м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
розглянувши матеріали справи
за позовомПершого заступника
прокурора міста Дніпропетровська в
інтересах держави в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
областідоТовариства з обмеженою
відповідальністю "Лаян
Віннер"простягнення 485282 грн. 94
коп.Представники сторін:
від прокуратури: Жовтун Н.Б. -
представник на підставі посвідчення №
019901 від 21.08.2013;
від позивача: Замковий О.В. -
представник за довіреністю № 20 від
від відповідача: не з'явились.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
08.09.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява Першого
заступника прокурора міста
Дніпропетровська в інтересах держави в
особі Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області з вимогами
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лаян Віннер" про
стягнення 407810 грн 15 коп., з яких 381778 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач в порушення норм чинного
законодавства України та укладеного
між сторонами Договору оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності, № 12/02-5140-ОД від
29.01.2013 не в повному обсязі здійснив
оплату (орендну плату) за користування
об'єктом оренди - нежитловими
приміщеннями, площею 693,2 кв.м.,
розміщені за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Коксохімічна, 3,
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість в розмірі 381778 грн. 35 коп.
Крім того, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов
укладеного між сторонами договору
оренди, позивачем нараховано та
грн. 80 коп. пені за період з 29.01.2014 по
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.09.2014 порушено провадження у
до розгляду на 29.09.2014.
29.09.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
прокуратури надійшли документи на
виконання вимог ухвали суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014, відповідно до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, розгляд справи відкладено на
10.10.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли письмові пояснення,
які суд долучив до матеріалів справи.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.10.2014, відповідно до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, розгляд справи відкладено на
28.10.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
прокуратури надійшла заява про
збільшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої Перший заступник
прокурора міста Дніпропетровська
просив суд стягнути з відповідача
основний борг в розмірі 443958 грн. 52 коп.
обґрунтовуючи заяву про збільшення
розміру позовних вимог збільшенням
періоду заборгованості відповідача,
адже з моменту подання позовної заяви
(05.09.2014), в якій період заборгованості
був визначений по 30.07.2014, період
заборгованості Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лаян Віннер»
збільшився, і станом на 22.10.2014 розмір
заборгованості відповідача за
Договором оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності №
12/02-5140-ОД від 29.01.2013 становить 443958 грн. 52
коп. Крім того, позивач надав суду новий
розрахунок пені, зазначивши період
нарахування пені з 23.04.2014 по 22.10.2014 та
Відповідно до частини 4 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Нормами частини 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що господарський
суд не приймає відмови від позову,
зменшення розміру позовних вимог,
визнання позову відповідачем, якщо ці
дії суперечать законодавству або
порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень пункту 3.10
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18 визначено, що під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві.

Таким чином, суд приймає заяву про
збільшення позовних вимог, як
збільшення позовних вимог в частині
основного боргу та пені і розглядає
вимоги позивача про стягнення з
відповідача заборгованості за
Договором оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності №
12/02-5140-ОД від 29.01.2013 у загальному розмірі
485282 грн. 94 коп., з яких 443958 грн. 52 коп.
основного боргу та 41324 грн. 42 коп. пені.

29.10.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли письмові пояснення
по суті спору, які суд долучив до
матеріалів справи.

30.10.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.10.2014, відповідно до статті 69
Господарського процесуального кодексу
України, строк розгляду справи
продовжено на п'ятнадцять днів та,
відповідно до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.
розгляд справи відкладено на 17.11.2014.

У судовому засіданні 17.11.2014
представники позивача та прокуратури
надали усні пояснення по суті спору;
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання 17.11.2014 не з'явились, вимоги
ухвали суду не виконали, про час та
місце проведення судового засідання
були повідомлені належним чином, про що
свідчить наявне в матеріалах справи
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення №
563.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувається з
урахуванням положень статті 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами.

У судовому засіданні 17.11.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представників
прокуратури та позивача, дослідивши
надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України «Про
оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади» від 09.12.2010 №
1085/2010 Фонд державного майна України
визначено центральним органом
виконавчої влади зі спеціальним
статусом.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про Фонд державного майна України»,
Фонд державного майна України є
центральним органом виконавчої влади
із спеціальним статусом, що реалізує
державну політику у сфері
приватизації, оренди, використання та
відчуження державного майна,
управління об'єктами державної
власності, у тому числі корпоративними
правами держави щодо об'єктів
державної власності, що належать до
сфери його управління, а також у сфері
державного регулювання оцінки майна,
майнових прав та професійної оціночної
діяльності.

Згідно з частино 1 статті 6 Закону
України «Про Фонд державного майна
України», Фонд державного майна
України здійснює свої повноваження
безпосередньо і через регіональні
відділення в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві і
Севастополі та представництва у
районах та містах, створених Фондом
державного майна України, у разі
необхідності.

Відповідно до статті 5 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна», Фонд державного майна України,
його регіональні відділення та
представництва - щодо цілісних
майнових комплексів підприємств, їх
структурних підрозділів та нерухомого
майна, а також майна, що не увійшло до
статутного (складеного) капіталу
господарських товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації),
що є державною власністю, крім майна,
що належить до майнового комплексу
Національної академії наук України та
галузевих академій наук, а також майна,
що належить вищим навчальним закладам
та/або науковим установам, що надається
в оренду науковим паркам та їхнім
партнерам.

29.01.2013 між Регіональним відділенням
Фонду державного майна України по
Дніпропетровській області
(орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Лаян
Віннер» (орендар) укладено Договір
оренди нерухомого майна, що належить до
державної власності № 12/02-5140-ОД
(Договір), відповідно до умов якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
державне окреме нерухоме майно,
нежитлові приміщення, площею 693,2 кв.м.,
розміщені за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Коксохімічна, 3 на
1-му та 2-му поверхах двохповерхової
будівлі, що перебуває на балансі
Публічного акціонерного товариства
«Дніпропетровський трубний завод»,
вартість якого визначена згідно зі
звітом про оцінку на 08.11.2012 і становить
за незалежною оцінкою 1657127 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 1.2 Договору, майно
передається в оренду з метою
розміщення суб'єкта господарювання, що
діє на основі приватної власності і
проводить господарську діяльність з
медичної практики.

Згідно з п. 2.1 Договору, орендар вступає
у строкове платне користування
державним майном у термін, вказаний у
Договорі, але не раніше дати підписання
сторонами цього Договору (у разі оренди
нерухомого майна на строк не менше ніж
три роки - не раніше дати державної
реєстрації Договору) та акта
приймання-передачі майна.

Орендна плата визначається на підставі
Методики розрахунку орендної плати,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі
змінами), або за результатами конкурсу
на право оренди державного майна і
становить без ПДВ за базовий місяць
розрахунку (останній місяць, за який є
інформація про індекс інфляції) -
листопад 2012 року - 27591 грн. 17 коп. Орендна
плата за перший місяць оренди - січень
2013 року визначається шляхом
коригування орендної плати за базовий
місяць на індекс інфляції за грудень 2012
року, січень 2013 року (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 3.3 Договору, орендна
плата за кожний наступний місяць
визначається шляхом коригування
орендної плати за попередній місяць на
індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.6 Договору, орендна плата
перераховується до державного бюджету
у співвідношенні: 100% до державного
бюджету по місцю реєстрації орендаря у
податковій інспекції на рахунки,
відкриті відділенням казначейства у
розмірі 27591 грн. 17 коп. щомісяця не
пізніше 15 числа місяця, наступного за
звітним відповідно до пропорцій
розподілу, встановлених Кабінетом
Міністрів України і чинних на кінець
періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до п. 3.10 Договору,
зобов'язання орендаря за сплатою
орендної плати забезпечується у
вигляді завдатку в розмірі не меншому,
ніж орендна плата за три (базових)
місяці оренди, який вноситься в рахунок
плати за три останні місяці оренди.

Згідно з п. 5.2 Договору, орендар
зобов'язується своєчасно і в повному
обсязі сплачувати орендну плату у
співвідношенні, визначеному у п. 3.6
Договору.

Пунктом 10.1 Договору сторони погодили,
що цей Договір діє до прийняття іншого
управлінського рішення, але не більш на
2 роки 364 дні, з 29.01.2013 по 27.01.2016.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між
позивачем та відповідачем договору,
суд дійшов висновку, що даний правочин
за своєю правовою природою є договором
оренди державного майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті
283 Господарського кодексу України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності. У
користування за договором оренди
передається індивідуально визначене
майно виробничо-технічного
призначення (або цілісний майновий
комплекс), що не втрачає у процесі
використання своєї споживчої якості
(неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283
Господарського кодексу України
об'єктом оренди можуть бути: державні
та комунальні підприємства або їх
структурні підрозділи як цілісні
майнові комплекси, тобто господарські
об'єкти із завершеним циклом
виробництва продукції (робіт, послуг),
відокремленою земельною ділянкою, на
якій розміщений об'єкт, та автономними
інженерними комунікаціями і системою
енергопостачання; нерухоме майно
(будівлі, споруди, приміщення); інше
окреме індивідуально визначене майно
виробничо-технічного призначення, що
належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом (частина 6 статті 283
Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759
Цивільного кодексу України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк

Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного
кодексу України, за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Відповідно до статті 3 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" відносини щодо оренди майна, що
перебуває у комунальній власності
регулюються договором оренди, цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 287
Господарського кодексу України,
орендодавцем щодо державного та
комунального майна є Фонд державного
майна України, його регіональні
відділення - щодо цілісних майнових
комплексів підприємств, їх структурних
підрозділів та нерухомого майна, яке є
державною власністю, а також іншого
майна у випадках, передбачених законом.

Судом встановлено, що 29.01.2013 на
виконання умов Договору оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності № 12/02-5140-ОД від
29.01.2013 орендодавець передав в оренду
орендарю нежитлові приміщення, площею
693,2 кв.м., розміщені за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Коксохімічна, 3,
що підтверджується актом
приймання-передачі, який підписаний та
скріплений печатками уповноваженими
представниками сторін.

Як встановлено судом, за період з
травня 2013 року по вересень 2014 року
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області нарахувало
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Лаян Віннер»
орендну плату за користування об'єктом
оренди в загальному розмірі 491549 грн. 69
коп., з яких відповідач сплатив лише 47591
грн. 17 коп., внаслідок чого станом на
24.10.2014 у нього виникла заборгованість
зі сплати орендних платежів за
Договором оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності №
12/02-5140-ОД від 29.01.2013 в розмірі 443958 грн. 52
коп., що також не було спростовано
відповідачем, зокрема, не надано
доказів погашення заборгованості у
розмірі 443958 грн. 52 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Зазначене також кореспондується зі
статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України відповідно до яких
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Наявність та розмір заборгованості
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лаян Віннер» з
оплати орендних платежів за Договором
оренди нерухомого майна, що належить до
державної власності № 12/02-5140-ОД від
29.01.2013 за період з травня 2013 року по
вересень 2014 року підтверджується
матеріалами справи та відповідачем не
спростовано, зокрема, відповідачем не
надано суду доказів сплати
заборгованості, у зв'язку з чим позовні
вимоги Регіонального відділення Фонду
державного майна України у
Дніпропетровській області в частині
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лаян Віннер» суми
основного боргу в розмірі 443958 грн. 52
коп. підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Крім того, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань з оплати за користування
об'єктом оренди (орендних платежів)
позивачем нараховано та заявлено до
стягнення 41324 грн. 42 коп. пені за
загальний період з 24.04.2014 по 22.10.2014 (в
межах шестимісячного періоду
нарахування, встановленого ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України, щодо
кожного простроченого платежу окремо).

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
611 Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (частина 1 статті 230
Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1
статті 549 Цивільного кодексу України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 3.8 Договору, орендна
плата, перерахована несвоєчасно або не
в повному обсязі, підлягає індексації і
стягується до бюджету у визначеному п.
3.6 співвідношенні відповідно до
чинного законодавства України з
урахуванням пені в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені суд дійшов висновку, що
він відповідає передбаченим чинним
законодавством порядку та способу
нарахування, у зв'язку з чим позовні
вимоги Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області в частині
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лаян Віннер» пені за
неналежне виконання умов Договору
оренди нерухомого майна, що належить до
державної власності № 12/02-5140-ОД від
29.01.2013, нарахованої за загальний період
з 24.04.2014 по 22.10.2014 (в межах
шестимісячного періоду нарахування,
встановленого ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, щодо кожного
простроченого платежу окремо), в
розмірі 41324 грн. 42 коп. підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

У відповідності до частини 3 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір, від сплати якого
позивач у встановленому порядку
звільнений, стягується з відповідача в
доход бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 4.6 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 7
від 21.02.2013 р. «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України», приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору, та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України "Про судовий збір",
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Згідно з пунктом 2 частиною 2 статті4
Закону України «Про судовий збір» за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
ставка судового збору встановлюється в
розмірі 2 відсотків ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" від
16.01.2014, № 719-VII, з 1 січня 2014 року
мінімальна заробітна плата у місячному
розмірі становить 1218 грн.

Нормами частини 11 статті 5 Закону
України «Про судовий збір»
встановлено, що від сплати судового
збору звільняються органи прокуратури
- при здійсненні представництва
інтересів громадян або держави в суді.

Враховуючи вищевикладене, беручи до
уваги, що позовні вимоги Регіонального
відділення Фонду державного майна
України у Дніпропетровській області
задоволені в повному обсязі та
виходячи з розміру задоволених
позовних вимог, що становить 485282 грн. 94
коп., судовий збір в розмірі 9705 грн. 66
коп. підлягає стягненню з відповідача в
дохід Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лаян Віннер» (03049, м.
Київ, вул. Курська, буд. 10;
ідентифікаційний код: 35007886) на користь
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області (49000,
Дніпропетровська обл., м.
Дніпропетровськ, вул. Центральна, буд. 6;
ідентифікаційний код: 13467337) основний
борг в розмірі 443958 (чотириста сорок три
тисячі дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 52
коп. та пеню в розмірі 41324 (сорок одна
тисяча триста двадцять чотири) грн. 42
коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лаян Віннер» (03049, м.
Київ, вул. Курська, буд. 10;
ідентифікаційний код: 35007886) в дохід
Державного бюджету України (р/р
3001, Одержувач: Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві, Банк одержувача:
Головне управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код
37993783, код платежу: 22030001) судовий збір у
розмірі 9705 (дев'ять тисяч сімсот п'ять)
грн. 66 коп.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 24.11.2014

Суддя
І.М. Отрош