м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
розглянувши матеріали справи,
за позовом Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
до Державного агентства
про зобов'язання укласти
Представники сторін:
від позивача: Шимко О.Р. - представник
за довіреністю № 2-19 від 13.01.2014;
від відповідача: Брега Т.М. -
представник за довіреністю № 1931/0/4-14
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
18.06.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява
Публічного акціонерного товариства
"Укртрансгаз" з вимогами до Державного
агентства резерву України про
на зберігання (закачування, відбір,
зберігання) природного газу від 16.04.2014 в
редакції Публічного акціонерного
товариства "Укртрансгаз".
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач
вказав на те, що укладення Договору №
відбір, зберігання) природного газу від
16.04.2014 є обов'язковим для сторін в силу
закону, оскільки сторони є суб'єктами
ринку природного газу, які провадять
свою діяльність на підставі договорів
(контрактів), що укладаються відповідно
до законодавства (типові договори). За
таких обставин позивач просив суд
зобов'язати відповідача укласти
(закачування, відбір, зберігання)
природного газу від 16.04.2014 в редакції
Типового договору на зберігання
природного газу, затвердженого
постановою НКРЕ від 01.11.2012 № 1398.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.06.2014 (суддя Картавцева Ю.В.)
позовну заяву Публічного акціонерного
товариства "Укртрансгаз" повернуто без
розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 63
Господарського процесуального кодексу
Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014 у справі
міста Києва від 20.06.2014 скасовано, справу
Господарського суду міста Києва.
Повторним автоматичним розподілом
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
до Державного агентства резерву
України про зобов'язання укласти
договір передано на розгляд судді
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.08.2014 (суддя Удалова О.Г.)
та справу призначено до розгляду на
У судовому засіданні 04.09.2014 представник
відповідача подав відзив на позовну
заяву, в якому заперечив проти
задоволення позовних вимог
посилаючись на те, що Державне
агентство резерву України при
відшкодуванні витрат щодо
відповідального зберігання
матеріальних цінностей державного
резерву повинно дотримуватись умов
типового договору відповідального
зберігання матеріальних цінностей
державного резерву, зміст якого
визначений постановою Кабінету
Міністрів України від 12.04.2002 № 532 «Про
порядок відшкодування підприємствам,
установам та організаціям витрат,
пов'язаних з відповідальним
зберіганням матеріальних цінностей
державного резерву», а не постановою
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики, «Про затвердження Типового
договору на зберігання (закачування,
зберігання, відбір) природного газу від
01.11.2012 № 1398, як стверджує позивач.
У судовому засіданні 04.09.2014 представник
позивача подав документи на виконання
вимог ухвали суду, які суд долучив до
матеріалів справи.
У судовому засіданні 04.09.2014, відповідно
до статі 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено перерву до 23.09.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.09.2014, відповідно до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, розгляд справи відкладено на
У судовому засіданні 14.10.2014 представник
відповідача подав доповнення до
відзиву на позовну заяву, в якому
вказав про неможливість укладення
договору між сторонами, оскільки
позивач просить укласти Договір №
відбір, зберігання) природного газу
станом на 16.04.2014, тобто зворотною датою.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.10.2014, відповідно до статті 69
Господарського процесуального кодексу
України, продовжено строк вирішення
спору та, відповідно до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України, розгляд справи відкладено на
Розпорядженням керівника апарату
Господарського суду міста Києва від
22.10.2014 у зв'язку з припиненням
повноважень у судді Удалової О.Г.,
автоматичний розподіл.
В результаті повторного автоматичного
розгляд судді Отрош І.М.
Ухвалою Господарського суду міста
позовом Публічного акціонерного
товариства "Укртрансгаз" до Державного
агентства резерву України про
зобов'язання укласти договір прийнято
до розгляду суддею Отрош І.М.
28.10.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові документи,
які суд долучив до матеріалів справи.
У судовому засіданні 28.10.2014, відповідно
до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено перерву до 17.11.2014.
У судовому засіданні 17.11.2014, відповідно
до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено перерву до 21.11.2014.
У судовому засіданні 21.11.2014 представник
позивача подав письмові пояснення по
справі; надав усні пояснення по суті
спору, позовні вимоги підтримав.
Представник відповідача у судовому
засіданні 21.11.2014 надав усні пояснення
по суті спору, проти позову заперечив.
У судовому засіданні 21.11.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши надані суду докази,
суд
Відповідно до п. 1.1 Статуту Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз",
затвердженого рішенням загальних
зборів від 25.12.2012 (державну реєстрацію
юридичної особи проведено 27.12.2012, номер
товариство "Укртрансгаз" створене
відповідно до розпорядження Кабінету
Міністрів України «Про реорганізацію
дочірніх компаній Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» від 13.06.2012 № 360-р, наказу
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України «Про
реорганізацію Дочірньої компанії
«Укртрансгаз» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» від 18.07.2012 № 530 внаслідок
реорганізації шляхом перетворення у
публічне акціонерне товариство
Дочірньої компанії «укртрансгаз»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України», яка була створена
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 24.07.1998 № 1173 «Про
розмежування функцій з видобування,
транспортування, зберігання і
реалізації природного газу».
Згідно з п. 1.2 Статуту, Публічне
акціонерне товариство "Укртрансгаз" є
правонаступником усіх майнових та
немайнових прав та обов'язків
Дочірньої компанії «Укртрансгаз»
Національної акціонерної компанії
Згідно з п. 3.2 Статуту Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз",
предметом діяльності товариства, серед
іншого, є транспортування природного
та нафтового газу магістральними
газопроводами; зберігання природного
газу; розподіл природного, нафтового
газу та газу (метану) вугільних родовищ;
постачання природного газу, газу
(метану) вугільних родовищ за
регульованим тарифом; експлуатація,
реконструкція і сервісне
обслуговування магістральних
газопроводів і об'єктів на них;
діагностування, атестування і
сертифікація основного та допоміжного
обладнання; науково-дослідні,
конструкторські і проекті роботи в
галузі транспортування і зберігання
Господарську діяльність щодо
зберігання природного газу, газу
(метану) вугільних родовищ позивач
здійснює на підставі Ліцензії АЕ № 194512,
виданої Національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики (НКРЕ) від 28.02.2013.
Судом встановлено, що Публічне
акціонерне товариство "Укртрансгаз" є
монополістом на ринку надання послуг
зі зберігання природного газу в
підземних сховищах на материковій
частині території України, враховуючи
відсутність будь-якого іншого
ліцензіата, який надає вказані послуги
на материковій частині території
Судом встановлено, що Публічне
акціонерне товариство "Укртрансгаз"
звернулось до Державного агентства
резерву України з пропозицією щодо
укладення договору на зберігання
природного газу вих. № 3543/12-04 від 30.04.2014
та двома примірниками договору на
зберігання (закачування, зберігання,
відбір) природного газу у зв'язку з тим,
що станом на 16.04.2014 в підземних сховищах
газу позивача знаходиться природний
газ, який належить відповідачу в обсязі
Листом вих. № 1937/0/4-14 від 23.05.2014 Державне
агентство резерву України повідомило
позивача про неможливість укладення
договору в редакції, наданої позивачем,
оскільки типова форма Договору
відповідального зберігання
матеріальних цінностей державного
резерву затверджена постановою
Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 №
532, а редакції наданого позивачем
договору не відповідає вказаній
Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача не підлягають з
Відповідно до пункту 1 статті 179
Господарського кодексу України,
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
Пунктом 2 статті 179 Господарського
кодексу України, Кабінет Міністрів
України, уповноважені Президентом
України міністерства, інші центральні
органи виконавчої влади можуть
рекомендувати суб'єктам
господарювання орієнтовні умови
господарських договорів (примірні
договори), а у визначених законом
випадках - затверджувати типові
Згідно з пунктом 3 статті 179
Господарського кодексу України,
укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.
Відповідно до пункту 4 статті 179
Господарського кодексу України, при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі, зокрема, типового
договору, затвердженого Кабінетом
Міністрів України, чи у випадках,
передбачених законом, іншим органом
державної влади, коли сторони не можуть
відступати від змісту типового
договору, але мають право
конкретизувати його умови.
Згідно з пунктом 3 статті 184
Господарського кодексу України,
укладення господарських договорів на
основі примірних і типових договорів
повинно здійснюватися з додержанням
умов, передбачених статтею 179 цього
Кодексу, не інакше як шляхом викладення
договору у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами статті 181
цього Кодексу та відповідно до правил,
встановлених нормативно-правовими
актами щодо застосування примірного
або типового договору.
Відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України
«Про засади функціонування ринку
природного газу», державне регулювання
діяльності суб'єктів ринку природного
газу, в тому числі суб'єктів природних
монополій та суб'єктів господарювання,
які діють на суміжних ринках,
здійснюється Кабінетом Міністрів
України, національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики, та центральними органами
виконавчої влади в межах їх
Загальні принципи формування,
розміщення, зберігання, використання,
поповнення та освіження (поновлення)
запасів державного матеріального
резерву (далі - державний резерв) і
регулює відносини в цій сфері
визначаються Законом України «Про
державний матеріальний резерв».
Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України
«Про державний резерв», державний
резерв є особливим державним запасом
матеріальних цінностей, призначених
для використання в цілях і в порядку,
передбачених цим Законом. У складі
державного резерву створюється
незнижуваний запас матеріальних
цінностей (постійно підтримуваний
обсяг їх зберігання).
До складу державного резерву входять:
мобілізаційний резерв - запаси
матеріально-технічних та сировинних
ресурсів, призначених для забезпечення
розгортання виробництва військової
та іншої промислової продукції,
ремонту військової техніки та майна в
особливий період, розгортання у
воєнний час робіт по відновленню
залізничних та автомобільних шляхів,
морських та річкових портів,
аеродромів, ліній і споруд зв'язку,
газо-, нафтопродуктопроводів, систем
енерго- і водопостачання для
організації безперебійної роботи
промисловості, транспорту і зв'язку,
подання медичної допомоги; запаси
сировинних, матеріально-технічних і
продовольчих ресурсів для
забезпечення стратегічних потреб
держави; запаси матеріально-технічних
ресурсів для виконання першочергових
робіт під час ліквідації наслідків
надзвичайних ситуацій та для виконання
інших заходів, передбачених
законодавством (п. 2 ст. 1 Закону України
«Про державний резерв»).
Відповідно до статті 2 Закону України
«Про державний резерв», відповідальне
зберігання матеріальних цінностей
державного резерву - зберігання
закладених до державного резерву
матеріальних цінностей у
постачальника (виробника) або
одержувача (споживача) без надання йому
права користуватися цими
матеріальними цінностями до прийняття
у встановленому порядку рішення про
відпуск їх з державного резерву;
поставка матеріальних цінностей до
державного резерву - закупівля та (або)
відвантаження (доставка) матеріальних
цінностей на підприємства, в установи і
організації для їх зберігання.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про
державний резерв», державний резерв
призначається для: забезпечення потреб
України в особливий період; надання
державної підтримки окремим галузям
народного господарства, підприємствам,
установам і організаціям з метою
стабілізації економіки у разі
тимчасових порушень термінів
постачання важливих видів сировини і
паливно-енергетичних ресурсів,
продовольства, виникнення
диспропорції між попитом і
пропонуванням на внутрішньому ринку та
участь у виконанні міждержавних
договорів; подання гуманітарної
допомоги; забезпечення першочергових
робіт під час ліквідації наслідків
надзвичайних ситуацій.
Згідно з п. 1 ст. 5 Закону України «Про
державний резерв», номенклатура
матеріальних цінностей державного
резерву і норми їх накопичення, в тому
числі незнижуваного запасу,
затверджуються Кабінетом Міністрів
Відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України
«Про державний резерв», запаси
матеріальних цінностей державного
резерву розміщуються на
підприємствах, в установах і
організаціях, спеціально призначених
для зберігання матеріальних цінностей
державного резерву. Розміщення і
будівництво на території України
підприємств, установ, організацій та
інших об'єктів системи державного
резерву здійснюються в порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
Частина запасів матеріальних
цінностей державного резерву може
зберігатися на промислових,
транспортних, сільськогосподарських,
постачальницько-збутових та інших
підприємствах, в установах і
організаціях незалежно від форм
власності на договірних умовах. Для
підприємств, установ і організацій,
заснованих повністю або частково на
державній власності (державні
підприємства, установи і організації,
акціонерні товариства, у статутному
фонді яких контрольний пакет акцій
належить державі, орендні
підприємства, засновані на державній
власності), а також для суб'єктів
господарської діяльності всіх форм
власності, визнаних відповідно до
законодавства України монополістами,
відповідальне зберігання матеріальних
цінностей державного резерву є
обов'язковим, якщо це не завдає їм
збитків (п. 2 ст. 11 Закону України «Про
Згідно з п. 3. Закону України «Про
державний резерв», перелік
підприємств, установ і організацій
усіх форм власності, що виконують
відповідальне зберігання
матеріальних цінностей державного
резерву, номенклатура та обсяги їх
накопичення визначаються
мобілізаційними та іншими
спеціальними планами.
Відшкодування витрат підприємствам,
установам і організаціям, що виконують
відповідальне зберігання, оплата
тарифу за перевезення вантажів,
спеціальної тари, упаковки, послуг
постачальницько-збутових організацій
за поставку і реалізацію матеріальних
цінностей державного резерву
провадиться у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України (п. 5 Закону
України «Про державний резерв»).
Зважаючи на вищевикладене та беручи до
уваги, що саме Кабінет Міністрів
України встановлює порядок
відшкодування витрат підприємствам,
установам і організаціям, що виконують
відповідальне зберігання, оплата
тарифу за перевезення вантажів,
спеціальної тари, упаковки, послуг
постачальницько-збутових організацій
за поставку і реалізацію матеріальних
цінностей державного резерву, суд
приходить до висновку, що порядок, так
само як і форма типового договору, що
підлягає укладенню між сторонами,
повинні відповідати акту Кабінету
Суд зазначає, що порядок, який
запроваджує механізм відшкодування
підприємствам, установам та
організаціям витрат, пов'язаних з
відповідальним зберіганням
матеріальних цінностей державного
резерву, у тому числі мобілізаційного,
і визначення суми цих витрат
визначається Порядком відшкодування
підприємствам, установам та
організаціям витрат, пов'язаних з
відповідальним зберіганням
матеріальних цінностей державного
реєстру, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 №
Відповідно до п. 2 вказаного Порядку,
сума витрат, що підлягають
відшкодуванню, визначається з
урахуванням вимог цього Порядку на
кожен рік і сплачується пропорційними
частками за узгодженням між
Держрезервом та відповідальним
Згідно з п. 4 Порядку, залежно від
номенклатури, асортименту та
особливостей технології матеріальні
цінності державного резерву можуть
зберігатися, зокрема, у підземних
Відповідно до п. 5 Порядку, Держрезерв
на підставі аналізу статей витрат
відповідальних зберігачів щороку
визначає середній розмір суми витрат
із зберігання матеріальних цінностей
виходячи з розрахунку на 1 кв. метр
складського приміщення (відкритого
огородженого майданчика), 1 куб. метр
холодильної камери, резервуара для
зберігання нафтопродуктів, підземних
газових сховищ, а також зберігання 1
тонни зернових культур в зерносховищі.
Пунктом 7 Порядку передбачено, що
відшкодування витрат, пов'язаних із
зберіганням матеріальних цінностей
державного резерву, здійснюється
виключно на підставі договору,
укладеного між Держрезервом та
відповідальним зберігачем за формою
згідно з додатком 1, за рахунок
асигнувань державного бюджету та інших
джерел, визначених законодавством.
Дослідивши додаток 1 до Порядку
(Договір відповідального зберігання
матеріальних цінностей державного
резерву) суд встановив, що відповідно
до п. 3.1 типового договору,
відшкодовувати зберігачу витрати на
зберігання цінностей у межах бюджетних
асигнувань, передбачених на ці цілі.
Відповідно до п. 4.1 типового договору,
вартість зберігання цінностей
визначається згідно з Порядком
відшкодування витрат підприємствам,
установам та організаціям, що
здійснюють відповідальне зберігання
матеріальних цінностей державного
резерву, затвердженим Кабінетом
Згідно з п. 4.2 типового договору,
відшкодування витрат (з урахуванням
податку на додану вартість) із
зберігання цінностей здійснюється
пропорційними частками за узгодженням
між Держрезервом та зберігачем.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що вказаний Порядок передбачає саме
відшкодування витрат за відповідальне
зберігання природного газу (у тому
числі), що має суттєве значення для
принципів формування, розміщення,
зберігання, використання, поповнення
та освіження (поновлення) запасів
державного матеріального резерву,
оскільки державний резерв є особливим
державним запасом матеріальних
цінностей, призначення якого
передбачені ст. 3 Закону України «Про
державний матеріальний резерв», тоді
як типовий договір на зберігання
(закачування, зберігання, відбір)
природного газу, форма якого
затверджена Постановою НКРЕ від 01.11.2012
№ 1398, та яку посилається позивач у
позові, передбачає саме надання та
оплату послуг зі зберігання природного
газу (що, по суті, передбачає отримання
прибутку за відповідні послуги).
Зокрема, відповідно до п. ст. 1 Типового
договору на зберігання (закачування,
зберігання, відбір) природного газу,
форма якого затверджена постановою
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики, від 01.11.2012 № 1398, виконавець
зобов'язується протягом строку,
визначеного Договором, зберігати в
підземному сховищі газу (далі - ПСГ)
природний газ (далі - газ), у тому числі
страховий запас газу, переданий йому
Замовником, та повернути Замовнику газ
у кількості, визначеній у Договорі, а
Замовник зобов'язується внести плату
за послуги із зберігання (закачування,
зберігання, відбору) у встановлені
Згідно з п. 2.14 Типового договору на
зберігання (закачування, зберігання,
відбір) природного газу, у разі
неоплати або несвоєчасної оплати
Замовником фактично наданих послуг по
закачуванню, зберіганню або відбору
газу Виконавець залишає за собою право
притримання газу, що включає право не
здійснювати відбір із ПСГ газу
Замовника та/або не погоджувати
передачу газу Замовника в ПСГ третій
особі до моменту виконання Замовником
зобов'язань за Договором. Про
притримання газу Виконавець письмово
повідомляє Замовника.
Розділом 3 Типового договору на
зберігання (закачування, зберігання,
відбір) природного газу визначаються
тарифи на закачування, зберігання та
відбір газу, що встановлюються НКРЕ.
Відповідно до п. 5.2 Типового договору на
зберігання (закачування, зберігання,
відбір) природного газу, у разі
порушення Замовником строків оплати,
передбачених пунктами 4.1, 4.2, 4.3, 4.4
Договору, із Замовника стягується пеня
в розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.
Згідно з п. 5.3 Типового договору на
зберігання (закачування, зберігання,
відбір) природного газу, у разі
затримки оплати Замовником послуг у
строки, передбачені Договором, більш як
на десять календарних днів Виконавець
має право застосувати
оперативно-господарські санкції
(зокрема змінити порядок оплати послуг,
установити попередню оплату послуг,
застосувати право притримання газу).
Таким чином, суд приходить до висновку,
що Типовий договір на зберігання
(закачування, зберігання, відбір)
природного газу, форма якого
затверджена постановою Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики, від
01.11.2012 № 1398 та яку посилається позивач у
позові, передбачає оплатне надання
послуг із закачування, зберігання та
Крім того, вказаним Типовим договором
на зберігання (закачування, зберігання,
відбір) природного газу передбачена
можливість виконавця притримати газ,
застосувати оперативно-господарські
санкції та нарахувати пеню.
Однак, такі умови договору суперечать
принципам та порядку формування та
використання державного матеріального
резерву, які визначені Законом України
«Про державний матеріальний резерв»,
зокрема статтею 12, в якій зазначено, що
державний резерв матеріальних
цінностей є недоторканим і може
використовуватися лише за рішенням
Кабінету Міністрів України. Так,
зокрема, умови Типового договору на
зберігання (закачування, зберігання,
відбір) природного газу щодо права
виконавця послуг притримати газ,
застосувати оперативно-господарські
санкції та нарахувати пеню у
відповідних випадках не враховує
особливості порядку зберігання та
використання запасів та матеріальних
цінностей державного резерву.
Суд приходить до висновку, що Типовий
договір на зберігання (закачування,
зберігання, відбір) природного газу
(форма якого встановлена форма якого
затверджена постановою Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики, від
01.11.2012 № 1398) та Договір відповідального
зберігання матеріальних цінностей
державного резерву (додаток 1 до
Порядку відшкодування підприємствам,
установам та організаціям витрат,
пов'язаних з відповідальним
зберіганням матеріальних цінностей
державного реєстру, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.04.2002 № 532) регулюють
правовідносини щодо різних об'єктів, а
саме, у першому випадку, -
правовідносини з приводу надання
послуг зі зберігання природного газу, у
другому - правовідносини з приводу
порядку відшкодування витрат за
відповідальне зберігання цінностей
державного резерву, в тому числі,
природного газу. Таким чином, природний
газ, який відноситься до державного
резерву, є особливим об'єктом у
порівнянні з будь-яким іншим природним
газом, тобто відповідні
нормативно-правові акти
співвідносяться між собою у
регулюванні відносин щодо зберігання
природного газу як спеціальний та
загальний відповідно.
Суд зазначає, що порядок і форма
договору, який має бути укладений між
сторонами, повинен регулюватись
постановою Кабінету Міністрів України
«Про порядок відшкодування
підприємствам, установам та
організаціям витрат, пов'язаних з
відповідальним зберіганням
матеріальних цінностей державного
резерву» від 12.04.2002 № 532, а не постановою
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики, від 01.11.2012 № 1398, на яку
посилається позивач у позові.
Таким чином, суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства "Укртрансгаз"
до Державного агентства резерву
України про зобов'язання укласти
(закачування, відбір, зберігання)
природного газу в редакції позивача у
зв'язку з необґрунтованістю та
Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.
Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд
Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 26.11.2014

Суддя
І.М. Отрош