобігання порушенню права щодо
вимоги, яка ще не оформлена у вигляді
позову.

Відповідно до п. 9
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
20.04.2007р. № 01-8/251 „Про деякі питання
практики вжиття запобіжних заходів" у
вирішенні питання про вжиття
запобіжних заходів господарський суд
має здійснити оцінку обґрунтованості
доводів заявника щодо необхідності їх
застосування з урахуванням такого:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника; наявності
зв'язку між конкретним видом
запобіжних заходів і предметом
відповідної позовної вимоги, яку
заявник повинен подати у строк,
встановлений частиною третьою статті
433; імовірності настання обставин,
зазначених у статті 431; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів третіх осіб. При цьому, з
урахуванням п. 4 даного інформаційного
листа від 20.04.2007 р. заявник повинен
обґрунтувати підстави для вжиття
запобіжних заходів поданням
відповідних доказів з урахуванням
загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК
України.

Як вбачається з матеріалів
справи та правильно встановлено
місцевим судом заявник просить
застосувати запобіжні заходи у вигляді
арешту морського судна „Танаїс Дрім"
щодо можливого предмету позову про
стягнення боргу в сумі 445761,18 доларів
США, що виник у зв'язку з не оплатою
компаніями ТАНАІС ШИППІНГ ЛТД. та
РОСШИПКОМ МАРИН ЛТД. поставленого
заявником пального на вказане судно
посилаючись на необхідність
забезпечення реальності виконання
рішення суду та на відсутність
відомостей про наявність у боржника
іншого майна на території України.

Однак, жодних доказів, які б
свідчили про дійсну необхідність
вжиття запобіжних заходів в
матеріалах справи не міститься,
оскільки заявником не надано доказів
на підтвердження невизнання названими
компаніями свого обов'язку по оплаті
пального, поставленого заявником або
вжиття цими компаніями заходів,
спрямованих на уникнення від виконання
цих зобов'язань, внаслідок чого колегія
суддів погоджується з висновками
місцевого суду про те, що необхідність
застосування запобіжних заходів
заявником зводиться до доведення суду
самого лише факту правопорушення та
фактичного розміру заборгованості, що
є невірним тлумаченням положень ст. 43
ГПК України, внаслідок чого протилежні
твердження скаржника не можуть бути
прийняті до уваги.

Колегія суддів погоджується і з
висновками місцевого суду про те, що
додані заявником до матеріалів справи
роздруківки електронних листів
нотаріально не посвідчені та не мають
їх офіційного перекладу, а тому ці
докази не є належними та допустимими і
не дозволяють суду встановити
належність наданих листів
безпосередньо до предмету спірних
правовідносин.

Відсутні в матеріалах справи і
докази того, що судно „Танаїс Дрім" - є
єдиним майном компаній ТАНАІС ШИППІНГ
ЛТД. та РОСШИПКОМ МАРИН ЛТД. на
території України, а також того, що
власниками приймаються міри до
залишення цим судном території
України.

Будь-яких інших доказів, які б
свідчили про доцільність вжиття
запобіжних заходів у вигляді арешту
судна матеріали справи не містять та
їх, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України,
скаржником суду не надано.

З огляду на вищевикладене,
колегія суддів вважає, що місцевий суд
дійшов до правомірного та
обґрунтованого висновку про те, що
доводи заявника щодо необхідності
застосування запобіжних заходів з
урахуванням розумності,
обґрунтованості та адекватності вимог
заявника, забезпечення
збалансованості інтересів заявника та
особи, щодо якої просять вчинити
запобіжні заходи, наявності зв'язку між
конкретним видом запобіжних заходів та
можливим предметом позовної вимоги,
імовірності настання обставин,
зазначених у ст. 43-1 ГПК України є
необґрунтованими, а тому підставне,
відповідно до приписів до ч. ч. 3, 6 ст.43-4
ГПК України, відмовив у задоволені
заяви про вжиття запобіжних заходів
шляхом накладення арешту на судно
„Танаїс Дрім" ( „TANAIS DREAM", ІМО № 9283899, під
прапором держави - Беліз), у зв'язку з
чим протилежні доводи скаржника до
уваги прийнятими бути не можуть.

При викладених обставинах
колегія суддів вважає, що ухвала
місцевого суду прийнята з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, відповідає фактичним обставинам
і матеріалам справи, а підстави,
передбачені ст. 104 ГПК України, для її
зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 53, 66, 67,
101-105 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду
Одеської області від 20.10.2014 року у
справі № 916/4218/14 - залишити без змін, а
апеляційну скаргу компанії "BUNKERNET LTD"
(БУНКЕРНЕТ ЛТД.) - без задоволення.

Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови
виготовлено 21.11.2014 року.

Головуючий суддя:
Шевченко В.В.

Судді:
Головей В.М.

Колоколов С.І.