ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року Справа № 27/181/10

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -
головуючий, судді Бенедисюк І.М.
(доповідач), Харченко В.М.

розглянув касаційну скаргу
селянського (фермерського)
господарства Зетченка В.В., с-ще
Подспор'є Приморського району
Запорізької області (далі - СФГ
Зетченко В.В. ),

про перегляд за нововиявленими
обставинами постанови Вищого
господарського суду України від 08.02.2012

зі справи № 27/181/10

за позовом державного підприємства
"Сільськогосподарське підприємство
"Надія", м. Приморськ Запорізької
області (далі - ДП
"Сільськогосподарське підприємство
"Надія"),

до СФГ Зетченка В.В. та

регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Запорізькій області, м. Запоріжжя (далі
- відділення ФДМ),

про витребування майна.

Судове засідання проведено за участю
представників:

СФГ Зетченка В.В. - Зетченка В.В.,
Мухіна А.А., Смирнова О.В.,

ДП "Сільськогосподарське підприємство
"Надія" - не з'яв.,

відділення ФДМ - не з'яв.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 08.12.2010,
залишеним без змін постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 04.07.2011, у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 08.02.2012 рішення
господарського суду Запорізької
області від 08.12.2010 та постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 04.07.2011 у справі
скасовано; прийнято нове рішення, яким
СФГ Зетченка В.В. зобов'язано
повернути ДП "Сільськогосподарське
підприємство "Надія" безпідставно
набуте майно - 466 тонн озимого
ячменю на загальну суму 428 174,78 грн. та 889,
28 тонни озимої пшениці на загальну суму
867 981,75 грн.

СФГ Зетченка В.В. звернулося до
Вищого господарського суду України з
заявою про перегляд за нововиявленими
обставинами зазначеної постанови суду
касаційної інстанції від 08.02.2012. Заяву з
посиланням на пункт 1 частини другої
статті 112 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) мотивовано наявністю
істотних для справи обставини, що не
були відомі заявникові та суду на час
її розгляду, проте впливають на
висновки суду касаційної інстанції, а
саме постанови прокурора Приморського
району в Запорізькій області від 19.08.2014
про закриття кримінальної справи.

Сторони відповідно до статті 1114 ГПК
України належним чином повідомлені про
час і місце перегляду постанови Вищого
господарського суду України.

За результатами цього перегляду Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про те, що зазначені у заяві
обставини підпадають під ознаки
нововиявлених у розумінні статті 112 ГПК
України.

Господарськими судами у справі
встановлено, що:

- у вересні-жовтні 2009 року ДП
"Сільськогосподарське підприємство
"Надія" обробило та засіяло озимими
сільськогосподарськими культурами
поля загальною площею 1000 га;

- 29.04.2008 наказом відділення ФДМ № 84
приватизовано майно ДП
"Сільськогосподарське підприємство
"Надія" та відповідно до акта
приймання-передачі нерухомого майна
від 24.10.2008 все нерухоме майно було
передано колективному
сількогосподарському підприємству
"Надія-2008", державну реєстрацію якого
здійснено 26.08.2008 і яке згідно з
укладеним з відділенням ФДМ договором
безоплатної передачі майна та
установчих документів з моменту
складання акта приймання-передачі
майна є правонаступником ДП
"Сільськогосподарське підприємство
"Надія";

- станом на 05.07.2010 ДП
"Сільськогосподарське підприємство
"Надія" знаходилося в стані припинення
підприємницької діяльності;

- розпорядженням Приморської районної
державної адміністрації Запорізької
області від 04.11.2009 №798 виділено в натурі
(на місцевості) із земель об'єкта
приватизації - ДП
"Сільськогосподарське підприємство
"Надія" та передано членам даного
підприємства та пенсіонерам з їх числа
у власність безоплатно земельні
ділянки у розмірі земельних часток
(паїв) для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
території Приморської міської ради; за
змістом пункту 4 цього розпорядження
акти постійного користування ДП
"Сільськогосподарське підприємство
"Надія" земельною ділянкою втратили
чинність;

- протягом зими 2010 року оброблені та
засіяні ДП "Сільськогосподарське
підприємство "Надія" землі було
розпайовані та передані у власність
фізичним особам;

- у подальшому певні особи з числа
згаданих уклали з СФГ
Зетченка В.В. договори оренди
земельних ділянок (визначених
земельних ділянок, на яких вирощено та
зібрано зерно, щодо якого заявлено
позовні вимоги);

- ДП "Сільськогосподарське
підприємство "Надія", обґрунтовуючи
позовні вимоги, стверджує, що СФГ
Зетченка В.В. протягом червня-липня 2010
року зібрало із зазначених земельних
ділянок площею посіви
сільськогосподарських культур, які є
власністю позивача: 466 тонн озимого
ячменю на площі 200 га на суму 428 174,78 грн.;
889,28 тонни озимої пшениці на площі 224 га
на суму 867981,75 грн.

Підставами для перегляду судових
рішень господарського суду за
нововиявленими обставинами є істотні
для справи обставини, що не були і не
могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи (пункт 1 частини другої статті 112
ГПК України).

Відповідно до частини другої статті 189
Цивільного кодексу України продукція,
плоди та доходи належать власникові
речі, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 775 Цивільного кодексу України
передбачено, що право власності на
плоди, продукцію, доходи, одержані в
результаті користування річчю,
переданою в найм, належать наймачеві.

Остання норма кореспондується зі
змістом пунктів "б", "г" статті 95
Земельного кодексу України, згідно з
якою землекористувачі мають право
власності на посіви, насадження та
вироблену сільгосппродукцію.

Статтею 125 Земельного кодексу України
(в редакції Закону України від 05.03.2009 №
1066-VI, чинної на даний час) встановлено,
що право власності та право постійного
користування земельною ділянкою
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Отже, необхідною умовою допуску
землекористувача до користування
земельною ділянкою є встановлення її
меж в натурі та отримання передбачених
законом документів.

За приписами статті 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Дана норма застосовується за умов, якщо
мало місце набуття або збереження
майна, таке набуття/збереження
здійснено за рахунок іншої особи та за
умови відсутності правової підстави.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України
передбачено, що набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі. У разі
неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Рішення місцевого та апеляційного
господарських судів у справі
ґрунтуються на висновках про те, що у
справі відсутні докази збирання врожаю
СФГ Зетченка В.В. та володіння ним
майном, яке просить витребувати
позивач, або його зберігання, а також -
докази передання СФГ Зетченка В.В. у
встановленому чинним законодавством
порядку в оренду відповідних паїв до
збирання врожаю.

У прийнятті постанови, що
переглядається за нововиявленими
обставинами, суд касаційної інстанції,
виходив з того, що текстом постанов
Приморського РВ ГУМВС України в
Запорізькій області від 04.07.2010 та від
07.07.2010 про відмову в порушенні
кримінальної справи підтверджується
факт збирання СФГ Зетченка В.В. урожаю,
що належить ДП "Сільськогосподарське
підприємство "Надія".

Проте постанова прокурора
Приморського району в Запорізькій
області від 19.08.2014 про закриття
кримінальної справи за підозрою у
вчиненні Зетченком В.В. певних
кримінальних порушень спростовує
зміст зазначених постанов
Приморського РВ ГУМВС України в
Запорізькій області від 04.07.2010 та від
07.07.2010 та містить посилання на докази,
які існували на час вирішення спору у
справі, не були враховані судом
касаційної інстанції та підпадають під
ознаки нововиявлених у розумінні
статті 112 ГПК України. Однак суд
касаційної інстанції за приписами ГПК
України не має права досліджувати ці
докази, перевіряти їх достовірність
тощо.

У підпункті 9.2 пункту 9 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 № 17 " Про деякі
питання практики перегляду рішень,
ухвал, постанов за нововиявленими
обставинами" зазначено, що "Вищий
господарський суд України може
переглядати свої судові рішення за
нововиявленими обставинами лише у
випадках, зазначених у пункті 5 частини
другої статті 112 ГПК і в абзаці першому
пункту 6 цієї постанови.

В інших випадках подання заяв про
перегляд за нововиявленими
обставинами судових рішень Вищого
господарського суду України останній
за наявності підстав для висновку про
те, що зазначені у відповідній заяві
обставини підпадають під ознаки
нововиявлених у розумінні статті 112
ГПК, вчиняє такі дії:

згідно з приписами частини п'ятої
статті 114 ГПК скасовує своє судове
рішення, про перегляд якого подано
заяву;

тією ж постановою або ухвалою, якою
його скасовано, відповідно до статті 17
ГПК передає справу до місцевого або
апеляційного господарського суду для
розгляду по суті з урахуванням
викладеного у відповідній заяві та
вказівок суду касаційної інстанції".

Отже, постанова Вищого господарського
суду України від 08.02.2012 у справі
підлягає скасуванню за нововиявленими
обставинами, а справу слід передати до
місцевого господарського суду для
розгляду по суті з урахуванням
викладеного у відповідній заяві.

У такому розгляді господарському суду
необхідно дослідити докази, про які
йдеться у заяві СФГ Зетченка В.В.,
зокрема щодо особи, яка здійснила
збиранню врожаю та, з-поміж іншого,
достовірно з'ясувати: які саме земельні
ділянки, якою площею та з якого часу в
установленому порядку було передано в
оренду СФГ Зетченка В.В.; які саме
докази свідчать про право на майно за
поверненням якого звертається позивач,
з урахуванням строків приватизації
його майна та передачі
правонаступнику; чи не було включено
зазначене майно у ліквідаційну масу.

Керуючись статтями 1119-11111, 114ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву селянського (фермерського)
господарства Зетченка В.В. про перегляд
за нововиявленими обставинами
постанови Вищого господарського суду
України від 08.02.2012 у справі № 27/181/10
задовольнити.

2. Постанову Вищого господарського суду
України від 08.02.2012 у справі № 27/181/10
скасувати за нововиявленими
обставинами.

3. Рішення господарського суду
Запорізької області від 08.12.2010 та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 04.07.2011 у справі
№ 27/181/10 скасувати.

4. Справу передати до господарського
суду Запорізької області для розгляду
по суті з урахуванням викладеного у
заяві селянського (фермерського)
господарства Зетченка В.В. та вказівок
суду касаційної інстанції.

Суддя
В. Селіваненко

Суддя
І. Бенедисюк

Суддя
В. Харченко