ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
Справа № 925/1593/14

Господарський суд Черкаської
області в складі головуючого судді
Пащенко А.Д., із секретарем судового
засідання Ковбою І.М.,

за участю представників: позивача:
Житнікова Т.А. - за довіреністю,
відповідача: Коріненко А.А. - директор,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні господарського
суду Черкаської області справу

за позовом Черкаської міської ради

до приватного підприємства
"Криниченька"

про стягнення 19 207 грн. 37 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено вимогу про стягнення 19 207 грн.
37 коп., в тому числі: 18 285 грн. 30 коп.
заборгованості за угодою про
справляння плати за користування
частиною прибудинкової території від
27.12.2010 № 777 та 922 грн. 07 коп. пені. В
обґрунтування позову позивач вказав на
те, що відповідно до укладеної
сторонами угоди про справляння плати
за користування частиною
прибудинкової території від 27.12.2010 № 777
відповідач зобов'язався оплачувати за
фактичне використання ним частини
прибудинкової території за адресою: м.
Черкаси, вул. Фрунзе,52, яку відповідач
використовує орендуючи нежитлове
приміщення, у розмірах та в періоди,
встановлені в угоді, і з грудня 2010 по
травень 2014 років відповідно до угоди
нараховано до сплати плату в сумі 14 315,50
грн. та відповідно до п. 3.2. Угоди
відповідач зобов'язався відшкодувати
позивачу кошти в сумі 3969,80 грн., тобто,
за вказаний період відповідач
зобов'язаний був сплатити позивачу
кошти в загальній сумі 18 285,30 грн. Однак,
в порушення взятих на себе договірних
зобов'язань відповідач за весь період
використання ним прибудинкової
території не сплатив жодної копійки, у
зв'язку з чим утворилася
заборгованість у зазначеній сумі, на
яку позивач нарахував до стягнення
пеню в сумі 922,07 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
повністю заперечив проти вимог
позивача з наступних мотивів: 1) договір
про справляння плати за користування
частиною прибудинкової території від
27.12.2010 № 777 відповідач підписав під
тиском, оскільки позивач вказував на
можливість розірвати договір оренди
підвального приміщення та вжиття усіх
заходів щодо унеможливлення
користуватися орендованим
приміщенням; 2) Черкаська міська рада
звернулася до господарського суду з
позовом про стягнення до місцевого
бюджету податку (орендна плата за
землю з юридичних осіб), однак ні
Конституцією України, ні жодним
Законом України не визначено
повноважень Черкаської міської ради
щодо звернення до суду з позовними
заявами про стягнення податків та
штрафних санкцій за несвоєчасну
сплату податків; 3) відповідач не був
орендарем земельної ділянки, тому у
нього відсутні законні підстави
сплачувати такий податок; 4) угода про
справляння плати за користування
частиною прибудинкової території від
27.12.2010 № 777 не відповідає чинному
законодавству України, оскільки
підприємству земельна ділянка у
користування чи у власність не
надавалася, а чинним законодавством не
передбачалось такого виду платежу,
податку чи збору як плата за
користування прибудинковою
територією. Посилання в угоді на
рішення виконавчого комітету
Черкаської міської ради від 21.06.2005 №793
є безпідставним , оскільки згідно ч. 2
ст. 4 ГПК України господарський суд не
застосовує акти державних та інших
органів, якщо ці акти не відповідають
чинному законодавству та відповідно до
ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

У судовому засіданні:

представник позивача підтримала позов
у заявленій сумі, просила його
задовольнити, заперечила проти доводів
відповідача у відзиві на позов та
пояснила, що посилаючись на
незаконність даної угоди та визнання
її недійсною відповідач може заявити
окремий позов, однак відповідач не
подала позову ні про визнання угоди
недійсною, ні про її розірвання;
заперечує проти визнання даної угоди
недійсною, оскільки спір розглядається
про стягнення коштів, директор
підписала угоду, поставила печатку,
отже погодилась із її умовами;

представник відповідача, заперечуючи
проти позову, посилалась на відзив на
позовну заяву, а також пояснила, що
підприємство уклало 28.08.2009 та 30.07.2012
договори оренди об'єкта нерухомості та
своєчасно і в повному обсязі
сплачувало орендні платежі, земельна
ділянка під нежитловим приміщенням у
користування відповідачу не
надавалася, всі права і обов'язки по
договорах оренди приміщення
припинилися 16.06.2014 на підставі
звернення відповідача; угода від 27.12.2010
не відповідає чинному законодавству,
підписаної угоди у відповідача не було
і її примірник був наданий на вимогу
директора підприємства лише навесні 2014
року.

У судовому засіданні 11.11.2014
оголошена вступна та резолютивна
частини рішення суду на підставі
статті 85 ГПК України.

Оцінивши докази у справі в їх
сукупності, заслухавши пояснення та
доводи представників сторін, суд
встановив таке.

27 грудня 2010 року Черкаська міська рада
в особі секретаря міської ради Горкуна
В.І. (як Землевласник) та приватне
підприємство "Криниченька" в особі
директора Коріненко А.А. (як
Землекористувач) підписали Угоду про
справляння плати за користування
частиною прибудинкової території,
предметом якої є грошове зобов'язання
Землекористувача по оплаті коштів за
користування частиною прибудинкової
території, яка знаходиться за адресою:
м. Черкаси, вул. Фрунзе, 52, яку
використовує землекористувач,
орендуючи нежитлове приміщення (далі -
Угода).

Вказана угода зареєстрована в
управлінні земельних ресурсів та
землеустрою департаменту архітектури,
будівництва та землеустрою 27 грудня 2010
року за № 777.

В пункті 3.1. Угоди визначено, що за
користування частиною прибудинкової
території Землекористувач сплачує
плату у грошовій формі у розмірі
визначеному згідно рішення
виконавчого комітету Черкаської
міської ради від 21.06.2005 № 793.

В пункті 3.2 Угоди вказано, що
Землекористувач, що використовує
земельну ділянку з порушенням вимог
статті 206 Земельного кодексу України,
чим завдає збитків Землевласнику,
протягом 3-х місяців зобов'язується
відшкодувати кошти в розмірі 3 969,80 грн.
рівними частинами по 1 323,26 грн.
щомісячно до 10-го числа місяця
наступного за звітним за період з 28.08.2009
по 30.11.2010.

Відповідно до пункту 3.4 Угоди з
01.12.2010 щомісячна плата за користування
частиною прибудинкової території
складає 262,40 грн. та вноситься
Землекористувачем до 10-го числа місяця
наступного за звітним.

У зв'язку з тим, що відповідач не
виконав умови Угоди та не сплатив
вказані у ній кошти, позивач звернувся
з позовом про примусове стягнення
нарахованої суми заборгованості та
пеню за прострочення її сплати.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що угода про справляння плати за
користування частиною прибудинкової
території від 27 грудня 2010 року підлягає
визнанню недійсною, а позов Черкаської
міської ради задоволенню не підлягає,
з огляду на таке.

Позивач ґрунтує свої позовні вимоги
про стягнення з відповідача коштів на
умовах Угоди про справляння плати за
користування частиною прибудинкової
території, укладеної 27 грудня 2010 року
Черкаською міською радою та приватним
підприємством "Криниченька".

Предметом вказаної угоди є справляння
плати за користування частиною
прибудинкової території, яку
землекористувач використовує
орендуючи нежитлове приміщення.

Із матеріалів справи вбачається і
позивачем не заперечено, що між
сторонами були укладені Договори
оренди об'єкта нерухомості від 28.08.2009
та від 30.07.2012, за якими відповідач
отримав в оренду підвальне приміщення
по вул. Фрунзе, 52 в м. Черкаси. Рішень про
надання відповідачу у власність чи в
користування земельної ділянки, що
знаходиться по вул. Фрунзе, 52 в м.
Черкаси, Черкаська міська рада не
приймала.

Позивач вказує у позовній заяві, що
відповідно до статей 96, 206 Земельного
кодексу України, ст. 287 Податкового
кодексу України користування землею в
Україні є платним і всі
землекористувачі зобов'язані
своєчасно сплачувати плату за землю.

Однак, на момент укладення Угоди діяв
Закон України "Про плату за землю", яким
регулювалося вказане питання та в
статті 2 якого було вказано, що
використання землі в Україні є платним,
плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель. Отже, Закон України "Про
плату за землю" не передбачав такого
виду платежу як плата за користування
прибудинковою територією, тим більше,
за відсутності виділення земельної
ділянки та надання її особі у
власність чи в оренду.

Статтею 92 Конституції України
встановлено, що виключно законами
України встановлюються податки і
збори.

Посилання в Угоді на рішення
виконавчого комітету Черкаської
міської ради від 21.06.2005 № 793 "Про
справляння плати за користування
частиною прибудинкової території" не
має значення для даної справи, оскільки
згідно частини 2 статті 4
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд не
застосовує акти державних та інших
органів, якщо ці акти не відповідають
чинному законодавству. Відповідно до
частини 2 статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Угода про справляння плати за
користування частиною прибудинкової
території від 27 грудня 2010 року не
відповідає чинному законодавству
України.

Згідно статті 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Таким чином, вказаною нормою
встановлюється презумпція
правомірності правочину. Однак така
презумпція може бути спростована у
двох випадках.

По-перше, недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК
України). По-друге, згідно частини 3
статті 215 ЦК України якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно пункту 1 частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України при винесенні рішення по
господарському спору суд має право
визнати недійсним пов'язаний з
предметом спору договір, якщо
встановить, що такий договір
суперечить законодавству.

В пункті 2.3. постанови Пленуму ВГСУ
№ 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними" вказано, що якщо,
вирішуючи господарський спір, суд
встановить, що зміст договору,
пов'язаного з предметом спору,
суперечить законодавству, чинному на
момент укладення договору, він,
керуючись пунктом 1 частини першої
статті 83 ГПК, вправі за власною
ініціативою визнати цей договір
недійсним повністю або у певній
частині. Реалізація господарським
судом цього права здійснюється
незалежно від наявності відповідного
клопотання сторони (на відміну від
припису пункту 2 частини першої тієї ж
статті ГПК).

Виходячи з того, що судом встановлено і
позивачем не спростовано факт
невідповідності Угоди чинному на
момент її укладення (та й на даний час)
законодавству України, тому суд,
керуючись пунктом 1 частини 1 статті 83
ГПК України, визнає Угоду від 27 грудня
2010 року недійсною.

Оскільки змістом угоди є справляння
плати за користування частиною
прибудинкової території і без
справляння плати угода не може
існувати, тому визнається недійсною
вся угода, а не її частина.

Згідно статті 216 Цивільного кодексу
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

З огляду на викладене, відповідач не
повинен сплачувати Черкаській міській
раді встановлену Угодою плату за
користування прибудинковою
територією, тому вимога позивача про
стягнення з відповідача коштів не може
бути задоволена.

На підставі статті 49 ГПК України судові
витрати у даній справі повністю
покладаються на позивача і йому не
відшкодовуються.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 49, 82- 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати недійсною Угоду про справляння
плати за користування частиною
прибудинкової території від 27 грудня
2010 року, укладену Черкаською міською
радою та приватним підприємством
"Криниченька".

У позові Черкаської міської ради про
стягнення коштів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до
Київського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Черкаської області
протягом десяти днів з дня складення
повного рішення.

Повне рішення складено 17.11.2014
(понеділок).

Суддя
А.Д.Пащенко