м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Фізичної особи-підприємця
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "АМБАР"
про стягнення 82 029,05 грн.
суддя Пукшин Л.Г.
від позивача ОСОБА_2 - представник за
довіреністю б/н від 03.09.2014р.;від
відповідачаЯворська Л.М. - директор
В судовому засіданні 19.11.2014, в порядку
ст. 85 ГПК України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Амбар»
про стягнення заборгованості у розмірі
82 029,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що між сторонами було
укладено договір № 11-1 від 05.08.2013 р. на
надання послуг з вивезення рідких
побутових відходів, на підставі якого
позивач зобов'язався надавати послуги
по вивезенню побутових відходів,
накопичених у відповідача, а
відповідач зобов'язався прийняти ці
послуги та вчасно оплатити. За доводами
позивача, відповідач в порушення умов
договору не оплатив послуги отримані з
серпня 2013 року по квітень 2014 року на
суму 65372,52 грн. Факт надання послуг
відповідач, підтверджується актами
надання послуг, що підписанні
сторонами та скріплені їх печатками, а
тому позивач просить суд стягнути з
відповідач борг у розмірі 65372,52 грн, 1352,12
грн. - 3 % річних, 7327,40 грн. інфляційних
втрат та 7977,01 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014 за вказаним позовом
порушено провадження у справі № 910/20389/14
та призначено розгляд справи у
судовому засіданні на 29.10.2014 .

У судове засідання 29.10.2014 з'явились
представники сторін, надали документи
на виконання вимог ухвали суду, за
клопотання відповідача в судовому
засіданні було оголошено перерву до
05.11.2014.

В судовому засіданні 05.11.14 було
оголошено перерву до 19.11.2014.

17.11.2014 через загальний відділ
діловодства суду позивач подав заяву
про зменшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої зазначив, що на
момент подачі позовної заяви
відповідачем було сплачено 1000,00 грн.
заборгованості, після порушення
провадження у справі відповідач також
здійснив часткове погашення в сумі 2000,00
грн. Отже, станом на момент вирішення
спору основна заборгованість складає 54
372,52 грн., крім того позивач просить
стягнути 1353,31 - 3 % річних, 9142,08
інфляційних втрат, 8115,10 грн. пені.

В судове засідання 19.11.2014 представники
сторін з'явились, представник позивача
підтримав заяву про зменшення позовних
вимог, яка була прийнята судом до
розгляду.

Відповідно до п. 17 Листа Вищого
господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351
"Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році та
в I півріччі 2006 року" відповідно до
частини четвертої статті 22 ГПК позивач
вправі до прийняття рішення у справі,
зокрема, зменшити розмір позовних
вимог. Під зменшенням розміру позовних
вимог слід розуміти зміну (у бік
зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, в тому
числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК
ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі зменшення позовних вимог,
якщо його прийнято господарським
судом, має місце нова ціна позову,
виходячи з якої й вирішується спір.

Представник відповідача проти позову
заперечував в частині стягнення
штрафних санкцій, просив суд їх
зменшити.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного
кодексу України зобов'язання
виникають, зокрема, з договору.

За змістом ст.626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

05 серпня 2013р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі -
позивач, виконавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Амбар"
(далі - відповідач, замовник) було
укладено договір № 11-1 про надання
послуг з вивезення рідких побутових
відходів (далі - договір).

За своїм змістом та правовою природою
укладений між сторонам договір є
договором про надання послуг, який
підпадає під правове регулювання норм
ст.ст.901-907 Цивільного кодексу України.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ч.1 ст. 901
Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 1.1 укладеного договору
виконавець зобов'язується власними
силами та власними засобами в порядку
та на умовах, визначених цим Договором,
проводити вивезення рідких побутових
стоків, а Замовник зобов'язується в
порядку та на умовах, визначених цим
Договором, оплатити вартість послуг
Виконавця.

Відповідно до п.2.1 договору вивезення
рідких стоків здійснюється Виконавцем
із підприємства Замовника,що
розташований за адресою: м.Київ , вул..
Берегова, 1. Вивезення та зливання
рідких стоків в міську каналізаційну
мережу проводиться транспортними
засобами Виконавця.

Обсяг кількості наданих послуг
зазначених в п. 1.1. за цим Договором
зазначається щомісячно в акті
приймання - передачі наданих послуг,
який надається Виконавцем для
затвердження та підпису Замовнику (п.3.1
договору).

Пунктом 4.1, 4.2 договору встановлено, що
вартість послуг з вивезення рідких
побутових стоків становить: 42,23 грн.
(без ПДВ за 1(один) кубічний метр.
Розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний тиждень. Щотижня,
Виконавець надає Замовнику Акт
приймання - передачі наданих послуг для
затвердження та підпису Замовнику та
рахунок на оплату послуг, оформлений
відповідно до вимог чинного
законодавства України.

Згідно з п.4.6 договору замовник
здійснює оплату за цим договором в
безготівковій формі, платіжним
дорученням на р/р виконавця, вказаний в
даному договорі, протягом 3 банківських
днів з дати підписання сторонами акту
приймання-передачі наданих послуг.

Цей договір вважається укладеним і
набирає чинності з моменту його
підписання уповноваженими
представниками сторін та його
скріплення печатками. Строк цього
договору починає свій перебіг у момент,
визначений у п.8.1 цього договору, та
закінчується 05.08.14 (п.8.1, 8.2 договору).

Відповідно до п.8.3 договору закінчення
строку цього договору не звільняє
сторони від обов'язку виконати взяті на
себе зобов'язання та від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії цього
договору.

На виконання викладених умов договору
сторонами були підписані акти
здачі-прийняття робіт (наданих послуг)
від 16.08.13, 31.08.13, 15.09.13, 30.09.13, 31.10.13, 30.11.13,
31.12.13, 31.01.14, 28.02.14, 31.03.14, 30.04.14.

З матеріалів справи, вбачається, що
вказані акти були підписані
представниками сторін, скріплені
печатками сторін, без жодних зауважень
та заперечень щодо належного виконання
ФОП ОСОБА_1 прийнятих на себе за
договором № 11-1 від 05.08.2013р. зобов'язань.

Відповідачем було частково сплачено за
надані послуги, в результаті чого,
станом на момент вирішення спору
заборгованість відповідача складає 54
372,52 грн., що підтверджується підписаним
та скріпленим печатками сторін Актом
звірки взаєморозрахунків сторін за
період з 05.09.14 по 28.10.14.

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу
України встановлено, що одностороння
відмова від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
допускаються.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно з приписами ч.1 ст.903 Цивільного
кодексу України, якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що вимоги позивача про стягнення з
відповідача основної заборгованості у
розмірі 54 372,52 грн. є обґрунтованими,
документально підтвердженими та
такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, за прострочення
виконання грошового зобов'язання
позивач з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог просить
стягнути з відповідача пені в розмірі 8
115,10 грн., інфляційні втрати у розмірі
9142,08 грн. та 3% річних в сумі 1353,31 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений Договором строк свого
обов'язку по оплаті наданих послуг не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання, тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом або договором
відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судом здійснено перерахунок розміру
інфляційних нарахувань, що підлягають
стягненню з відповідача, у зв'язку з чим
суд зазначає наступне. Судом
встановлено, що розмір інфляційних
нарахувань становить суму більшу, ніж
заявлено позивачем. Оскільки, з
урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК
України, суду не надано право виходити
за межі позовних вимог без
відповідного клопотання позивача, то
до стягнення підлягають суми у розмірі,
заявленому позивачем - 9 142,08 грн.

Суд зазначає, що наданий позивачем в
додатку до заяви про зменшення
позовних вимог розрахунок 3 % річних є
арифметично вірним та обґрунтованим,
тому вказана вимога підлягає
задоволенню в розмірі заявленому
позивачем - 1353,31 грн. .

Відповідно до п. 6.4.1 договору у випадку
затримання замовником оплати фактично
наданих послуг (порушення умов цього
договору щодо порядку, строків та
розмірів сум коштів, належних до
перерахування) замовник зобов'язується
сплатити виконавцю пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми неоплачених послуг за
кожен день прострочення.

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафними санкціями у цьому кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Стосовно вимог позивача про стягнення
пені суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 233 Господарського
кодексу України встановлено, що у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно зі збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкції. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, а й інші
інтереси сторін, що заслуговують на
увагу.

У відповідності до ч. 3 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного
кодексу України загальними засадами
цивільного законодавства є
справедливість, добросовісність та
розумність.

Суд зазначає, що відповідно до п. 3.17.4.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вирішуючи питання
про зменшення розміру неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Судом приймається до уваги, що
заборгованість відповідача зі сплати
за надані послуги виникла через
об'єктивні обставини, пов'язані з тим,
що підприємство втратило велику
частину споживачів своїх послуг,
важкою економічною ситуацією, що
склалась в країні. Крім того,
відповідач здійснює часткове
погашення заборгованості, що вказує на
докладання всіх залежних від нього
зусиль для вирішення та врегулювання
питання щодо вчасного здійснення
платежів.

Таким чином, враховуючи вищевказані
обставини, керуючись п. 6 ч. 1 ст. 3
Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 233
Господарського кодексу України, п. 3
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України, беручи до уваги
відповідне клопотання відповідача. суд
вважає за необхідне реалізувати надане
йому право та зменшити розмір пені, що
підлягають стягненню з відповідача до
1000,00 грн. В іншій частині позовних вимог
щодо стягнення пені суд відмовляє.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Це стосується відповідача, який мав
довести суду, що він зобов'язання за
спірним договором виконав своєчасно та
в повному обсязі, відповідно до умов
договору. Відповідач доказів
відсутності заборгованості суду не
надав, позовні вимоги визнав в розмірі
54372,52 грн. основної заборгованості.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог та
стягнення з відповідача основної суми
заборгованості в розмірі 54372,52 грн.,
пені в сумі 1000,00 грн., 3 % річних в сумі
1353,31 грн. та інфляційних нарахувань в
сумі 9142,08 грн.

У задоволенні позову в частині
стягнення пені у розмірі 7115,10 грн. суд
відмовляє.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
сторін пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. При цьому
суд відзначає, що судовий збір у разі
зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки
(абзац 4 п. 3.17.4. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Амбар» (01033 м. Київ,
вул. Саксаганського, буд. 38 літ А;
ідентифікаційний код 31240382) на користь
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
(АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) суму основної заборгованості в
розмірі 54 372 (п'ятдесят чотири тисячі
триста сімдесят дві) грн. 52 коп., 1 000
(одну тисячу) грн. 00 коп. - пені, 3 %
річних у розмірі 1 353 (одну тисячу триста
п'ятдесят три) грн. 31 коп., інфляційні
нарахування в розмірі 9 142 (дев'ять тисяч
сто сорок дві) грн. 08 коп., 1 827 (одну
тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. - судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 19.11.2014 р.

Суддя
Пукшин Л.Г.