ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2014 р.Справа № 922/4566/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук
О.М.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сандора", с.
Миколаївське до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м. Харків про
стягнення 8228,07 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Данильчук С.Г. (дов. № 10-05-23
від 08.01.2014 р.)

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить суд стягнути з
відповідача 8228,07 грн., з яких: 5485,38 грн.
вартість холодильної шафи однодверної
Ice Stream Medium; 2742,69 грн. штраф.
Обґрунтовуючи свій позов позивач
посилається на порушенням
відповідачем умов додаткової угоди до
договору поставки № Н-0997/2012, укладеної
між сторонами 19.09.2012 року. Судові
витрати позивач просить суд покласти
на відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 16.10.2014р. за
вищевказаним позовом було порушено
провадження у справі № 922/4566/14, розгляд
якої призначено на 12.11.2014 р. о 12:00 год.

Представник позивача у судовому
засіданні 12.11.2014 р. підтримує позовні
вимоги та просить суд задовольнити їх у
повному обсязі.

Відповідач правом на участь
представника у судовому засіданні не
скористався, причину неявки не
повідомив, витребуваних судом
документів не надав. Про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином за юридичною адресою,
про що свідчить відмітка про
направлення ухвали про призначення
справи до розгляду за юридичною
адресою, вказаною у позовній заяві.

Приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами у відповідності до ст. 75
ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно дослідивши
надані докази, суд встановив наступне.

19.09.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Сандора" (позивач) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(відповідач) було укладено Додаткову
угоду до договору поставки № Н-0997/2012
від 19.09.2012 р. про умови оренди торгового
обладнання, на основі якого у торгову
точку, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, було встановлено холодильну
шафу однодверну Ice Stream Medium, вартістю
5485,38 грн., інвентарний номер 81071345, що
оформлено актом прийому-передачі
обладнання № СА-ХА/ПОБ-024439 від 16.05.2013р.

Вищезгадане обладнання знаходиться на
балансі Позивача, являється його
власністю і було передане Відповідачу
в тимчасове користування для
розміщення у ньому продукції Позивача.

Згідно п. 1.1 Додаткової угоди, з метою
забезпечення кращої організації
продаж відповідачем продукції
позивача, позивач передає відповідачу
у платне користування (оренду)
холодильне та інше торгове обладнання,
для розміщення в/на ньому соків, напоїв
та чіпсів, що виробляються та/або
реалізуються ТОВ "Сандора".

У відповідності з п. 1.4 Додаткової
угоди, відповідач зобов'язався
встановити обладнання у торговому залі
своєї торгової точки на місці за
узгодженням з постачальником, яке
повинно бути добре видимим покупцям, і
розмістити на ньому Продукцію.

Відповідно до п. 1.5 Додаткової угоди,
погоджені адреси торгових точок, де
встановлюється обладнання,
визначається у відповідних актах
приймання-передачі обладнання.

З матеріалів справи вбачається, що
актом прийому-передачі обладнання від
16.05.2013 р. відповідачу була передана
холодильна шафа однодверна Ice Stream Medium,
вартістю 5485,38 грн. , а також цим актом
сторони узгодили адресу торгової
точки, де повинно бути встановлено
обладнання, а саме АДРЕСА_1.

У п. 5.3 Додаткової угоди сторони
визначили, що у разі відсутності
торгового обладнання в торговій точці
за погодженою адресою, обладнання
вважається втраченим покупцем.

На даний момент вищезгадане обладнання
у даній торговій точці відсутнє, про що
представником позивача на підставі п.
5.3 Додаткової угоди складено
відповідний акт № 1 від 05.05.2014 р., тобто
має місце порушення п. 3.1 Додаткової
угоди.

Враховуючи відсутність переданого
майна у місці визначеному у додатковій
угоді, позивач має підстави вважати, що
дане обладнання втрачене, оскільки
місцезнаходження обладнання
встановити не можливо.

20.05.2014 р. Позивач надіслав до
Відповідача претензію, в якій вимагав
негайно сплатити вартість холодильної
шафи та сплатити штраф у строк до 26.05.2014
р., проте відповідачем вимога позивача
була залишена без відповіді.

Згідно з ч. п. 5.1 Додаткової угоди,
відповідач несе перед позивачем
майнову відповідальність за поломку,
псування або пошкодження обладнання
внаслідок порушення правил його
експлуатації, а також втрату, поломку,
псування або пошкодження діями
сторонніх осіб, у розмірі його
заставної вартості, вказаної в акті
прийому-передачі.

Згідно п. 5.7 Додаткової угоди, за
несвоєчасне повернення обладнання у
зазначений Орендодавцем строк або
втрати обладнання, відповідач сплачує
позивачу штраф у розмірі 50 % від
вартості неповернутого (втраченого)
обладнання, що вказана в Акті
приймання-передачі. Сплата штрафу не
звільняє відповідача від обов'язку
повернути обладнання позивачу, або
сплати його вартість.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд виходить з наступного.

Частиною першою ст. 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст.
175 ГК України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором (ст. 762 ЦК України).

Однією із загальних засад цивільного
законодавства є принцип свободи
договору, який знайшов своє
відображення у ст.ст. 3 та 627 Цивільного
кодексу України. Свобода договору
включає й вільне визначення сторонами
його умов, де фіксуються взаємні права
та обов'язки сторін.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Судом встановлено, що представником
Позивача на підставі п. 5.3 Додаткової
угоди складено акт відсутності
орендованого торгового обладнання № 1
від 05.05.2014р. Позивач з метою досудового
врегулювання спору звертався до
відповідача з претензією, яка залишена
відповідачем без відповіді.

Станом на момент судового розгляду
справи відповідач не сплатив позивачу
вартість втраченого обладнання.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 2742,69 грн. штрафу у розмірі
50 % від вартості втраченого обладнання
на підставі п. 5.7 Додаткової угоди.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. При цьому, штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно кваліфікуючими ознаками
штрафу є: а) можливість встановлення за
майже будь-яке порушення зобов'язання:
невиконання або неналежне виконання
(порушення умов про кількість, якість
товарів, робіт (послуг), виконання
зобов'язання неналежним способом тощо);
б) обчислення у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 213
Господарського кодексу України штраф,
як різновид неустойки, може бути
встановлений договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Враховуючи те, що, відповідач втратив
обладнання вартістю 5485,38 грн., що
підтверджується актом про відсутність
орендованого торгового обладнання,
штраф у розмірі 50 % від суми вартості
втраченого обладнання складатиме 2742,69
грн.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 5485,38 грн. вартості
втраченого обладнання та 2742,69 грн.
штрафу є обґрунтованими,
підтверджуються наявними в матеріалах
справи доказами, не спростовані
відповідачем, і відповідно підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по оплаті судового збору
покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2; ідент.
номер НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сандора"
(57262, Миколаївська область, Жовтневий
район, с. Миколаївське; ідент. код 22430008,
р/р 5300 в АТ "УкрСиббанк" м. Харків,
МФО 351005) 5485,38 грн. вартості холодильної
шафи однодверної Ice Stream Medium; 2742,69 грн.
штрафу та 1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 17.11.2014 р.

Суддя М.І. Шатерніков