КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2014 р. Справа№ 911/2474/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

при секретарі Кічік О.М.

розглянувши апеляційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду
Київської області від 03.09.2014р. (повний
текст підписано - 26.09.2014р.)

у справі №911/2474/14 (суддя - Третьякова
О.О.)

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства
Володарської селищної ради "Володарка"

про стягнення 150 445,99 грн.

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду
Київської області передані вимоги
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (далі - позивач) до
Комунального підприємства
Володарської селищної ради "Володарка"
(далі - відповідач) про стягнення 150445,99
грн., з яких 65102,00 грн. 3% річних, 74588,66 грн.
інфляційних втрат, нарахованих
внаслідок неналежного виконання
Відповідачем своїх грошових
зобов'язань за Договором №06/10-2521БО-17
від 20.12.2010 про закупівлю природного
газу за державні кошти (далі - Договір),
а також 4270,01 грн. 3% річних та 6485,32 грн.
інфляційних втрат, нарахованих
Позивачем на суму пені, що стягнута за
рішенням суду, однак Відповідачем не
сплачена.

Рішенням господарського суду
Київської області по справі № 911/2474/14
від 03.09.2014 р. позов задоволено частково.
Стягнуто з комунального підприємства
Володарської селищної ради "Володарка"
(09300, Київська обл., Володарський р-н, смт
Володарка, провулок Перемоги, буд. 3, код
35450817) на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
Шевченківський р-н, вул. Шолуденка, буд.
1, код 31301827) 65102,00 грн (шістдесят п'ять
тисяч сто дві гривні) 3% річних, 74588,66 грн
(сімдесят чотири тисячі п'ятсот
вісімдесят вісім гривень шістдесят
шість копійок) інфляційних втрат та
2793,89 грн (дві тисячі сімсот дев'яносто
три гривні вісімдесят дев'ять копійок)
витрат по сплаті судового збору. В
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення
інфляційних втрат та 3 % річних
нарахованих на суму пені, мотивовано
тим, що штрафні санкції не є грошовим
зобов'язанням у розумінні ст.ст. 509,625 ЦК
України, тому такі вимоги залишаються
судом без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
м. Києва від 03.09.2014 року № 911/2474/14 в
частині відмови у стягненні
інфляційних втрат та 3 % річних
нарахованих на суму пені.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення Господарського суду Київської
області прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
з недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, з невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.10.2014 року
було прийнято апеляційну скаргу та
порушено провадження для розгляду у
наступному складі суддів: головуючий
суддя - Тищенко О.В., судді - Іоннікова
І.А., Тарасенко К.В. Розгляд апеляційної
скарги призначено на 04.11.2014 року.

Апелянт в судовому засіданні
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримав, просив
апеляційну скаргу задовольнити,
рішення Господарського суду Київської
області від 03.09.2014 року № 911/2474/14
скасувати та задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 04.11.2014 року не з'явився,
будучи належним чином повідомленим про
час та місце проведення судового
засідання по розгляду апеляційної
скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Явка в
судове засідання представників сторін
-це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК
України у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду
справи є правом та прерогативою суду,
основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті
4 ГПК України, статті 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" при розгляді справи частину 1
статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
колегія суддів зазначає, що право особи
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
кореспондується обов'язок
добросовісно користуватися наданими
законом процесуальними правами,
утримуватись від дій, що зумовлюють
затягування судового процесу, та
вживати надані процесуальним законом
заходи для скорочення періоду судового
провадження (пункт 35 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Юніон Еліментарія Сандерс
проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від
07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали
справи є достатніми для всебічного,
повного і об'єктивного розгляду справи,
судова колегія визнала за можливе
розглянути апеляційну скаргу у
відсутності представника відповідача.

Відповідно до статті 101
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу, також апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши
пояснення представника позивача,
перевіривши правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вірно встановлено судом першої
інстанції між дочірньою компанією "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" та
комунальним підприємством
Володарської селищної ради "Володарка"
укладено Договір №06/10-2521БО-17 від 20.12.2010
про закупівлю природного газу за
державні кошти, відповідно до якого
постачальник зобов'язався поставити
покупцеві імпортований природний газ,
а покупець зобов'язався прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у п.1.2 цього Договору.

Відповідно п. 1.2. Договору постачальник
передає покупцю в період з 01.01.2011 по
31.12.2011 природний газ з урахуванням
вартості його транспортування в обсязі
до 829,1 тис. куб. м., в тому числі по
місяцях. Помісячний графік обсягів
поставки визначений в договорі.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що ціна
за 1000 куб. м. газу становить 2187,20 грн без
урахування податку на додану вартість,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того:
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; податок на додану вартість за
ставкою 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 234,00 грн без ПДВ. До
сплати за 1000 куб. м. природного газу -
2957,93 грн з ПДВ. Загальна вартість
договору на дату його укладення
становить - 2452418,10 грн з ПДВ.

Згідно п. 4.1. Договору розрахунки
проводяться шляхом поетапної оплати у
такому порядку: перша оплата в розмірі
34 відсотки від вартості запланованих
місячних обсягів постачання газу
проводиться не пізніше 10 числа місяця
поставки; подальші оплати проводяться
плановими платежами по 33 відсотки від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу до 20 та 30 (31)
числа місяця поставки. Остаточний
розрахунок за фактично спожиті обсяги
газу здійснюється на підставі акта
приймання-передачі газу до 10 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Пунктом 6.1.1. Договору передбачено
обов'язок покупця своєчасно та в
повному обсязі сплачувати за
поставлений газ.

На виконання умов Договору та
додаткових угод до нього, протягом
січня - квітня 2011 року Позивач поставив
Відповідачу природний газ в обсязі 451,563
тис. куб. м на суму 1401214,65 грн, що
підтверджується підписами та
відбитками печаток сторін на актах
приймання-передачі природного газу для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання від 31.01.2011 на суму 441139,00
грн, від 28.02.2011 на суму 452939,96 грн, від
31.03.2011 на суму 382804,31 грн, від 30.04.2011 на
суму 124331,38 грн.

Натомість, відповідач за отриманий
природний газ розрахувався з позивачем
лише частково в розмірі 137000,00 грн у
період з 20.04.2011 по 27.04.2011, що і стало
причиної звернення ДК "Газ України" до
Господарського суду Київської області
з позовом до Комунального підприємства
Володарської селищної ради "Володарка"
про стягнення недоотриманої суми
коштів за поставлений газ.

Відповідно до ст.115 ГПК України,
рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України.

Згідно з ч.2 ст.35 ГПК України, факти,
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори), за винятком
встановлених рішенням третейського
суду, під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших
спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 30.11.2012 у справі
№15/090-12 вищезазначений позов
задоволено частково, стягнуто з
комунального підприємства
Володарської селищної ради "Володарка"
на користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" 1264214,65 грн
основного боргу, 95372,35 грн пені, 40672,13 грн
інфляційних втрат, 58695,55 грн 3% річних та
29179,09 грн витрат по сплаті судового
збору. Вказане рішення в апеляційному
та касаційному порядку не
оскаржувалось та набрало законної
сили.

На момент подання даного позову,
відповідач рішення Господарського
суду Київської області від 30.11.2012 у
справі №15/090-12 не виконав, що останнім
не спростовано належними доказами.

Зважаючи на вказане, позивач звернувся
до суду з позовом про стягнення
69372,01 грн. 3% річних та 81073,98 грн.
інфляційних втрат, нарахованих на суму
заборгованості у розмірі 1359587,00 грн., що
складає 1264214,65 грн. основного боргу та
95372,35 грн. пені, стягнутої за вище
зазначеним рішенням.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, Київський апеляційний
господарський суд вважає що апеляційна
скарги підлягає частковому
задоволенню, а відповідно рішення
місцевого господарського суду
частковому скасування з наступних
підстав.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 статті 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу
України передбачає, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи
рішенням Господарського суду
Київської області від 30.11.2012 у справі
№15/090-12 встановлено порушення
відповідачем зобов'язання з оплати
поставки природного газу за Договором
та, у зв'язку з чим, стягнуто з
відповідача 1264214,65 грн. основної
заборгованості та нараховані на неї
95372,35 грн. пені за період прострочки з
28.03.2012 по 28.09.2012, 58695,55 грн 3% річних за
період прострочки з 11.02.2011 по 28.09.2012 та
40672,13 грн інфляційних втрат за період
прострочки з лютого 2011 року по квітень
2012 року.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З огляду на невиконання відповідачем
рішення Господарського суду Київської
області від 30.11.2012 у справі №15/090-12 на
момент звернення позивача з даним
позовом до суду, колегія суддів
здійснивши власний арифметичний
розрахунок вважає вірним висновок
місцевого господарського суду про
наявність законних підстав для
нарахування позивачем на суму 1264214,65
грн. основного боргу 3% річних у розмірі
65102,00 грн за період прострочки з 29.09.2012
по 19.06.2014 та інфляційних втрат у розмірі
74588,66 за період прострочки з травня по
квітень 2014 року, а отже у задоволенні
цієї частини позовних вимог сумнівів
не виникає.

Проте колегія суддів не погоджується з
правовою позицією місцевого
господарського суду про відсутність
законодавчих підстав для нарахування
інфляційних втрат та 3 % річних на суму
пені, що стягнута за рішенням
Господарського суду Київської області
від 30.11.2012 у справі № 15/090-12, за період
прострочки з дати набрання рішенням
законної сили по момент звернення
поповича з даним позовом до суду, з
огляду на наступне.

За змістом статей 598 - 609 ЦК України
рішення суду про стягнення боргу не є
підставою для припинення грошового
зобов'язання.

За відсутності інших підстав
припинення зобов'язання, передбачених
договором або законом, зобов'язання, в
тому числі й грошове, припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(стаття 599 ЦК України).

Водночас, пунктом 7 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013
року № 14 визначено, що: «саме лише
прийняття господарським судом рішення
про задоволення вимог кредитора, якщо
таке рішення не виконано в
установленому законом порядку, не
припиняє зобов'язальних відносин
сторін і не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у
разі коли судовим рішенням з боржника
стягнуто суму неустойки (штрафу, пені),
то правова природа відповідної
заборгованості саме як неустойки у
зв'язку з прийняттям такого рішення
залишається незмінною, і тому на неї в
силу припису частини другої статті 550
ЦК України проценти не нараховуються,
інфляційні ж нарахування та
нарахування трьох процентів річних на
цю заборгованість можуть
здійснюватися на загальних підставах
відповідно до частини другої статті 625
названого Кодексу з дня, наступного за
днем набрання законної сили
відповідним судовим рішенням.».

Пунктом 9 Оглядового листа Вищого
господарського суду України №01-06/767/2013
від 29.04.2013р. визначено, що: «наявність
судового рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє зобов'язальних
правовідносин сторін договору, не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України. Право кредитора вимагати
сплату боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредитору (див. постанову Вищого
господарського суду України від 01.11.2012 N
5011-32/5219-2012). Зазначену правову позицію
наведено також у постановах Верховного
Суду України від 20.12.2010 N 10/25, від 04.07.2011 N
13/210/10, від 12.09.2011 N 6/433-42/183, від 14.11.2011 N 12/207,
від 23.01.2012 N 37/64.».

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем заявлено до стягнення з
відповідача 4270,01 грн. 3% річних та 6485,32
грн. інфляційних втрат, нарахованих на
суму пені, що стягнута за рішенням
Господарського суду Київської області
від 30.11.2012 у справі №15/090-12.

Здійснивши перевірку розрахунку
позивача щодо нарахування 3% річних та
інфляційних втрат колегія суддів
дійшла висновку, що 3 % річних необхідно
задовольнити у заявленому позивачем
обсязі, натомість інфляційні втрати
підлягають лише частковому
задоволенню, а саме у розмірі 5722,34 грн.
(95372.35*1,060 -95372.35= 5722,34).

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції
прийнято з порушенням норм
матеріального права, апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
рішення Господарського суду Київської
області від 03.09.2014р. у справі № 911/2474/14
частковому скасуванню.

У зв'язку з задоволенням апеляційної
скарги позивача, відповідно до вимог
ст.49 Господарського процесуального
кодексу України, судовий збір за
розгляд позовної заяви та апеляційної
скарги покладається на сторін
пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 99, 101, 103-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"
задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду
Київської області від 03.09.2014р. у справі
№ 911/2474/14 скасувати частково.

3. Прийняти нове рішення, яким:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства
Володарської селищної ради "Володарка"
(09300, Київська обл., Володарський р-н, смт
Володарка, провулок Перемоги, буд. 3, код
35450817) на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
Шевченківський р-н, вул. Шолуденка, буд.
1, код 31301827) 65102,00 грн. (шістдесят п'ять
тисяч сто дві гривні) 3% річних, 74588,66 грн.
(сімдесят чотири тисячі п'ятсот
вісімдесят вісім гривень шістдесят
шість копійок) інфляційних втрат, 4270,01
грн. (чотири тисячі двісті сімдесят
гривень одна копійка.) 3% річних та 5722,34
грн. (п'ять тисяч сімсот двадцять дві
гривні тридцять чотири копійки)
інфляційних втрат за несвоєчасні
розрахунки стосовно пені.

Стягнути з комунального підприємства
Володарської селищної ради "Володарка"
(09300, Київська обл., Володарський р-н, смт
Володарка, провулок Перемоги, буд. 3, код
35450817) на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
Шевченківський р-н, вул. Шолуденка, буд.
1, код 31301827) судовий збір у розмірі 2993,57
грн (дві тисячі дев'ятсот дев'яносто три
гривні п'ятдесят сім копійок) за
розгляд позовної заяви.

Стягнути з комунального підприємства
Володарської селищної ради "Володарка"
(09300, Київська обл., Володарський р-н, смт
Володарка, провулок Перемоги, буд. 3, код
35450817) на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
Шевченківський р-н, вул. Шолуденка, буд.
1, код 31301827) судовий збір у розмірі 1496, 78
грн. (одну тисячу чотириста дев'яносто
шість гривень сімдесят вісім копійок)
за розгляд апеляційної скарги.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

4. Видачу наказу на виконання даної
постанови доручити Господарському
суду Київської області.

5. Матеріали справи № 911/2474/14 повернути
до Господарського суду Київської
області.

6. Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.В. Тищенко

Судді
К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова