ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.
Справа № 918/1520/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Павленка Є.В.,
розглянувши матеріали справи за
позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (далі -
Компанія) до Острозького комунального
підприємства "Теплоенергія" (далі -
Підприємство), третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, - публічне
акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Рівнегаз" (далі - Товариство), про
стягнення 16 679 грн. 84 коп.,

за участі представників:

Компанії: Вознюка Є.В. за дов. від 11
червня 2014 року № 14-167,

Підприємства: Хведася В.А. (директора),

Товариства: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2014 року Компанія звернулася до
господарського суду Рівненської
області з вказаним позовом,
посилаючись на те, що на виконання умов
договору на постачання природного газу
№ 603-ОБО-11, укладеного 29 вересня 2011 року
між Товариством та Підприємством, з
урахуванням додаткових угод до цього
договору від 11 жовтня 2011 року № 1, від 30
грудня 2011 року № 1/1, від 26 березня 2012
року № 1/2, від 25 квітня 2012 року № 2, від 2
липня 2012 року № 3 та від 13 серпня 2012 року
№ 4, останньому протягом жовтня
2011 року - квітня 2012 року був
поставлений природний газ у обсязі 364,974
тис. м3 на загальну суму 1 440 237 грн. 00 коп.
Водночас 24 жовтня 2012 року між Компанією
та Товариством був укладений договір
про відступлення права вимоги № 14/6081/12,
за умовами якого останнє передало
позивачу право вимоги до Підприємства
про оплату спожитого ним природного
газу, поставленого відповідачу за
вищезазначеним договором на
постачання природного газу, в сумі 199 967
грн. 77 коп., а також право вимоги про
стягнення з боржника всіх штрафних
санкцій, інфляційних витрат та
відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням останнім
своїх грошових зобов'язань за даною
угодою. Оскільки Підприємство взяте на
себе зобов'язання за договором на
постачання природного газу від
29 вересня 2011 року № 603-ОБО-11 щодо оплати
вартості газу, отриманого у
вищезазначений період, виконало
несвоєчасно, позивач, посилаючись на
статті 512- 514, 516, 525, 526, 625 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України),
просив суд стягнути з відповідача на
користь Компанії, як нового кредитора, 5
642 грн. 14 коп. інфляційних втрат та 3
проценти річних у розмірі 11 037 грн. 70
коп., нарахованих у зв'язку з
несвоєчасним проведенням розрахунків.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 28 жовтня 2014
року порушено провадження у справі №
918/1520/14, розгляд якої було призначено на
11 листопада 2014 року. Цією ж ухвалою до
участі у розгляді справи в якості
третьої особи на стороні позивача, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, було залучено
Товариство.

До початку судового засідання 11
листопада 2014 року через канцелярію
суду надійшов відзив Підприємства на
позовну заяву від 10 листопада 2014 року №
301 (а.с. 78-79), в якому останнє просило суд
зменшити розмір нарахованих Компанією
до стягнення з відповідача трьох
процентів річних та стягнути з
Підприємства лише суму інфляційних
втрат у розмірі 5 642 грн. 14 коп.

У судовому засіданні 11 листопада 2014
року представник Компанії підтримав
вимоги, викладені у позовній заяві, та
наполягав на їх задоволенні.

Представник Підприємства визнав факт
несвоєчасного проведення розрахунків
за поставлений за спірним договором
природний газ, погодився з
нарахованими до стягнення сумами
інфляційних втрат, проте просив суд
зменшити розмір заявлених Компанією до
стягнення з відповідача сум грошових
коштів, стягнувши з Підприємства лише
суму інфляційних втрат у розмірі 5 642
грн. 14 коп.

У призначене судове засідання
Товариство явку свого повноважного
представника не забезпечило,
витребуваних судом документів не
надало, будь-яких заяв чи клопотань про
відкладення розгляду справи на іншу
дату із зазначенням поважних причин
щодо своєї неявки на адресу суду не
направило.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2011 року між Товариством та
Підприємством був укладений договір на
постачання природного газу № 603-ОБО-11,
за умовами якого, з урахуванням
додаткових угод до цього договору від 11
жовтня 2011 року № 1, від 30 грудня 2011 року
№ 1/1, від 26 березня 2012 року № 1/2, від 25
квітня 2012 року № 2, від 2 липня 2012 року №
3 та від 13 серпня 2012 року № 4,
Товариство зобов'язалося передати
покупцю для забезпечення його потреб
імпортований природний газ (за кодом
УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений Компанією на
митну територію України), а відповідач,
у свою чергу, - прийняти та оплатити цей
газ на умовах даного договору (а.с. 17-42).

Вказаний договір та додаткові угоди до
нього підписані повноважними
представниками контрагентів та
скріплені печатками цих юридичних
осіб.

Пунктом 1.1 даного договору передбачено,
що газ, що продається за цією угодою,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами і
організаціями, а також іншими
споживачами, та використовується
покупцем на власні потреби та втрати.

Відповідно до пункту 2.6 цього договору
послуги з постачання газу
підтверджуються підписаними сторонами
актом приймання-передачі газу, що
оформлюється за даними вузлів обліку,
визначених у додатку № 1 до цього
договору.

Акти приймання-передачі газу є
підставою для остаточних розрахунків
споживача з постачальником (пункт 2.9
договору).

У пункті 4.6 договору його сторони
погодили, що оплата вартості послуг з
постачання газу здійснюється
споживачем авансовими та/або плановими
платежами із розрахунку договірного
обсягу постачання газу протягом
періоду оплати відповідно до додатку №
2 до договору у такому порядку: перша
оплата в розмірі 34 відсотки від
вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;
подальші оплати проводяться плановими
платежами по 33 відсотки вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20 та 30 (31) числа
місяця поставки.

У платіжних дорученнях Споживач
повинен обов'язково зазначити номер
Договору, дату його підписання,
призначення платежу.

У випадку недоплати вартості послуг з
постачання газу за розрахунковий
період споживач проводить остаточний
розрахунок не пізніше 10 числа місяця,
наступного за розрахунковим.

Цей договір набирає чинності з дати
його підписання та укладається на
строк до 31 грудня 2012 року. Договір
вважається продовженим на аналогічний
період, якщо за місяць до закінчення
терміну дії договору жодною із сторін
не буде заявлено про припинення його
дії або перегляд його умов (пункт 10.1
договору).

Водночас у пункті 1 додаткової угоди
від 13 серпня 2012 року № 4 до
вищезазначеного правочину сторони
дійшли згоди про те, що договір на
постачання природного газу від
29 вересня 2011 року № 603-ОБО-11 припинив
свою дію в частині постачання
природного газу з 1 вересня 2012 року.

Судом встановлено, що на виконання умов
вищезазначеного договору Товариство
протягом жовтня 2011 року - квітня 2012 року
поставило відповідачу природний газ в
обсязі 364,974 тис. м3 на загальну суму 1 440
237 грн. 00 коп. Даний факт
підтверджується підписаними між
Товариством та Підприємством актами
прийому-передачі природного газу: від 31
жовтня 2011 року на суму 96 804 грн. 29 коп.,
від 30 листопада 2011 року на суму
168 142 грн. 92 коп., від 31 грудня 2011 року на
суму 224 607 грн. 58 коп., від 31 січня 2012 року
на суму 311 046 грн. 88 коп., від 29 лютого 2012
року на суму 374 667 грн. 56 коп., від
31 березня 2012 року на суму 205 338 грн. 35
коп., від 30 квітня 2012 року на суму 59 629
грн. 42 коп. Копії зазначених актів
наявні у матеріалах даної справи (а.с.
43-49).

Про належне виконання Товариством
своїх зобов'язань за цим договором щодо
поставки газу також свідчить
відсутність з боку Підприємства
претензій та повідомлень про порушення
постачальником умов даної угоди.

Крім того, судом встановлено, що 24
жовтня 2012 року між Компанією та
Товариством був укладений договір про
відступлення права вимоги № 14/6081/12, за
умовами якого останнє передало
позивачу право вимоги до Підприємства
про оплату спожитого ним природного
газу, поставленого відповідачу за
договором на постачання природного
газу від 29 вересня 2011 року № 603-ОБО-11, в
сумі 199 967 грн. 77 коп., а також право
вимоги про стягнення з боржника всіх
штрафних санкцій, інфляційних витрат
та відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням останнім
своїх грошових зобов'язань за даною
угодою (а.с. 11-12).

Вказаний договір підписаний
повноважними представниками Компанії
та Товариства, а також скріплений
печатками цих суб'єктів
господарювання.

За умовами пункту 2.2 вказаної угоди
право вимоги вважається переданим
після фактичної передачі документів,
зазначених у пункті 2.1 цього договору.
Передача документів оформлюється
актом приймання-передачі із
зазначенням переліку переданих
документів.

У пункті 2.3 даної угоди її сторони
погодили, що первісний кредитор
зобов'язаний протягом 5 днів з моменту
підписання договору відступлення
права вимоги письмово повідомити
боржника про відступлення права вимоги
боргу.

Договір набирає чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
(пункт 6.1 даного правочину).

На виконання умов вказаного договору 24
жовтня 2012 року Компанія та Товариство
склали та підписали відповідний акт
приймання-передачі документів (а.с. 13).

Крім того, на виконання умов цього
правочину листом від 29 жовтня 2012 року №
10-3554 Компанія письмово повідомила
Підприємство про відступлення
Товариством позивачу права вимоги до
відповідача за договором на постачання
природного газу від 29 вересня 2011 року
№ 603-ОБО-11, в сумі 199 967 грн. 77 коп. (а.с.
14).

Проте судом встановлено, що
Підприємство взятий на себе обов'язок
по оплаті вартості природного газу,
поставленого відповідачу у спірний
період, виконало несвоєчасно, що
підтверджується матеріалами справи,
зокрема, довідкою про операції
Товариства (а.с. 52-53), а також довідкою
про операції Компанії за спірним
договором (а.с. 55). Зі змісту цих
документів вбачається, що в порушення
умов пунктів 6.1-6.2 спірного договору,
відповідач 10 січня 2013 року
сплатив Компанії 19 967 грн. 77 коп. від
визначеної вищезазначеним договором
суми заборгованості, 30 січня 2013 року - 13
870 грн. 00 коп., 3 липня 2013 року - 6 130 грн. 00
коп., 26 вересня 2013 року - 5 000 грн. 00 коп., 29
жовтня 2013 року - 15 030 грн. 76 коп., 4 березня
2014 року - 9 969 грн. 24 коп., 13 березня 2014
року - 40 000 грн. 00 коп., 21 березня
2014 року - 10 000 грн. 00 коп., 11 квітня 2014 року
- 35 000 грн. 00 коп., 16 квітня 2014 року - 15 000
грн. 00 коп., 6 травня 2014 року - 6 000 грн. 00
коп., 2 червня 2014 року - 6 000 грн. 00
коп., 1 липня 2014 року - 6 000 грн. 00 коп., а
також 24 липня 2014 року погасив решту
заборгованості у розмірі 12 000 грн. 00 коп.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України
встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України
передбачено, що однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини.

Частиною 1 статті 510 ЦК України
встановлено, що сторонами у
зобов'язанні є боржник і кредитор.

У той же час пунктом 1 частини 1 статті 512
ЦК України передбачено, що кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок, зокрема, передання
ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом
(стаття 514 ЦК України).

Статтею 516 ЦК України унормовано, що
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статті 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товарно-розпорядчих документів на
нього, якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором щодо своєчасної оплати
вартості поставленого газу, Компанія,
як новий кредитор, на підставі статті 625
ЦК України просила суд стягнути з
відповідача 3 проценти річних в сумі 11
037 грн. 70 коп., нараховані з 11
листопада 2011 року по 24 липня 2012 року на
відповідні суми основного боргу (з
урахуванням часткових погашень
Підприємством суми основного боргу), а
також 5 642 грн. 14 коп. інфляційних втрат,
нарахованих на відповідні суми боргу
відповідно до наданого позивачем
розрахунку до позовної заяви (а.с. 8-10).

За умовами частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки заявлений Компанією до
стягнення інфляційних втрат є
арифметично вірним, відповідає вимогам
чинного законодавства, не суперечить
положенням договору та не оспорюється
відповідачем, позовна вимога про
стягнення з Підприємства вказаної суми
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Водночас з наданого позивачем
розрахунку трьох процентів річних,
який міститься у матеріалах справи,
вбачається, що останній був здійснений
без урахування приписів чинного
законодавства, а саме статей 251-255, 599 ЦК
України.

Так, відповідно до частини 2 статті 251 ЦК
України терміном є певний момент у
часі, з настанням якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК
України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Частиною 1 статті 255 ЦК України
встановлено, що якщо строк встановлено
для вчинення дії, вона може бути
вчинена до закінчення останнього дня
строку.

З наданого Компанією розрахунку трьох
процентів річних вбачається, що
відповідні суми заявлених до стягнення
грошових коштів за несвоєчасне
виконання зобов'язання були обчислені
позивачем без врахування днів, в яких
фактично мало місце часткове погашення
відповідачем суми основного боргу по
кожному спірному періоду.

Проте з вищезазначених нормативних
приписів чинного законодавства
вбачається, що день фактичної сплати
суми заборгованості не включається в
період часу, за який здійснюється
стягнення трьох процентів річних та
інфляційних нарахувань.

Аналогічна правова позиція викладена у
пункті 1.9 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань"

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
83 Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК України),
приймаючи рішення, господарський суд
має право, зокрема, виходити за межі
позовних вимог, якщо це необхідно для
захисту прав і законних інтересів
позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони.

Частина 4 статті 22 ГПК України визначає
зміну підстави або предмета позову,
збільшення чи зменшення розміру
позовних вимог виключно як право, а не
обов'язок позивача.

Отже, враховуючи вищезазначені приписи
чинного законодавства, пунктом 2
частини 1 статті 83 ГПК України
передбачено право господарського суду
щодо виходу за межі позовних вимог (за
наявності передбачених цією нормою
умов та відповідного клопотання
заінтересованої сторони), але не зміни
таких вимог на власний розсуд чи
спонукання до їх уточнення.

Водночас право позивача на зміну
предмета або підстави позову,
передбачене частиною 4 статті 22 ГПК
України, може бути реалізоване лише до
початку розгляду господарським судом
справи по суті та лише у суді першої
інстанції шляхом подання до суду
відповідної письмової заяви, яка за
формою і змістом має узгоджуватися із
статтею 54 ГПК України з доданням до неї
документів, зазначених у статті 57
названого Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена у
пункті 3.12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції".

До початку розгляду даної справи по
суті судом було роз'яснено
представнику позивача його права та
обов'язки, передбачені статтею 22 ГПК
України, зокрема право на зміну
предмета або підстав позову шляхом
подання письмової заяви до початку
розгляду господарським судом справи по
суті. Проте вказаний представник не
скористався цим правом, у зв'язку з чим
суд перейшов до розгляду справи по
суті, про що у протоколі судового
засідання було зроблено відповідний
запис (а.с. 89).

Враховуючи той факт, що позивачем не
було подано відповідної заяви про
зміну позовної вимоги щодо нарахування
спірних сум трьох процентів річних,
зокрема, щодо зміни періоду їх
нарахування, суд позбавлений
можливості вийти за межі періодів,
визначених Компанією у позовній заяві,
та здійснює розгляд позовних вимог у
межах початкових та кінцевих дат їх
нарахування, визначених самими
позивачем.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що обґрунтована до стягнення з
відповідача сума трьох процентів
річних, з урахуванням вищенаведених
нормативних приписів чинного
законодавства, складає 10 561 грн. 78 коп., з
яких: 42 грн. 42 коп. - три проценти річних,
нараховані на суму основного боргу в
розмірі 30 356 грн. 29 коп. у період з 11
листопада 2011 року по 27 листопада 2011
року; 1 грн. 15 коп. - три проценти річних,
нараховані на суму основного боргу в
розмірі 13 956 грн. 29 коп. у період з 28
листопада 2011 року по 28 листопада 2011
року; 17 грн. 92 коп. - три проценти річних,
нараховані на суму основного боргу в
розмірі 72 682 грн. 92 коп. у період з 11
грудня 2011 року по 13 грудня 2011 року; 0 грн.
55 коп. - три проценти річних, нараховані
на суму основного боргу в розмірі 6 682
грн. 92 коп. у період з 14 грудня 2011
року по 14 грудня 2011 року; 2 грн. 81 коп. -
три проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 34 287 грн. 82
коп. у період з 11 січня 2012 року по 11
січня 2012 року; 5 грн. 45 коп. - три проценти
річних, нараховані на суму основного
боргу в розмірі 13 287 грн. 82 коп. у період
з 12 січня 2012 року по 16 січня 2012 року; 0
грн. 92 коп. - три проценти річних,
нараховані на суму основного боргу в
розмірі 5 587 грн. 82 коп. у період з 17
січня 2012 року по 18 січня 2012 року; 62 грн. 67
коп. - три проценти річних, нараховані
на суму основного боргу в розмірі 127 436
грн. 88 коп. у період з 11 лютого 2012 року по
16 лютого 2012 року; 26 грн. 27 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 106 836 грн. 88
коп. у період з 17 лютого 2012 року по 19
лютого 2012 року; 15 грн. 41 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 94 036 грн. 88
коп. у період з 20 лютого 2012 року по 21
лютого 2012 року; 6 грн. 87 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 83 856 грн. 88
коп. у період з 22 лютого 2012 року по
22 лютого 2012 року; 5 грн. 82 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 71 056 грн. 88
коп. у період з 23 лютого 2012 року по 23
лютого 2012 року; 20 грн. 87 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 63 656 грн. 88
коп. у період з 24 лютого 2012 року по 27
лютого 2012 року; 25 грн. 06 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 305 767 грн. 56
коп. у період з 11 березня 2012 року
по 11 березня 2012 року; 46 грн. 03 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 280 767 грн. 56
коп. у період з 12 березня 2012 року по 13
березня 2012 року; 160 грн. 96 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 245 469 грн. 56
коп. у період з 14 березня 2012 року по 21
березня 2012 року; 100 грн. 68 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 175 469 грн. 56
коп. у період з 22 березня 2012 року по 28
березня 2012 року; 8 грн. 24 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 100 469 грн. 56
коп. у період з 29 березня 2012 року
по 29 березня 2012 року; 29 грн. 74 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 60 469 грн. 56
коп. у період з 30 березня 2012 року по 4
квітня 2012 року; 14 грн. 91 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 45 469 грн. 56
коп. у період з 5 квітня 2012 року по 8
квітня 2012 року; 5 грн. 74 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 35 000 грн. 00
коп. у період з 9 квітня 2012 року по
10 квітня 2012 року; 16 грн. 52 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 14 400 грн. 00
коп. у період з 11 квітня 2012 року по 24
квітня 2012 року; 269 грн. 30 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 205 338 грн. 35
коп. у період з 11 квітня 2012 року по 26
квітня 2012 року; 100 грн. 60 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 175 338 грн. 35
коп. у період з 27 квітня 2012 року по 3
травня 2012 року; 631 грн. 39 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 145 338 грн. 35
коп. у період з 4 травня 2012 року по 26
липня 2012 року; 1 817 грн. 50 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 140 338 грн. 35
коп. у період з 27 липня 2012 року по 31
грудня 2012 року; 103 грн. 81 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 140 338 грн.
35 коп. у період з 1 січня 2013 року по 9
січня 2013 року; 197 грн. 87 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 120 370 грн. 58
коп. у період з 10 січня 2013 року по 29
січня 2013 року; 1 348 грн. 03 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 106 500 грн. 58
коп. у період з 30 січня 2013 року по 2 липня
2013 року; 701 грн. 22 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 100 370 грн. 58
коп. у період з 3 липня 2013 року по 25
вересня 2013 року; 23 грн. 52 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 95 370 грн. 58
коп. у період з 26 вересня 2013 року по
28 вересня 2013 року; 1 030 грн. 11 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 80 339 грн. 82
коп. у період з 29 вересня 2013 року по
3 березня 2014 року; 1 148 грн. 60 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 59 629 грн. 42
коп. у період з 11 травня 2012 року по 31
грудня 2012 року; 2 278 грн. 99 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 59 629 грн. 42
коп. у період з 1 січня 2013 року по 10
квітня 2014 року; 18 грн. 49 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 45 000 грн. 00
коп. у період з 11 квітня 2014 року по 15
квітня 2014 року; 49 грн. 32 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 30 000 грн. 00
коп. у період з 16 квітня 2014 року по 5
травня 2014 року; 53 грн. 26 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 24 000 грн. 00
коп. у період з 6 травня 2014 року по 1
червня 2014 року; 42 грн. 90 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 18 000 грн. 00
коп. у період з 2 червня 2014 року по
30 червня 2014 року; 22 грн. 68 коп. - три
проценти річних, нараховані на суму
основного боргу в розмірі 12 000 грн. 00
коп. у період з 1 липня 2014 року по 23 липня
2014 року.

У відзиві на позовну заяву від 10
листопада 2014 року № 301 Підприємство, а
також його представник у судовому
засіданні 11 листопада 2014 року, просили
суд зменшити розмір нарахованих
Компанією до стягнення з відповідача
трьох процентів річних, та стягнути з
Підприємства лише суму інфляційних
втрат у розмірі 5 642 грн. 14 коп.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
83 ГПК України господарський суд,
приймаючи рішення, має право, зокрема,
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Згідно з приписами статті 551 ЦК України
та статті 233 ГК України, у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому, повинно
братись до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

У той же час за частиною 1 статті 230 ГК
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

З вищенаведених нормативних приписів
вбачається, що проценти річні, заявлені
до стягнення Компанією з відповідача,
не є штрафними санкціями в розумінні
статті 230 ГК України та пункту 3 частини
1 статті 83 ГПК України, а відтак спірна
сума вказаних компенсаційних виплат не
може бути зменшена.

За таких обставин даний позов підлягає
частковому задоволенню.

За частиною 1 статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору у
спорах, що виникають при виконанні
договорів, покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Острозького комунального
підприємства "Теплоенергія" (35800,
Рівненська область, місто Острог,
вулиця Лесі Українки, будинок 1) на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, місто
Київ, вулиця Богдана Хмельницького,
будинок 6, ідентифікаційний код: 20077720) 5
642 (п'ять тисяч шістсот сорок дві) грн. 14
коп. інфляційних втрат, три проценти
річних у розмірі 10 561 (десять тисяч
п'ятсот шістдесят одну) грн. 78 коп., а
також 1 774 (одну тисячу сімсот сімдесят
чотири) грн. 87 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 14 листопада 2014
року

Суддя
Є.В.
Павленко