ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р.
Справа № 914/3187/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

головуючого-судді
Д.Новосад

суддів
О.Михалюк

Н.Кравчук

розглянувши апеляційну скаргу
Національного університету «Львівська
політехніка», м. Львів, №64-01-1776 від
27.10.2014

на рішення господарського суду
Львівської області від 16.10.2014

у справі № 914/3187/14

за позовом: Приватного підприємства
«Виробничо-комерційна фірма «А.С.Є.», м.
Львів

до відповідача: Національного
університету «Львівська політехніка»,
м. Львів

про стягнення 22 706 грн. 35 коп. ( з яких: 8
306, 94 грн. - пеня; 12 696,75 грн. - інфляційні; 1
702, 66 грн. - 3% річних)

За участю представників сторін:

від позивача: Пащенко О.А. - директор,
Пащенко В.О. - представник;

від відповідача: Ящинський А.Л. -
представник.

Права та обов'язки, передбачені ст.ст. 22,
28 ГПК України, роз'яснено. Відводів
складу суду не заявлено.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду
Львівської області від 16.10.2014 у справі
№ 914/3187/14 (суддя Цікало А.І.) позов
задоволено частково в частині
стягнення 22 476 грн. 78 коп. (з яких: 8 241,58
грн.- пеня; 1 692,35 грн. - 3% річних; 12 542,85 грн.
- інфляційні). В задоволенні позову в
частині стягнення 229 грн. 57 коп. (з яких:
65,36 грн. - пеня; 10,31 грн. - 3% річних; 153,90
грн. інфляційні) - відмовлено.

З даним рішенням не погоджується
позивач, НУ «Львівська політехніка»,
оскаржив його в апеляційному порядку.
Відповідач, у апеляційній скарзі,
зазначив, що згідно з п. 4.6. договору №
1577 від 02.10.2013 виконання платіжних
зобов'язань за договором проводяться
за наявності відповідних бюджетних
призначень. 05.12.2013 позивачем здійснено
поставку товару відповідачу на суму 125
550,00 грн. та виставлено відповідачу
рахунок рахунок-фактуру № 310011 від
05.12.2013 на вказану суму. 09.12.2013 вказаний
рахунок-фактуру було зареєстровано та
взято на облік Головним управлінням
Державної казначейської служби
України Львівської області, про що
свідчить відтиск штампу казначейства.
Скаржник стверджує, що ним вжито усіх
необхідних та залежних від нього
заходів для виконання своїх
зобов'язань за договором № 1577 від
02.10.2013, зокрема, щодо своєчасної оплати
вартості поставленого товару. Однак,
перерахування коштів в розмірі 125 550,00
грн. здійснене Головним управлінням
Державної казначейської служби
України Львівської області лише 29.05.2014
р. Скаржник, виклавши свої доводи в
апеляційній скарзі, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
рішення господарського суду
Львівської області від 16.10.2014 по справі
№ 914/3187/14 та прийняти нове рішення, яким
в позові відмовити повністю.

30.10.2014 автоматизованою системою
документообігу суду апеляційну скаргу
Національного університету «Львівська
політехніка», розподілено до розгляду
судді-доповідачу Новосад Д.Ф.

З урахуванням положень ст. 4-6 ГПК
України, п. 3.1.7 Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, п. 6 рішення зборів суддів
(протокол № 6 від 28.12.2010) зі змінами,
внесеними рішенням зборів суддів
(протокол № 13 від 03.08.2012),
розпорядженням в.о. голови Львівського
апеляційного господарського суду від
03.11.2014 в склад колегії по розгляду
апеляційної скарги Національного
університету «Львівська політехніка»
введено суддів - Михалюк О.В., Мельник
Г.І.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 03.11.2014 прийнято
апеляційну скаргу до свого
провадження, розгляд справи призначено
на 19.11.2014.

У зв'язку з перебуванням у відпустці
судді Мельник Г.І. розпорядженням в.о.
голови Львівського апеляційного
господарського суду від 19.11.2014 в склад
колегії по розгляду апеляційної скарги
НУ «Львівська політехніка» введено
суддю - Кравчук Н.М.

Позивач - ПП «Виробничо-комерційна
фірма «А.С.Є.» - з доводами скаржника,
наведеними в апеляційній скарзі, не
погодився з підстав, викладених у
відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши апеляційну скаргу, відзив
на неї, дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, заслухавши
пояснення представників сторін в
судовому засіданні, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, рішення
господарського суду Львівської
області від 27.10.2014 у справі № 914/3187/14
слід залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
02.10.2013 між Приватним підприємством
«Виробничо-комерційна фірма «А.С.Є.» та
Національним університетом «Львівська
політехніка» укладено договір № 1577.

Відповідно до п. 1 Договору позивач
зобов'язувався передавати, а
відповідач зобов'язувався прийняти та
вчасно і в повному обсязі оплатити
поставлений товар: Проектор Epson ЕВ-X11
(мультимедійний проектор) в кількості
тридцяти штук загальною вартістю 125 550,00
грн.

Згідно з п. 3.1. Договору, ціна цього
договору становить 125 550,00 грн.

Відповідно до п. 4.2. Договору,
відповідач зобов'язувався провести
оплату вартості кожної партії товару у
строк, зазначений у договорі, а саме на
протязі 10 (десяти) календарних днів з
дати передання товару (дати накладної).

Відповідно до п. 7.4. Договору, у випадку
несвоєчасної оплати за поставлений
товар, замовник (відповідач) сплачує
постачальнику (позивачу) пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожен день
прострочення за весь період
прострочення.

На виконання умов Договору, позивач
передав відповідачу товар в кількості
тридцяти штук на загальну суму 125 550,00
грн., а відповідач прийняв зазначений
товар, що підтверджується накладною на
відвантаження товарів від 05.12.2013 № 312051
та довіреністю на отримання цінностей
від 05.12.2013. З матеріалів справи
вбачається, що зауважень щодо якості,
кількості та строків поставки товару
від відповідача не поступало.

Накладна на відвантаження товарів
(проектор Epson ЕВ-X11 (мультимедійний
проектор) в кількості тридцяти штук)
датована 05.12.2013, отже відповідач,
відповідно до п. 4.2. Договору,
зобов'язаний був оплатити вартість
поставленого товару до 15.12.2013. Однак, в
зазначений строк, відповідач не
здійснив оплату за отриманий товар.

24.01.2014 позивач направив на адресу
відповідача претензію № 14/02 з вимогою
сплатити суму боргу за поставлений
товар, пеню, інфляційні та 3% річних,
нараховані на час пред'явлення
претензії на суму 128 075,43 грн. У
відповідь на зазначену претензію,
відповідач направив позивачу лист від
04.02.2014 № 68-01-160, в якому зазначено, що
відповідач після отримання претензії
звернувся з листом до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області
щодо виконання платіжних доручень на
оплату товару.

12.03.2014 позивач повторно направив на
адресу відповідача претензію № 14/04 з
вимогою сплатити суму боргу за
поставлений товар, пеню, інфляційні та
3% річних, нараховані на час
пред'явлення претензії на суму 131 666,50
грн. Відповіді на зазначену претензію
позивач не отримав.

Відповідач, порушивши умови договору,
здійснив оплату за отриманий товар
лише 29.05.2014, що підтверджується
банківською випискою з особового
рахунку позивача, зокрема, останній
підтвердив факт перерахування коштів в
розмірі 125 550,00 грн. за отриманий товар
згідно Договору лише 29.05.2014.

28.07.2014 позивач направив на адресу
відповідача претензію № 14/06 з вимогою
сплатити пеню, інфляційні та 3% річних,
нараховані на час пред'явлення
претензії на суму 22 781,64 грн. Відповідач
направив позивачу лист від 14.08.2014 №
68-01-1378, в якому повідомив про відмову в
задоволенні претензії від 28.07.2014 № 14/06.

У позовній заяві, позивач просить
стягнути з відповідача 8 306,94 грн. - пені,
12 696,75 грн. - інфляційних та 1 702,66 грн. - 3%
річних, нарахованих за період з 16.12.2013
по 29.05.2014.

Відповідно до ст. 174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ст. 193 ГК України, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Враховуючи п. 4.2. Договору, відповідач
повинен був здійснити оплату за
отриманий товар до 15.12.2013, отже
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання розпочалося з
16.12.2013.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

З аналізу договору від 02.10.2013 № 1577, який
укладений між сторонами, передбачено
забезпечення виконання зобов'язань
відповідача по оплаті за товар у виді
пені у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України (п.
7.4. Договору).

Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від
22.11.1996 № 543/96-ВР (із наступними змінами
та доповненнями), розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним грошових
зобов'язань. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

У зв'язку з порушенням відповідачем
грошового зобов'язання, позивачем
нараховано за період з 16.12.2013 по 29.05.2014 - 8
306,94 грн. - пені, 12 696,75 грн. - інфляційних
та 1 702,66 грн. - 3% річних. Однак,
перевіривши розрахунок пені,
інфляційних та 3% річних, здійснений
позивачем, колегія суддів апеляційної
інстанції погоджується із
перерахунком суду першої інстанції.
Оскільки, відповідно до п. 1.9. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань», день
фактичної сплати суми заборгованості
не включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені. У зв'язку з чим
розрахунок слід проводити по 28.05.2014
включно, адже оплата проведена 29.05.2014.
Таким чином, господарським судом
Львівської області вірно задоволено
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача на користь позивача 22 476
грн. 78 коп. (з яких: 8 241,58 грн. - пеня; 1 692,35
грн. - 3% річних; 12 542,85 грн. - інфляційні).

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
звертає увагу, що основними доводами
апеляційної скарги є те, що відповідач
виконав у повному обсязі свої
зобов'язання по оплаті вартості товару,
а несвоєчасна оплата товару зумовлена
порушенням бюджетних повноважень ГУ
ДКСУ у Львівській області, як органу, що
здійснює казначейське обслуговування
бюджетних коштів. Однак, вказане
спростовується нормами закону та
умовами договору, який укладено між
сторонами. Адже, згідно з ч. 1 ст. 96 ЦК
України, юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов'язаннями та
п. 7.4 договору № 1577 передбачено, що у
випадку несвоєчасної оплати за
поставлений товар, замовник сплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожний день
прострочення за весь період
прострочення. При цьому, замовником по
даному договору виступає НУ «Львівська
політехніка», а не Головне управління
Державної казначейської служби
України Львівської області. У зв'язку з
наведеним посилання скаржника,
викладені ним в апеляційній скарзі, є
безпідставними, документально не
обґрунтованими, такими, що не
ґрунтуються на законодавстві, а відтак,
скаржник, в порушення вимоги ст.ст. 33, 34
ГПК України, не довів тих обставин, на
які він посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

На підставі викладеного місцевим
господарським судом вірно
проаналізовано та надано оцінку
обставинам справи. Відтак, беручи до
уваги наведене, колегія суддів дійшла
висновку, що рішення господарського
суду Львівської області від 16.10.2014 у
справі № 914/3187/14 прийняте на підставі
матеріалів справи, у відповідності до
норм матеріального та процесуального
права. Посилання скаржника, викладені
ним в апеляційні скарзі, висновків
господарського суду Львівської
області не спростовують, а відтак, не
визнаються такими, що можуть бути
підставою, у відповідності до ст. 104 ГПК
України, для скасування оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст. ст. 1, 21, 33, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105
ГПК України, Львівський апеляційний
господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення господарського суду
Львівської області від 16.10.2014 у справі
№ 914/3187/14 залишити без змін, апеляційну
скаргу - без задоволення.

2. Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати до
господарського суду Львівської
області.

Повний текст постанови виготовлено:
24.11.2014

Головуючий-суддя
Д. Новосад

Суддя
О. Михалюк

Суддя
Н.Кравчук