ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.11.2014 Справа № 920/1762/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сумитеплоенерго», м.
Суми

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Керуюча компанія
«Коменерго-Суми», м. Суми

про визнання договору недійсним

СУДДЯ ЛИХОВИД Б.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Шамрай М.В., довіреність
№ 2 від 02.01.2014р.

від відповідача: Борисенко А.М.,
довіреність від 01.10.2014р.

у судовому засіданні брала участь
секретар судового засідання М.О.
Ейсмонт

Суть спору: позивач у позовній заяві
просить суд визнати недійсним
укладений між сторонами договір про
надання інформаційних послуг від
01.11.2008р., а також стягнути з відповідача
на свою користь витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 218 грн. 00 коп.

У відповідності до відзиву № 681/07-02 від
31.10.2014р. на позовну заяву, відповідач
заперечує проти позовних вимог,
зазначаючи, що оспорюваний позивачем
договір про надання інформаційних
послуг був укладений з дотриманням
всіх норм чинного законодавства, у
зв`язку з чим просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

У дане судове засідання представник
позивача подав клопотання № 3710 від
19.11.2014р., в якому просить суд
витребувати у відповідача: протокол
загальних зборів та наказ про
призначення директором ОСОБА_3 на
момент укладення договору про надання
інформаційних послуг від 01.11.2008р.;
письмові докази затвердження
загальними зборами відповідача
договору про надання інформаційних
послуг від 01.11.2008р., укладеного між
сторонами; письмові докази надання
письмового погодження директору
відповідача на укладання договору про
надання інформаційних послуг від
01.11.2008р. до моменту укладання даного
договору. Представник відповідача
заперечував проти даного клопотання,
зазначаючи, що у позивача була
можливість знайомитись з
вищевказаними документами ще до
порушення провадження у справі. Суд
відмовляє у задоволенні клопотання
позивача, оскільки документи, які
позивач просить витребувати у
відповідача, не стосуються справи і
ніяким чином не впливають на вирішення
спору по суті.

Представник відповідача у дане
судове засідання подав клопотання №
696/07-02 від 06.11.2014р., в якому просить суд
долучити до матеріалів справи копію
листа відповідача № 1009/07-02 від 02.09.2011р.,
копію акту звірки взаємних розрахунків
між сторонами за 2012 рік, копію
платіжного доручення № 4843 від 26.12.2013р.
та копії актів про надані позивачу
послуги на виконання умов оспорюваного
договору за період з 01.11.2008р. по 31.07.2014р.
Документи оглянуті судом та
долучаються до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, оцінивши надані
докази в їх сукупності, суд встановив:

01.11.2008р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сумитеплоенерго»
(позивач) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Керуюча компанія
«Коменерго-Суми» (відповідач) було
укладено договір про надання
інформаційних послуг, відповідно до п.
1.1 якого позивач замовляє, а відповідач
приймає на себе щомісячне зобов`язання
про надання в письмовому вигляді
достовірної інформації по особовим
рахункам квартир житлових будинків,
які обслуговуються відповідачем, а
саме: про зміни у найменуванні вулиці,
номеру будинку та квартири, номеру
особового рахунку; дані про власників
квартири (прізвище, ім`я, по-батькові);
про зміни розміру опалювальної площі
квартири; про зміни кількості фактично
проживаючих в квартирі мешканців з
вказанням дати прописки та виписки.

Сторони погодили істотні умови
даного договору, про що свідчать
підписи їх уповноважених
представників та відтиски печаток
сторін. Також директорами сторін був
підписаний протокол розбіжностей до
вказаного договору, згідно якого п. 4.2
договору було виключено та доповнено
пунктом 3.4, згідно якого сторони
узгодили проводити оплату за роботу по
наданню інформаційних послуг в розмірі
15% від економічно обґрунтованих витрат
відповідача на ведення бази даних по
особовим рахункам мешканців житлових
будинків.

Як встановлено матеріалами справи,
також між сторонами 01.10.2011р. було
укладено додаткову угоду № 1 до
вищевказаного договору, якою сторони
дійшли згоди, що додаток № 1 до договору
про надання інформаційних послуг від
01.11.2008р. втрачає чинність, а додаток № 2
вступає в силу з моменту підписання
додаткової угоди (п. 1). Даною додатковою
угодою сторони узгодили внести зміни
до п. 3 договору та викласти його в
наступній редакції: оплата за роботу,
виконану відповідачем, визначається
розрахунком, який узгоджується
сторонами у додатку № 2 до даного
договору і є його невід`ємною частиною.
П. 3.4 договору викласти в наступній
редакції: позивач проводить оплату за
роботу по наданню інформаційних послуг
в розмірі 18% від економічно
обґрунтованих витрат відповідача на
ведення бази даних по особовим
рахункам мешканців житлових будинків,
що складає 5 175 грн. 02 коп., в т. ч. ПДВ 20%.
Всі інші умови договору про надання
інформаційних послуг від 01.11.2008р. не
змінені цією додатковою угодою,
залишаються чинними у попередній
редакції, і сторони підтверджують їх
обов`язковість щодо себе (п. п. 2 - 4
додаткової угоди). Додаткова угода № 1
від 01.10.2011р. підписана директорами та
скріплена печатками сторін.

Позивач, в обґрунтування позовних
вимог, зазначає, що договором про
надання інформаційних послуг від
01.11.2008р. та додатковою угодою до нього
від 01.10.2011р. сторонами не було узгоджено
розрахунок і, що у вказаному договорі
та додатковій угоді до нього відсутня
така істотна умова, як ціна, у зв`язку з
чим позивач вважає, що договір від
01.11.2008р. є недійсним.

Суд вважає вимоги позивача
безпідставними, оскільки умовами
додаткової угоди від 01.10.2011р., зокрема п.
3, сторони чітко визначили розмір
оплати за роботу відповідача по
наданню інформаційних послуг. Крім
того, додатком № 2, який вступив в силу з
моменту підписання додаткової угоди і
який є невід`ємною частиною договору
від 01.11.2008р., визначений розрахунок
фактичних витрат відповідача по
виконанню комплексу робіт по роботі з
населенням.

Частиною першою ст. 202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, у зв'язку з чим законодавець
у ст. 203 ЦК України встановив загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, зокрема: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен
суперечити положенням також інших,
крім актів цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).

Статтею 215 ЦК України встановлено,
зокрема, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 ЦК України.

Це кореспондується із нормами статті 207
Господарського кодексу України.

Як встановлено судом, договір про
надання інформаційних послуг від
01.11.2008р. та додаткова угода до нього № 1
від 01.10.2011р., з урахуванням додатку до
договору за № 2, були укладені з
дотриманням всіх вищезазначених норм
чинного законодавства, а, отже,
відсутні підстави для визнання
договору про надання інформаційних
послуг, укладеному між сторонами
01.11.2008р., недійсним.

Крім того, як вбачається з
матеріалів справи, 15.07.2013р.
господарським судом Сумської області
було ухвалене рішення у справі № 920/784/13
за позовом ТОВ «Керуюча компанія
Коменерго-Суми» до ТОВ
«Сумитеплоенерго» про стягнення
заборгованості за неналежне виконання
останнім умов оспорюваного у даній
справі договору про надання
інформаційних послуг від 01.11.2008р., яким
позовні вимоги були задоволені
повністю. Дане рішення було виконане
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сумитеплоенерго»
шляхом сплати заборгованості на
користь ТОВ «Керуюча компанія
«Коменерно-Суми», що свідчить про
визнання позивачем дії даного договору
та необхідності виконання ним своїх
договірних зобов`язань.

Статтею 32 ГПК України встановлено,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, так як
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що договір про
надання інформаційних послуг від
01.11.2008р., укладений між сторонами,
повністю відповідає вимогам чинного
законодавства, у зв`язку з чим вимоги
позивача визнаються неправомірними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. ст. 44, 49 ГПК
України, Закону України «Про судовий
збір», судовий збір покладається на
позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш
И В :

У задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення складене 24.11.2014р.

СУДДЯ
Б.І. ЛИХОВИД