КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2014 р. Справа№ 910/25590/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тищенко О.В.

Тарасенко К.В.

секретар Бурдейна Н.В.

за участю представників:

від позивача: Кабанцев Я.І. (представник
за довіреністю)

від відповідача: Рудюк Є.І. (представник
за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал"

на рішення господарського суду міста
Києва

від 15.08.2014 р.

у справі №910/25590/13 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал"

до Об`єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Молодіжне"

про стягнення 172044,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Об`єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Молодіжне"
про стягнення 172044,82 грн. заборгованості
за договором №9732/4-14 на послуги
водопостачання та водовідведення від
28.09.2001р., з яких 146726,60 грн. - основний
борг, 754,32 грн. - інфляційні втрати, 8398,82
грн. - 3% річних, 492,42 грн. - пені, штраф -
14672,66 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання за договором №9732/4-14 на
послуги водопостачання та
водовідведення від 28.09.2001р. щодо
здійснення оплати вартості наданих
послуг, внаслідок чого і виникла
заборгованість.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 15.08.2014 р. у справі №910/25590/13 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 15.08.2014 р. у справі №910/25590/13 та
прийняти нове рішення, яким позов
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
задовольнити в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, а також порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.09.2014 р. у
справі №910/25590/13 прийнято апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
"Київводоканал" на рішення
господарського суду міста Києва від
15.08.2014 р. у справі №910/25590/13 до
провадження, розгляд апеляційної
скарги призначено на 21.10.2014 р.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 21.10.2014 р., відповідно до ст. 77
ГПК України, оголошено перерву на 05.11.2014
р.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив її
задовольнити, скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
15.08.2014 р. у справі №910/25590/13 та прийняти
нове рішення, яким позов Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" задовольнити
в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
заперечував проти доводів, викладених
в апеляційній скарзі, просив залишити
її без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
15.08.2014 р. у справі №910/25590/13 - без змін,
вважаючи оскаржуване рішення законним
та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

28 вересня 2001 р. між Державним
комунальним об'єднанням
"Київводоканал" (правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"),
як постачальником, та Об`єднанням
співвласників багатоквартирного
будинку "Молодіжне", як абонентом, було
укладено договір №9732/4-14 на послуги
водопостачання та водовідведення
(надалі - договір), відповідно до умов
якого постачальник зобов'язався
постачати абоненту питну воду,
приймати каналізаційні стоки, які не
перевищують граничнодопустимі
концентрації шкідливих речовин, а
абонент -оплачувати надані послуги на
умовах, які визначені цим договором та
Правилами користування системами
комунального водопостачання та
водовідведення в містах і селищах
України затверджених наказом
Держитлокомунгоспу України № 65 від
01.07.1994 р.

В п.п. 3.1, 3.2 договору сторони погодили,
що кількість поданої води визначається
за показниками водолічильників,
зареєстрованих постачальником. Зняття
показників водолічильників
здійснюється, як правило, щомісячно
представником постачальника спільно з
представником абонента. Якщо
водолічильники тимчасово знято
представником постачальника або їх
зіпсовано не з вини абонента, кількість
використаної води визначається за
середньодобовою витратою за останні
два розрахункові місяці за показниками
водолічильників. У разі роботи
водолічильників менше 2-х місяців
кількість води визначається за
середньодобовою витратою роботи
водолічильника, але не менше 10-ти днів.
Такий порядок зберігається до
установки нового водолічильника і
перерахунок за попередній час не
проводиться.

Кількість стічних вод згідно п. 3.4
договору, які надходять у каналізацію,
визначається за кількістю води, що
надходить із комунального водопроводу
та інших джерел водопостачання, згідно
із показниками водо лічильника.

Строк оплати за договором відповідно
до умов п. 3.6 встановлений п'ять днів з
дня представлення позивачем платіжних
документів до банківської установи.

Відповідно до розділу 5 договір є
безстроковим, діє на весь час надання
послуг до моменту його розірвання і
набуває чинності з моменту його
підписання. Доказів припинення
договору в установленому порядку суду
не надано.

Позивач у свої позовній заяві
стверджує, що свої зобов'язання за
договором виконав в повному обсязі, а
саме: у спірний період з 01.08.2009 року по
30.09.2013 року відповідачеві надано послуг
з водопостачання та водовідведення за
кодом 2-865 на суму 610384,76 грн., тоді як
відповідач порушив вищезазначені
положення договору в частині
своєчасної та належної оплати вартості
отриманих послуг, відповідачем
сплачено лише 534043,94 грн. (враховуючи
перерахунки - 17,04 грн.), внаслідок чого
утворилась заборгованість в розмірі
76323,78 грн.; у спірний період з 01.04.2007 року
по 30.09.2013 року відповідачеві надано
послуг з водопостачання та
водовідведення за кодом 2-50865 (питна
вода, використана на потреби гарячого
водопостачання) на суму 304577,39 грн., тоді
як відповідач порушив вищезазначені
положення договору в частині
своєчасної та належної оплати вартості
отриманих послуг, відповідачем
сплачено лише 234170,87 грн. (враховуючи
перерахунки - 3,70 грн.), внаслідок чого
утворилась заборгованість в розмірі
70402,82 грн.

На підтвердження факту виконання
договору за вказаний період позивачем
було надано акти про зняття показників
з приладів обліку за спірний період,
розшифровки рахунків абонента,
маршрутні карти, платіжні
вимоги-доручення на оплату послуг з
водопостачання, копії яких містяться в
матеріалах справи.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Умови договору свідчать про те, що за
своєю правовою природою він є
договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

За приписами ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
виконання зобов'язання не
допускається.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
та частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог законодавства, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Частина 2 статті 617 ЦК України та
частина 2 статті 218 ГК України
передбачають, що відсутність у
боржника необхідних коштів, а також
порушення зобов'язань контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

В силу ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

В процесі розгляду справи в місцевому
господарському суді відповідачем було
подано заяву про застосування строків
позовної давності за період з квітня 2007
року по грудень 2010 року по особовому
рахунку 2-50865 та з серпня 2009 по особовому
рахунку 2-865, яку судом було задоволено.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про те, що строк
позовної давності для подання позову
про стягнення коштів за договором №
9732/4-14 від 28.09.2001р. за період з квітня 2007
року по грудень 2010 року по особовому
рахунку 2-50865 та з серпня 2009 по
особовому рахунку 2-865 закінчився у
грудні 2010 року.

Колегією суддів встановлено, що
складовою частиною позовних вимог про
стягнення боргу і оплати послуг
водопостачання є вимога про оплату
послуг з гарячого водопостачання.

Відповідно до положень ст.ст. 16, 19
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" порядок надання
житлово-комунальних послуг, їх якісні
та кількісні показники мають
відповідати умовам договору та вимогам
законодавства. Відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

З часу укладення сторонами спірного
договору порядок правового
регулювання відносин у сфері
водопостачання і водовідведення
змінився. Правила користування
системами комунального водопостачання
та водовідведення в містах і селищах
України, затверджені наказом
Держитлокомунгоспу № 65 від 1 липня 1994
р., якими керувалися сторони під час
укладення договору між собою, п.п. б п.
12.3 яких було встановлено обов'язок
житлово-експлуатаційних організацій
оплачувати на користь водоканалу
холодну воду, що йде на гаряче
водопостачання, втратили чинність з 10
жовтня 2008 р. на підставі наказу
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України № 190 від 27 червня 2008 р. "Про
затвердження Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України".

За п. 2.1 Правил користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства з
питань житлово-комунального
господарства України №190 від 27.06.2008
року договірні відносини щодо
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення
здійснюються виключно на договірних
засадах відповідно до Законів України
"Про питну воду та питне
водопостачання" та "Про
житлово-комунальні послуги". Обсяг
питної води, поданої до теплових
пунктів (котелень), фіксується засобами
обліку, які встановлені на межі
балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання,
переданий споживачам виконавцем
послуг з постачання гарячої води,
ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

Пунктом 3.13 Правил користування №190
передбачено, що розрахунки з
виробником послуг центрального
водопостачання і водовідведення на
основі укладених договорів за весь
обсяг питної води, яка відпущена з
систем водопостачання і використана на
потреби гарячого водопостачання та
інші потреби, здійснюють суб'єкти
господарювання, у яких теплові пункти
(котельні) перебувають на балансі або
яким вони передані в управління, повне
господарське відання, користування,
концесію.

Як вбачається з наявного в матеріалах
справи акту розмежування меж
балансової належності тепломереж та
експлуатаційної відповідальності
сторін додатку №6 до договору №1210515 від
1 липня 2004 р., укладеного між
відповідачем та Акціонерною
енергопостачальною компанією
"Київенерго", тепловий пункт по вул.
Руденко, 21-А у м. Києві, з якого
здійснюється постачання гарячої води
до належного відповідача будинку по
Руденко, 21-А у м. Києві, перебуває у
володінні та користуванні Публічного
акціонерного товариства "Київенерго".

Таким чином, обов'язок відповідача
оплачувати обсяг питної води, яка
відпущена з систем водопостачання і
використана на потреби гарячого
водопостачання його будинку, з жовтня
2008 року відсутній, включення позивачем
до суми заборгованості оплати послуг з
постачання холодної питної води на
підігрів (код №2-50865) в сумі 348343,18 грн. не
ґрунтується на договорі №9732/4-14.

Згідно наданого у справі розрахунку за
період з квітня 2007 до вересня 2013 років
із систем водопостачання на потреби
гарячого водопостачання будинку
відповідача було використано 178402 м3
питної води вартістю 247021,38 грн.

З указаного обсягу відповідач
зобов'язаний проводити оплату на
умовах спірного договору 40502 м3 питної
води вартістю 35824,92 грн., спожитої до
жовтня 2008 року. Обов'язку проводити
оплату решти обсягу питної води для
потреб гарячого водопостачання
вартістю 211196,46 грн. у відповідача перед
позивачем немає.

Крім того, у розрахунку по вказаному
коду з березня 2012 до вересня 2013 років
позивачем включено вартість послуг з
водовідведення обсягів питної води,
використаної для потреб гарячого
водопостачання, у розмірі 57556,02 грн.

Згідно з поданим позивачем
розрахунком, який в частині визначення
вартості питної води для потреб
холодного водопостачання та послуг
водовідведення за період з серпня 2009 до
вересня 2013 років (код 2-865) відповідає
вимогам чинного законодавства, умовам
договору, проведений на підставі
розшифровок рахунків абонента, актів
про зняття показань водолічильника,
стверджується факт постачання
позивачем відповідачу протягом
указаного періоду послуг
водопостачання та водовідведення 176596
м3 питної води для потреб холодного
водопостачання, водовідведення 71709 м3
питної води для потреб холодного
водопостачання загальною вартістю
610384,76 грн.

Таким чином, загальна вартість наданих
у спірний період послуг за договором
становить 703765,70 грн. (35824,92+57556,02+610384,76).

Разом з тим, згідно з поясненнями
позивача, поданим ним розрахунком, які
в частині розміру проведених за
договором оплат не заперечуються
відповідачем, загальний розмір
проведених відповідачем платежів за
надані за договором послуги становить
768214,81 грн.

Отже, загальний розмір проведених
відповідачем протягом спірного
періоду платежів перевищує вартість
фактично наданих послуг.

Оскільки вимоги позивача про стягнення
754,32 грн. - інфляційних втрат, 8398,82 грн. - 3%
річних, 492,42 грн. - пені, штрафу - 14672,66 грн.
є похідними від вимоги про стягнення
суми заборгованості, то відмова в
позові про стягнення суми основного
боргу виключає можливість задоволення
позову в частині вимог про стягнення
інфляційних втрат, 3% річних, пені,
штрафу.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що позовні
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 172044,82 грн. заборгованості
за договором №09732/4-14 на послуги
водопостачання та водовідведення від
28.09.2001р., з яких 146726,60 грн. - основний
борг, 754,32 грн. - інфляційні втрати, 8398,82
грн. - 3% річних,492,42 грн. - пені, штраф -
14672,66 грн. є такими, що не підлягають
задоволенню.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків місцевого господарського
суду не спростовують.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийняв рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги,
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" залишити без
задоволення, рішення господарського
суду міста Києва від 15.08.2014 р. у справі
№910/25590/13 - без змін.

2. Матеріали справи №910/25590/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
О.В. Тищенко

К.В. Тарасенко