ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 листопада 2014 р. Справа №
903/1047/14за позовом державного
підприємства "Дослідне господарство
"Зоря" Інституту сільського
господарства Західного Полісся
Національної академії аграрних наук
України", с. Пирогівці, Хмельницький
район, Хмельницька область

до дочірнього підприємства "Агрофірма
"Луга-Нова" приватного підприємства
"Універсам", с. Мишів, Іваничівський
район., Волинська область

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: Національна академія
аграрних наук України, м. Київ

про визнання недійсними додатків №4/1
від 03.06.2013р., №5 від 04.09.2013р. до договору
виробництва сільськогосподарської
продукції №3/12 від
15.08.2012р.(зареєстрованого в НААН під №68
від 16.08.2012р.)

Суддя
Вороняк А.С.

при секретарі судового
засідання Чорному С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Смірнова І.С., довіреність
№б/н від 17.10.2014р.

від відповідача: Колєсов М.Г.,
довіреність №5 від 04.01.2014р.

від третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: н/з

Відповідно до ст.20 Господарського
процесуального кодексу України(далі -
ГПК України) роз'яснено право відводу
судді. Відводу судді не заявлено. На
підставі ст.22 ГПК України роз'яснено
процесуальні права та обов'язки сторін.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу не
поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: державне підприємство
"Дослідне господарство "Зоря" Інституту
сільського господарства Західного
Полісся Національної академії
аграрних наук України" звернулося в
господарський суд Волинської області з
позовною заявою до дочірнього
підприємства "Агрофірма "Луга-Нова"
приватного підприємства "Універсам"
про визнання недійсними додатків №4/1
від 03.06.2013р., №5 від 04.09.2013р. до договору
виробництва сільськогосподарської
продукції №3/12 від
15.08.2012р.(зареєстрованого в НААН під №68
від 16.08.2012р.).

Позовна заява обґрунтована тим, що
директор державного підприємства
"Дослідне господарство "Зоря" інституту
сільського господарства Західного
Полісся Національної академії
аграрних наук України" не мав права на
підписання додатків №4/1 від 03.06.2013р., №5
від 04.09.2013р. до договору виробництва
сільськогосподарської продукції №3/12
від 15.08.2012р.(зареєстрованого в НААН під
№68 від 16.08.2012р.) без погодження із
Національною академією аграрних наук
України та є сумніви, щодо справжності
підпису директора на них, а також
вказують, що спірним додатком №4/1 від
03.06.2013р. нівелюється оплатність
договору і це суперечить вимогам
чинного законодавства України та
статуту господарства.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 23.10.2014р. за
вказаним позовом було порушено
провадження, а справу призначено до
розгляду на 12.11.2014р. та зобов'язано
сторони надати суду ряд документів,
необхідних для об'єктивного розгляду
справи по суті. Також даною ухвалою
залучено в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача: Національну
академію аграрних наук України.

05.11.2014р. через канцелярію суду від
позивача надійшли копія витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців на ДП
"Агрофірма "Луга-Нова" ПП "Універсам",
письмове підтвердження того, що у
провадженні господарських судів
України або іншого органу, який в межах
своєї компетенції вирішує спір, немає
справи зі спору між тими ж сторонами,
про той же предмет і з тих же підстав та
немає рішення цих органів з такого
спору та копії додатків №4/1 від 03.06.2013р.,
№5 від 04.09.2013р. до договору виробництва
сільськогосподарської продукції №3/12
від 15.08.2012р. (зареєстрованого в НААН під
№68 від 16.08.2012р.).

12.11.2014р. через канцелярію суду від
відповідача надійшов відзив в якому у
задоволенні позову просить відмовити,
оскільки при підписанні спірних
додатків директор-підписант сумнівів
щодо перевищення ним повноважень не
виказував, крім підписів спірні
додатки містять печатки сторін, також
звертають увагу на те, що в п.6.6 статуту
державного підприємства "Дослідне
господарство "Зоря" інституту
сільського господарства Західного
Полісся Національної академії
аграрних наук України" вказано,
директор, діючи від імені господарства
та в його інтересах, відповідно до
законодавства та в межах цього Статуту
і контракту, самостійно вирішує
питання діяльності господарства за
винятком тих, що віднесені до
компетенції наукової установи,
Академії і трудового колективу,
зокрема: укладає господарські
договори, видає довіреності іншим
особам, відкриває рахунки в установах
банків та реєстраційні - у відділеннях
Державного казначейства, отже
підписання господарських договорів не
віднесено до компетенції інших осіб,
ніж директора. Додатково відповідач
зазначає, що спірний додаток №4/1 від
03.06.2013р. стосується розміру плати за
відновлення ґрунту, проведення
природоохоронних заходів, а тому
відноситься до оперативної,
господарської діяльності
підприємства, яка визначається
господарством самостійно, без
погодження із НААН та іншими органами,
оскільки іншого не передбачено
статутними документами позивача.
Вказує, що спірний додаток №5 від
04.09.2013р. взагалі ніяк не впливає на
права та обов'язки позивача, оскільки
не стосується прав та обов'язків сторін
по договору виробництва
сільськогосподарської продукції №3/12
від 15.08.2012р., а лише констатує питання
виробничого характеру, щодо погодження
напрямів використання земельних
ділянок та узгоджує розміри площ під
посіви тощо.

В судовому засіданні 12.11.2014р.
представник позивача надала суду із
супровідним листом наступні документи:
копію заяви про вчинення кримінального
порушення збоку в.о. директора
державного підприємства "Дослідне
господарство "Зоря" державної
сільськогосподарської дослідної
станції Інституту кормів і сільського
господарства Поділля Національної
академії аграрних наук України" Бучика
О.В., яка подана до Хмельницького
районного відділу УМВС України у
Хмельницькій області та копію
постанови Президії Національної
академії аграрних наук України від
26.08.2011р. «Про затвердження порядку
погодження та обліку деяких
господарських договорів». Позов
підтримала, вимоги просила
задовольнити.

В судовому засіданні 12.11.2014р.
представник відповідача надав
додаткові заперечення на позов, а також
копію статуту ДП "Агрофірма "Луга-Нова"
ПП "Універсам" та виписку з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців на ДП
"Агрофірма "Луга-Нова" ПП "Універсам".
Просив суд відмовити в задоволені
позову. Додатково повідомив, що
колишній директор позивача Бучик О.В.
на даний час знаходиться в зоні АТО та
невідомо коли повернеться.

Представник Національної академії
аграрних наук України в судове
засідання 12.11.2014р. не з'явився, вимог
ухвали суду від 23.10.2014р. не виконали,
проте були належним чином повідомлені
про місце і час розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
№053 від 31.10.2014р..

З урахуванням вимог ст.69 ГПК України
справу розглянуто за наявними
матеріалами, відповідно до ст.75 ГПК
України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

встановив:

15.08.2012р. між державним підприємством
"Дослідне господарство "Зоря" державної
сільськогосподарської дослідної
станції Інституту кормів і сільського
господарства Поділля Національної
академії аграрних наук України" (далі -
Господарство) та дочірнім
підприємством "Агрофірма "Луга-Нова"
приватного підприємства "Універсам"
(далі - Сільськогосподарський
товаровиробник) укладений договір
виробництва сільськогосподарської
продукції № 3/12(далі - Договір)(а.с.23-27),
даний Договір зареєстрований в НААН
під №68 від 16.08.2012р..

Згідно п.1.6 статуту державного
підприємства "Дослідне господарство
"Зоря" Інституту сільського
господарства Західного Полісся
Національної академії аграрних наук
України"(далі - Статут)(а.с.14-21), вказане
підприємство є правонаступником землі,
майна, майнових і немайнових прав та
зобов'язань державного підприємства
"Дослідне господарство "Зоря" державної
сільськогосподарської дослідної
станції Інституту кормів і сільського
господарства Поділля Національної
академії аграрних наук України".

Згідно п.1.1 Договору Господарство надає
згоду на виробництво, а
Сільськогосподарський товаровиробник
на свій ризик зобов'язується виробити
сільськогосподарську продукцію та
провести розрахунки із Господарством
за надання згоди на виробництво.

Згідно п.1.2 Договору згода на
виробництво надається, а виробництво
здійснюється на виробничих
потужностях(ресурсах) Господарства.

Згідно п.1.5 Договору місце та площі
виробництва (виробничих потужностей,
що використовуються): земельна ділянка
на землях Пироговецької сільської ради
Хмельницької області загальною площею
1931,2 га (рілля та сільськогосподарські
угіддя), які знаходяться у користуванні
Господарства на підставі Державних
актів на право постійного користування
земельною ділянкою ЯЯ№330438, ЯЯ№330439,
ЯЯ№330440, ЯЯ№330441, ЯЯ№330442, ЯЯ№330443,
ЯЯ№330444, ЯЯ№330445, ЯЯ№330446, ЯЯ№330447,
ЯЯ№330448, ЯЯ№330449, ЯЯ№330450, ЯЯ№330451,
ЯЯ№330452, ЯЯ№330453, ЯЯ№330454, ЯЯ№330455,
ЯЯ№330456, ЯЯ№330457, ЯЯ№330458, ЯЯ№330460,
ЯЯ№330462, ЯЯ№330463, ЯЯ№330464, ЯЯ№330465,
ЯЯ№330467, ЯЯ№330468, ЯЯ№330459.

Згідно п.1.6 Договору строк виробництва -
10 років.

Згідно п.2.2 Договору останній не є
спільною діяльністю чи підрядом, а
також не є передачею прав користування
чи управління земельними ділянками.

Згідно п.3.1 Договору розрахунки за
сприяння вирощування
сільгосппродукції та надання згоди на
виробництво за цим Договором
проводиться після завершення
Сільськогосподарським
товаровиробником виробництва
продукції.

Згідно п.3.2 Договору за сприяння
вирощування сільгосппродукції та
надання згоди на виробництво за цим
Договором Сільськогосподарський
товаровиробник щорічно сплачує
господарству грошові кошти або передає
на цю суму узгоджену
сільськогосподарську продукцію по
кількості та видах в порядку,
визначеному сторонами додатково.
Вказана плата складається із
компенсації плати за землю,
відшкодовування витрат господарству
та винагороди від господарської
діяльності, яка встановлюється
додатковим договором.

Згідно п.4.1.4 Договору
Сільськогосподарський товаровиробник
зобов'язаний здійснювати розрахунки із
Господарством.

Згідно п.4.2.2 Договору
Господарство зобов'язане надавати
засоби сільськогосподарського
виробництва, персонал за умови
компенсації витрат на це
Сільськогосподарським
товаровиробником.

Згідно п.7.1 Договору останній
вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання та
скріплення печатками сторін.

Згідно п. 7.2 Договору строк дії
договору починає свій перебіг з дати
його підписання сторонами та
закінчується у строк, визначений п.1.6
Договору. У випадку відсутності заяви
про припинення даного Договору від
будь-якої із сторін не менше як за 20
днів до строку закінчення, Договір
вважається пролонгованим на той самий
строк, на тих самих умовах.

Згідно п.7.4 Договору зміни в цей Договір
можуть бути внесені тільки за
домовленістю сторін, яка оформляється
додатковою угодою до Договору.

Згідно п.7.5 Договору зміни набирають
чинності з моменту належного
оформлення сторонами відповідної
додаткової угоди до договору, якщо інше
не встановлено в самій додатковій
угоді, цьому Договорі або чинному в
Україні законодавстві.

15.08.2012р. сторонами було підписано та
скріплено печатками додаток №1(а.с.28) до
Договору №3/12, згідно якого для
відновлення ґрунту, проведення
природоохоронних заходів тощо,
Сільськогосподарський товаровиробник
сплачує щорічно Господарству грошову
суму в розмірі 450 грн. за 1 га земельної
ділянки(виробничих потужностей
Господарства) фактично використаної
Сільськогосподарським
товаровиробником в рамках Договору
виробництва сільськогосподарської
продукції № 3/12 від 15.08.2012р.. Фактичний
розмір використаних
Сільськогосподарським
товаровиробником площ земельної
ділянки за кожен рік узгоджується
сторонами в письмовій формі, шляхом
укладення додатків до Договору
виробництва сільськогосподарської
продукції № 3/12 від 15.08.2012р.. Розрахунок
між сторонами здійснюється до 1 грудня
поточного року, після письмового
узгодження розміру фактично
використаних посівних площ в рамках
Договору за відповідний рік.

Згідно п.1 спірного додатку
№4/1 від 03.06.2013р. розмір плати за
відновлення ґрунту, проведення
природоохоронних заходів встановлений
у додатку №1 до Договору стосується
періоду з дати укладення Договору до
31.12.2012р.. В подальшому розмір плати за
відновлення ґрунту, проведення
природоохоронних заходів
встановлюється сторонами щорічно,
шляхом укладання додаткових договорів
та/або додатків до Договору. Розмір
зазначеної плати визначається в
залежності від фактично виконаних
Господарством робіт по відновленню
ґрунтів, проведення природоохоронних
та інших заходів, направлених на
підвищення родючості та корисних
властивостей землі.

Згідно п.2 спірного додатку №4/1
від 03.06.2013р. сторони узгодили, що за 2013р.
плата за відновлення ґрунту,
проведення природоохоронних заходів в
рамках Договору Господарству
Сільськогосподарським
товаровиробником не сплачується в
зв'язку із тим, що Господарством роботи
по відновленню ґрунту та
природоохоронні заходи не проводилися
у зв'язку з відсутністю виробничих
можливостей в Господарства.

Згідно п.3 спірного додатку №4/1
від 03.06.2013р., в усьому іншому, що не
суперечить даному додатку, сторони
керуються умовами Договору та
укладеними додатками до нього.

Згідно п.1 спірного додатку
№5 від 04.09.2013р. сторони узгодили
структуру та напрям господарської
діяльності, в тому числі розмір
посівних площ земельної
ділянки(виробничих потужностей
Господарства), які мають
використовуватися
Сільськогосподарським
товаровиробником у
сільськогосподарському виробництві
сезоні 2013р.(осінь) - 2014р.(осінь) в рамках
Договору та найменування с/г
культури(посіву) для вирощування
Сільськогосподарським
товаровиробником на таких земельних
ділянках: соя - 980 га, ярий ячмінь - 400 га,
гірчиця біла - 116 га, озимі під врожай
2015р. - 280 га., всього 1776 га.

Щодо твердження позивача про
відсутність у директора державного
підприємства "Дослідне господарство
"Зоря" Інституту сільського
господарства Західного Полісся
Національної академії аграрних наук
України" права на підписання спірних
додатків та погодження їх підписання
Національною академією аграрних наук
України, суд зазначає наступне.

Згідно п.1.3 Статуту підпорядкування:
державне підприємство "Дослідне
господарство "Зоря" Інституту
сільського господарства Західного
Полісся Національної академії
аграрних наук України" безпосередньо
підпорядковане Інституту сільського
господарства Західного Полісся
Національної академії аграрних наук
України(далі - наукова установа).

Згідно 2.2 Статуту Господарство є
державним статутним суб'єктом
підприємницької діяльності, що
здійснює дослідну, господарську і
комерційну діяльність з метою
досягнення позитивних економічних
результатів та отримання прибутку.

Згідно 3.1 Статуту Господарство є
державним підприємством, що діє на
основі державної форми власності, як
самостійний суб'єкт господарювання.

Згідно п.4.21 Статуту Господарству
забороняється без дозволу Президії
Академії безоплатно передавати в
будь-якій формі закріплене за ним
державне майно іншим установам,
організаціям, підприємствам,
громадянам.

Згідно п.6.4 Статуту Академія і наукова
установа не втручаються в оперативну
та господарську діяльність
господарства, здійснену відповідно до
цього Статуту.

Згідно п.6.6 Статуту директор, діючи від
імені господарства та в його інтересах,
відповідно до законодавства та в межах
цього Статуту і контракту, самостійно
вирішує питання діяльності
господарства за винятком тих, що
віднесені до компетенції наукової
установи, Академії і трудового
колективу, зокрема: укладає
господарські договори, видає
довіреності іншим особам, відкриває
рахунки в установах банків та
реєстраційні - у відділеннях
Державного казначейства.

Згідно 6.7 Статуту директор здійснює
управління Господарством. Він несе
персональну відповідальність за стан
та діяльність Господарства, за
збереження та ощадливе використання
майна Господарства, збереження
пожежної безпеки його об'єктів, а також
створення належних
соціально-побутових умов для трудового
колективу.

Пункт 1.3 Статуту позивача передбачає
лише його загальне підпорядкування
НААН України, як органу по управлінню
державним майном, закріпленим за
Господарством.

Будь-яких погоджень додатків до даного
Договору Статутом позивача не
передбачено.

Порядок погодження та обліку
господарських договорів, затверджений
Постановою Президії НААН України від
26.08.2011р.(який надано представником
позивача), стосується договорів
підряду, а згідно п.2.2 Договору,
останній не є договором підряду. Цим же
порядком передбачено погодження
Академією вже підписаних сторонами
договорів підряду, що не свідчить про
відсутність повноважень директора на
їх укладення. Будь-яких заперечень від
НААН України, яка залучена до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача, не
надходило.

Будь-яких доказів чи документів про
обмеження повноважень директора
Господарства на укладення договорів,
позивачем суду не надано.

Щодо позиції позивача про справжність
підпису директора на спірних додатках,
суд зазначає наступне.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ці дані встановлюються такими
засобами:

- письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів;

- поясненнями представників сторін та
інших осіб, які беруть участь в
судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст.34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Якщо наявні у справі докази є
суперечливими, їх оцінку в разі
необхідності може бути здійснено
господарським судом з призначенням
судової експертизи.

Позивачем не надано суду жодних
суперечливих доказів, які б свідчили
про факт підробки підпису в.о.
директора Господарства Бучика О.В. на
спірних додатках до Договору, також не
подано доказів втрати печатки
Господарства на момент підписання
спірних додатків.

Подана позивачем заява про вчинення
кримінального порушення в.о.
директором Господарства Бучиком О.В.,
яка була подана до Хмельницького
районного відділу УМВС України у
Хмельницькій області не є підставою
для звільнення позивача від
доказування згідно ст.35 ГПК України.

На твердження позивача, що спірним
додатком №4/1 від 03.06.2013р. нівелюється
оплатність договору і це суперечить
вимогам чинного законодавства України
та статуту господарства, суд зазначає
наступне.

Умовами Договору (п.3.1, п.3.2, п.4.1.4, п.4.2.2)
передбачена оплатність даної угоди.

Додатком №1 до Договору конкретизовано
розмір оплати за відновлення ґрунту,
проведення природоохоронних заходів
тощо, а також визначено, що розрахунок
між сторонами здійснюється до 1 грудня
поточного року, після письмового
узгодження розміру фактично
використаних посівних площ в рамках
Договору за відповідний рік

Спірним додатком №5 від 04.09.2013р. сторони
саме узгодили напрям господарської
діяльності, розмір посівних площ, які
мають використовуватися
Сільськогосподарським
товаровиробником у
сільськогосподарському виробництві в
наступному сезоні.

Позивачем не подано жодних доказів, які
б свідчили про порушення його будь-яких
прав при підписанні даного додатку.

Підписуючи додаток №4/1 від 03.06.2013р.
сторони не знівелювали оплатність
Договору, а встановили у ньому новий
порядок плати за відновлення ґрунту,
проведення природоохоронних заходів
тощо. Зазначивши, що розмір зазначеної
плати визначається в залежності від
фактично виконаних Господарством
робіт по відновленню ґрунтів,
проведення природоохоронних та інших
заходів, направлених на підвищення
родючості та корисних властивостей
землі, тобто по факту виконання роботи
чи надання послуг Господарством.

Тобто в даному випадку сторонами
передбачено компенсаційний характер
витрат на відновлення ґрунту,
проведення природоохоронних заходів
тощо.

Судом не приймається до уваги
твердження позивача про безкоштовне
користування землею у зв'язку з
укладенням спірних додатків, оскільки
майнові спори можуть вирішуватися на
підставі первинних документів, які б
підтверджували наявність витрат за
договором. Умовами Договору
передбачений компенсаційний характер
таких витрат. Спірні ж додатки укладені
лише щодо понесених позивачем витрат
на відновлення грунту та проведення
природоохоронних заходів тощо.

Твердження позивача про безоплатність
Договору спростовується також
квитанціями до прибуткових касових
ордерів та видатковими накладними за
якими позивач отримував від
відповідача певні товари (а.с.49, 50, 54-57),
дані документи оформлені(датовані)
після підписання оспорюваних додатків
та свідчать про наявність платежів за
Договором.

Згідно п.3.3 та п.3.4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №11
від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" особа, призначена
повноважним органом виконуючим
обов'язки керівника підприємства,
установи чи організації, під час
вчинення правочинів діє у межах своєї
компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої
статті 92 Цивільного кодексу
України(далі - ЦК України) зобов'язує
орган або особу, яка виступає від імені
юридичної особи не перевищувати своїх
повноважень. Водночас саме лише
порушення даного обов'язку не є
підставою для визнання недійсними
правочинів, вчинених цими органами
(особами) від імені юридичної особи з
третіми особами, оскільки у відносинах
із третіми особами обмеження
повноважень щодо представництва
юридичної особи не має юридичної сили,
крім випадків, коли юридична особа
доведе, що третя особа знала чи за всіма
обставинами не могла не знати про такі
обмеження (абзац другий частини
третьої статті 92 ЦК України). Отже,
позов про визнання недійсним
відповідного правочину може бути
задоволений у разі доведеності
юридичною особою (позивачем) у
господарському суді тієї обставини, що
її контрагент знав або повинен був
знати про наявні обмеження повноважень
представника цієї юридичної особи, але,
незважаючи на це, вчинив з ним
оспорюваний правочин (що не отримав
наступного схвалення особи, яку
представляють).

Пленум Вищого господарського суду
України у зазначеній постанові
наголошує, що наступне схвалення
юридичною особою правочину, вчиненого
від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Згідно ст.174 Господарського кодексу
України(далі - ГК України) господарські
зобов'язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Згідно ст.626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України закріплено
принцип свободи договору, а саме
визначено, що відповідно до ст.6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу,
зокрема:

- зміст правочину суперечить ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Частина 3 ст.215 ЦК України передбачає, що
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Схожі за змістом положення містить і
ст.207 ГК України, відповідно до якої
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ
від 06.11.2009р. № 9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" судам необхідно
враховувати, що згідно із статтями 4, 10
та 203 ЦК України зміст правочину не може
суперечити ЦК, іншим законам України,
які приймаються відповідно до
Конституції України та ЦК, міжнародним
договорам, згода на обов'язковість яких
надана Верховною радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади АРК у випадках і в межах,
встановлених Конституцією України та
законом, а також моральним засадам
суспільства; угода може бути визнана
недійною лише з підстав і з наслідками,
передбаченими законом; в кожній справі
про визнання угоди недійсною суд
повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує
визнання угоди недійсною і настання
певних юридичних наслідків.

Судом встановлено, що додатки №4/1 від
03.06.2013р., №5 від 04.09.2013р. до договору
виробництва сільськогосподарської
продукції №3/12 від 15.08.2012р. відповідають
вимогам Цивільного кодексу України та
іншим актам цивільного законодавства;
особи, які уклали зазначені додатки до
договору мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасників цих правочинів було вільним
і відповідало їх внутрішній волі, а
також те, що оспорюванні додатки
вчинено у формі, встановленій
Договором, сторони дотрималися вимог
статті 203 Цивільного Кодексу України та
мали на меті реальне настання правових
наслідків, про що свідчить той факт, що
сторони приступили до їх виконання, а
відтак відсутні правові підстави для
визнання додатків №4/1 від 03.06.2013р., №5
від 04.09.2013р. до договору виробництва
сільськогосподарської продукції №3/12
від 15.08.2012р. недійсними.

Обов'язковою умовою для визнання
правочинів недійсними є встановлення
судом факту порушення оспорюваною
угодою прав та охоронюваних законом
інтересів осіб. Факт порушення прав
особи кореспондується з однозначним
порушенням конкретної законодавчої
норми, якою особі право надано. Позивач
не послався на жодну законодавчу норму,
яка дозволяла б суду встановити
конкретні його права, які були порушені
при укладенні додатків №4/1 від 03.06.2013р.,
№5 від 04.09.2013р. до договору виробництва
сільськогосподарської продукції №3/12
від 15.08.2012р..

Також позивач не довів належними та
допустимим доказами невідповідність
додатків №4/1 від 03.06.2013р., №5 від 04.09.2013р.
до договору виробництва
сільськогосподарської продукції №3/12
від 15.08.2012р. чинному законодавству
України.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. При цьому вимоги,
що пред'являються до доказів, визначені
ст.34 ГПК України, відповідно до якої,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи
до уваги наявні в матеріалах справи
документи, докази та пояснення сторін,
господарський суд, оцінюючи подані
сторонами докази за своїм
переконанням, що ґрунтується на
всебічному й об'єктивному розгляді в
судовому засіданні всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
дійшов до висновку, що вимоги позивача
є необґрунтованими, позбавлені
фактичного та правового обґрунтування,
а також такі, що не відповідають, як
матеріалам справи, так і нормам чинного
законодавства, у зв'язку з чим прийшов
до переконання, що право чи інтерес
позивача не порушені, суд відмовляє в
позові з підстав необґрунтованості
позовних вимог.

Судові витрати у розмірі 1218 грн. згідно
ст.49 ГПК України при відмові в позові
покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

вирішив:

У позові державного підприємства
"Дослідне господарство "Зоря" Інституту
сільського господарства Західного
Полісся Національної академії
аграрних наук України" до дочірнього
підприємства "Агрофірма "Луга-Нова"
приватного підприємства "Універсам",
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: Національна академія
аграрних наук України про визнання
недійсними додатків №4/1 від 03.06.2013р., №5
від 04.09.2013р. до договору виробництва
сільськогосподарської продукції №
3/12(зареєстрованого в НААН під №68 від
16.08.2012р.) - відмовити.

Повний текст рішення складено

17.11.2014

Суддя
А. С. Вороняк