ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р.Справа №
916/1751/14Одеський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Воронюка О.Л.

суддів: Аленін О.Ю., Лашина В.В.

при секретарі судового засідання
Кияшко Р.О.

(Склад судової колегії змінено згідно
розпорядження № 649 від 06.10.2014)

За участю:

Від Комунального підприємства "
Узберіжжя" - Верчук О.В.; довіреність №
715; дата видачі: 17.10.2014;

Інші представники сторін у судове
засідання не з'явилися. Про дату, час та
місце розгляду апеляційної скарги
повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства " Узберіжжя"

на рішення господарського суду
Одеської області від 28.07.2014 року

по справі № 916/1751/14

за позовом: Комунального підприємства
"Узберіжжя"

до відповідача: Приватного
підприємства "Основа - 2010"

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача: Одеської об'єднаної
державної фінансової інспекції

про стягнення 42214грн.

Відповідно до ст.ст. 44, 811 ГПК України
здійснювалась фіксація судового
процесу технічними засобами

В судовому засіданні 18.11.2014р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

В С Т А Н О В И ЛА :

У травні 2014р. Комунальне
підприємство «Узберіжжя» (далі по
тексту - КП «Узберіжжя») звернулося до
господарського суду Одеської області з
позовом до Приватного підприємства
«Основа -2010» (далі - ПП «Основа 2010») про
стягнення збитків у розмірі 42214,00грн.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 28.07.2014р. (суддя
Малярчук І.А.) у задоволенні позовних
вимог КП «Узберіжжя» відмовлено у
повному обсязі.

При винесенні оскаржуваного
рішення господарський суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не доведено складових ознак заподіяння
збитку, а саме, вини відповідача у їх
заподіянні, протиправної поведінки
відповідача, та причинно- наслідкового
зв'язку між поведінкою відповідача та
настанням збитків, що є підставою для
відмови позивачу у задоволенні
позовних вимог про стягнення з
відповідача збитків у сумі 42214грн.

Не погоджуючись із зазначеним
вище рішенням місцевого
господарського суду, КП «Узберіжжя»
звернулося до Одеського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій стверджує, що при
ухваленні рішення, неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
вирішення справи, висновки, викладені у
рішенні суду, не відповідають
обставинам справи.

Відзиву на апеляційну скаргу до
суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу та заслухавши у
судовому засіданні пояснення
представника скаржника,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів
справи, 06.12.2010р. між КП «Узберіжжя»
(оендодавець) та відповідачем - ПП
«Основа - 2010» (орендар) укладено
договір №57 про оренду нежитлового
приміщення.

У відповідності до договору
орендодавець передає, а Орендар
приймає у строкове платне користування
нежитлову будівлю загальною площею 95,7
кв.м., які розташовані за адресою: м.
Одеса, пров. Шампанський буд 1-А (надалі
об'єкт оренди).

Експертна оцінка об'єкта оренди
становить 159500,00 гривень. Звіт про
незалежну оцінку вартості об'єкта
оренди складений ФОП Слюсаренко О.М.

Відповідно до п. 1.2.
вищезазначеного договору, передача в
оренду об'єкта здійснюється на
підставі Цивільного та Господарського
кодексів, Закону України «Про оренду
державного та комунального майна»,
протоколу засідання комісії з
проведення конкурсів на право
укладення договору оренди будівель
(споруд, приміщень), які є власністю
територіальної громади м. Одеси, що
відбулося 02.12.2010 року, затвердженого
головою комісії з проведення конкурсів
на право укладання договорів оренди
будівель (споруд, приміщень), які є
комунальною власністю та наказу
Директора КП «Узберіжя» Одеської
міської ради від 02.12.2010 року № 63.

Термін дії договору оренди: з 06
грудня 2010 року до 05 грудня 2015 року.

Згідно з п.2.1. договору орендна
плата визначається на підставі ст. 19
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна», Методики
розрахунку і порядку використання
плати за оренду державного майна,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України 04.10.1995 року № 786 з
наступними змінами та доповненнями;
рішень Одеської міської ради та
виконкому Одеської міської ради;
протоколу засідання комісії з
проведення конкурсів на право
укладання договору оренду будівель
(споруд, приміщень), які є комунальною
власністю територіальної громади
міста Одеси від 02.12.2010 року.

Відповідно до п. 2.2 договору за
орендоване приміщення орендар,
зобов'язується сплачувати орендну
плату, що становить за перший, після
підписання договору оренди, місяць 1650,00
гривень (без урахування податку на
додану вартість та індексу інфляції) та
є базовою ставкою орендної плати за
місяць.

Розмір орендної плати за кожний
наступний місяць визначається шляхом
коригування розміру орендної плати за
минулий місяць на щомісячний індекс
інфляції, що друкується Мінстатом
України.

Податок на додану вартість
розраховується відповідно до вимог
чинного законодавства.

Пунктом 2.3. встановлено, що до
орендної плати не входить плата за
комунальні послуги, вартість
експлуатаційних витрат, плата за
користування земельною ділянкою та
інші послуги, які надаються
спеціалізованими організаціями.

Згідно п.2.4. договору Орендар
вносить орендну плату щомісячно до 15
числа поточного місяця, незалежно від
результатів його господарської
діяльності.

Відповідно до п. 2.5. договору, за
повідомленням Орендодавця розмір
орендної плати змінюється у випадках
зміни методики її розрахунку, цін і
тарифів, та в інших випадках,
передбаченими законодавчими актами
України та рішеннями міської ради з дня
їх вступу у законну силу.

06.12.2010 року сторони підписали
доповнення №1 до договору оренди №57
від 06.12.2010 року відповідно до якого
визначено ставку орендної плати в
розмірі 12% від експертної оцінки майна.

06.12.2010 року відповідач отримав у
користування об'єкт оренди обумовлений
договором оренди № 57 від 06.12.2010 року, що
підтверджується актом приймання -
передачі від 06.12.2010 року.

Як вбачається із матеріалів
справи, Державною фінансовою
інспекцією в Одеській області за
результатами ревізії фінансово -
господарської діяльності КП
«Узберіжжя» за період з 01.01.2010 року по
31.08.2013 року, складено Акт № 810-16/102 від
19.11.2013 року, відповідно до якого
встановлено невірне зазначення у
договорі оренди № 57 від 06.12.2010 року
відсоткової ставки орендної плати у
розмірі 12% замість передбачених
Методикою 20%, що призвело до
недоотримання КП «Узберіжжя» орендної
плати на загальну суму 42214 грн., із яких
за 2010р. - 919,24 грн., за 2011рік - 15400.04 грн., за
2012 рік - 15546,77грн., за 8 місяців 2013р. -
10347,96грн., які фінінспекцією визначено
як матеріальні шкоди (збитки).

На підставі акту-перевірки, КП
«Узберіжжя» звернулося до відповідача
по справі листом № 824 від 25.12.2013 року із
проханням про оплату донарахованої ДФІ
у Одеській області суми орендної плати,
що не передбачена договором, у розмірі
42214грн.

Як вбачається із матеріалів
справи, відповідачем не надано
відповіді за вказаний лист.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України, статей
525, 526 Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно до ст.180 ГК України істотною
умовою господарського договору є,
зокрема, його ціна, при чому, відповідно
до ст.632 ЦК України, зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом, а зміна ціни в
договорі після його виконання не
допускається.

Приймаючи до уваги, що укладений
сторонами договір, за своєю правовою
природою відноситься до договорів
оренди, а майно, яке виступає предметом
договору, належить до комунальної
власності, до спірних правовідносин
застосовуються також норми Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна".

Згідно до п. п.1,2 ст. 762 ЦК України, яка
цілком кореспондується з ч. 3 ст. 18
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Статтею 286 Господарського кодексу
України передбачено, що орендна плата -
це фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності. Строки внесення орендної
плати визначаються в договорі.

З огляду на зазначені приписи чинного
законодавства сторони при підписанні
договору оренди визначили його істотні
умови, в тому числі щодо розміру та
порядку сплати орендної плати.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач в повному обсязі виконує
взяті на себе за договором зобов'язання
зі сплати орендної плати, про що
свідчить відсутність будь-яких
претензій чи зауважень позивача з
цього приводу.

Судовою колегією встановлено, що
позивач не звертався до суду із позовом
про внесення змін до договору№57 від
06.10.2010р., а також не повідомляв про зміну
орендної плати в порядку,
передбаченому договором. При цьому, ані
статтею 653 Цивільного кодексу України,
якою визначено загальний порядок
внесення змін до договору, а ні іншими
нормами чинного законодавства України
не передбачена можливість внесення
змін до зобов'язання, або його частини,
що є припиненими.

Вирішуючи справу по суті, суд першої
інстанції керувався ст. 22 Цивільного
кодексу України, згідно з якою особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 623 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Підставою для застосування
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків є склад
правопорушення: неправомірна
(протиправна) діяльність
(бездіяльність) учасника господарських
відносин; збитки, як результат такої
діяльності; причинний зв'язок між
неправомірною (протиправною)
діяльністю (бездіяльністю) учасника
господарських відносин та збитками;
вина учасника господарських відносин.
Відсутність хоча б одного з
перелічених елементів звільняє
боржника від відповідальності.

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та шкодою потерпілої
сторони. Слід довести, що протиправна
дія чи бездіяльність заподіювача є
причиною, а шкода, яка завдана особі -
наслідком такої протиправної
поведінки.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 623 ЦК України,
на кредитора покладений обов'язок
довести розмір збитків, заподіяних
йому порушенням зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що вимоги скаржника про стягнення з
відповідача 42214,00 грн. заборгованості з
орендної плати не ґрунтуються на
нормах чинного законодавства та умовах
договору. Скаржником також не доведено
наявність усіх елементів складу
цивільного правопорушення, яка
потрібна для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків: (протиправної поведінки;
збитків; причинного зв'язку між
протиправною поведінкою боржника та
збитками; вини).

Оскільки доводи, викладені в
апеляційній скарзі, та матеріали
справи не спростовують вищенаведені
висновки суду першої інстанції,
колегія суддів вважає, що оскаржене
судове рішення прийнято з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, відповідає фактичним обставинам
і матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 85, 99, 101 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

постановила:

Рішення господарського суду Одеської
області від 28.07.2014р. по справі № 916/1751/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Комунального підприємства

" Узберіжжя" без задоволення.

Повний текст постанови складено та
підписано 24.11.2014р.

Головуючий суддя
О.Л. Воронюк

Суддя
О.Ю. Аленін

Суддя
В.В. Лашин