ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.11.14 Справа № 904/9961/13

За позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська
область

до товариства з обмеженою
відповідальністю
"БУДІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "НОВІ
МЕТОДИ", м. Кривий Ріг,
Дніпропетровська область

про стягнення 38 139,85 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Потапчук
П.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №1015
від 27.09.2013

від відповідача: Тиришкін Д.П.,
доручення №2 від 03.01.2014

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(надалі - Позивач) звернувся до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовною заявою до
товариства з обмеженою
відповідальністю
"БУДІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "НОВІ
МЕТОДИ" (надалі - Відповідач) про
стягнення 40 435,91 грн. за договором №1602
від 09.11.2010.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 23.12.2013
порушено провадження у справі, позовна
заява прийнята до розгляду.

06.02.2014 Позивач подав позовну заяву
(уточнену), відповідно до якої позовні
вимоги були зменшені до 38 139,85 грн., в
зв'язку з перерахунком розміру пені, 3%
річних та інфляційних втрат. Заява
прийнята судом до розгляду.

В судових засіданнях 16.01.2014, 28.01.2014,
06.02.2014 розгляд справи відкладався на
28.01.2014, 06.02.2014 та 18.02.2014 відповідно, в
зв'язку з необхідністю витребування
додаткових документів до матеріалів
справи, відповідно до ст.77
Господарського процесуального кодексу
України.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 18.02.2014
провадження у справі №904/69961/13 зупинено
до вирішення господарським судом
Дніпропетровської області справи
№904/851/14 за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"БУДІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ "НОВІ
МЕТОДИ" до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 про визнання договору №1602 від
09.11.2010 недійсним.

В зв'язку з закінченням вирішення
господарським судом Дніпропетровської
області справи №904/851/14 (рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 18.09.2014 по справі №904/851/14 (яке
набрало законної сили 06.10.2014) в позові
відмовлено), ухвалою господарського
суду Дніпропетровської області від
10.10.2014 провадження у справі №904/9961/13
поновелно, справу призначено до
розгляду в засіданні на 11.11.2014.

Позивач підтримав позовні вимоги в
повному обсязі. В обґрунтування своїх
позовних вимог Позивач посилається на
невиконання Відповідачем вимог
діючого законодавства та умов
згаданого договору, а саме - порушення
строків оплати за Товар. У
підтвердження своїх позовних вимог
Позивач надав суду Договір №1602 від
09.11.2010; замовлення №1602 від 21.10.2010 та №1610
від 21.10.2010; акт приймання передачі
товару №1/0025 від 08.12.2010.

Позивач, керуючись п.2.4. названого
договору, нормами Господарського та
Цивільного кодексів України, Законом
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», просить стягнути з
Відповідача (з урахування заяви про
зменшення) 31 692,25 грн. заборгованості, 2
462,88 грн. пені, 1 213,17 грн. інфляційних
втрат та 2 771,55 грн. 3% річних.

Відповідач позовні вимоги не визнав,
надав відзив б/н б/д на позовну заяву. В
обгрунтування своїх запечеречень
Відповідач посилається на пропуск
Позивачем строку позовної давності для
звернення з відповідним позовом до
суду, в зв'язку з чим ще 05.02.2014
Відповідачем подана заява б/н від 04.02.2014
про застосування позовної давності та
наслідків її спливу.

В судовому засіданні 11.11.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
Позивача та Відповідача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.11.2010 фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(Позивач, Виконавець) та товариство з
обмеженою відповідальністю
«БУДІВЕЛЬНО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ «НОВІ
МЕТОДИ» (Відповідач, Замовник) уклали
договір №1602 (надалі - Договір),
відповідно до умов якого Виконавець
зобов'язався за завданням Замовника
надати металопластикові чи алюмінієві
конструкції, надалі - Конструкції, за
адресою ПАТ «ЦГЗК» (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.п.2.2., 2.4. Договору,
загального його сума складає 47 871,46 грн.
Оплата здійснюється Замовник в
національній валюті України шляхом:
попередня оплата в розмірі 50% від суми,
зазначеної в п.2.2. даного Договору.
Доплата здійснюється після отримання
Конструкції.

09.11.2010 на виконання умов Договору
Відповідачем була здійснена попередня
оплата в сумі 16 000,00 грн.

Позивач свої зобов'язання за Договором
виконав в повному обсязі: 08.12.2010 передав
Відповідачу Конструкції загальною
вартістю 47 692,25 грн., що підтверджується
актом прийому-передачі товару №1/0025 від
08.12.2010.

За змістом ч.1 ст.692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Таким чином, з огляду на приписи ч.1 ст.692
Цивільного кодексу України, п.2.4.
Договору, остаточний розрахунок за
Конструкції, передані Позивачем за
актом прийому-передачі товару №1/0025 від
08.12.2010, мав бути здійснений
Відповідачем 08.12.2010.

Враховуючи викладене, суд вважає
безпідставним твердження Позивача, що
Відповідач мав здійснити остаточний
розрахунок за передані Конструкції,
виходячи з положень ст.530 Цивільного
кодексу України, в строк до 17.01.2011.

Проте Відповідач остаточний
розрахунок за передані Конструкції не
здійснив. Таким чином заборгованість
Відповідача перед Позивачем складає 31
692,25 грн.

В силу ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів, умов
укладеного договору. Відповідно до
вимог ст. 525 Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Виходячи з вимог ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутністю таких вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України,
невиконання зобов'язання або його
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання, є
порушенням зобов'язання.

Виходячи з викладеного, оскільки
господарським судом встановлено, що
Відповідачем допущено порушення
строків та порядку здійснення
остаточного розрахунку за передані
Конструкції, позовні вимоги в частині
стягнення заборгованості в сумі 31 692,25
грн. є обґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Позивач в позовній заяві просить суд
стягнути з Відповідача 3% річних в сумі
2 771,55 грн. за загальний період
прострочення з 18.01.2011 по 16.12.2013,
інфляційні втрати в сумі 1 213,17 грн. за
загальний період прострочення січень
2011 року - лютий 2013 року.

Враховуючи, що Позивачем доведено
шляхом надання належних доказів, що
Відповідачем допущено порушення
строків оплати переданих Конструкцій,
перевіривши здійснений Позивачем
розрахунок 3% річних та інфляційних
втрат, суд вважає, що позовні вимоги в
цій частині також є обґрунтованими.

В той же час, відповідно до ч.1 ст. 256
Цивільного кодексу України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно з ч.1 ст.257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 1.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" №10 від 29.05.2013,
позовна давність, за визначенням
статті 256 Цивільного кодексу України
- це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Отже, позовна давність с інститутом
цивільного права і може
застосовуватися виключно до вимог зі
спорів, що виникають у цивільних
відносинах, визначених у частині
першій статті 1 Цивільного кодексу
України, та у господарських відносинах
(ст. 3 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 4.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
початок перебігу позовної давності
визначається за правилами статті 261
ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що Позивач
звернувся до суду 16.12.2013, в той час, як
судом встановлено вище, остаточинй
розрахунок за передані Конструкції
Відповідач мав здійснити 08.12.2010, тобто
враховуючи вказані вище норми,
Позивачем пропущено строк позовної
давності за вимогою про стягнення
заборгованості в сумі 31 692,25 грн.

За змістом ст.266 Цивільного кодексу
України, зі спливом позовної давності
до основної вимоги вважається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги .

Таким чином, щодо вимог про стягнення 3%
річних в сумі 2 771,55 грн. та інфляційних
втрат в сумі 1 213,17 грн. позовна давність
також спливла.

В силу ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до
уваги той факт, що Відповідачем 05.02.2014
подана заява про застосування строку
позовної давності і судом встановлено,
що строк позовної давності по
стягненню заборгованості в сумі 31 692,25
грн., 3% річних в сумі 2 771,55 грн. та
інфляційних втрат в сумі 1 213,17 грн.
сплив, суд відмовляє Позивачу в
задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Крім того Позивач просить стягнути з
Відповідача пеню, в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості (31 692,25 грн.) за період
прострочення з 18.01.2011 по 19.07.2011, що
складає 2 462,88 грн.

З урахуванням приписів статті 549,
статті 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
правовими наслідками порушення
грошового зобов'язання, тобто
зобов'язання сплатити гроші, є
обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й неустойку (якщо її
стягнення передбачене договором або
актами законодавства).

В той же час, судом встановлено, що
Договором не передбачена
відповідальність за порушення строків
оплати переданих Конструкцій у вигляді
нарахування пені.

З огляду на викладене, у суду відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог в частині стягнення пені,
оскільки її стягнення Договором не
передбачено.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 17.11.2014.

Суддя А.Є. Соловйова