ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р.Справа № 922/4163/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання
Луніній О.В.

розглянувши справу

за позовом Комунальне підприємство
"Бучанське управління
житлово-комунального господарства"
Бучанської міської ради, м. Буча до
ФОП ОСОБА_1, м. Свердловськ про
стягнення коштів у розмірі 7 260,49 грн. за
участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

за відсутності клопотання технічна
фіксація судового процесу не
здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство
"Бучанське управління
житлово-комунального господарства"
Бучанської міської ради, звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом про стягнення з
відповідача, Фізичної особи підприємця
ОСОБА_1, 6 518,34 грн. основного боргу, 299,18
грн. 3% річних та 442,97 грн. пені. Також
позивач просить суд покласти на
відповідача судові витрата по справі у
розмірі 1 827,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним
виконанням відповідачем своїх
грошових зобов'язань за договором про
встановлення сервітуту № 1 від 02.01.2013 р.
в частині проведення розрахунків за
користування майном, статтями 525, 526, 530,
610, 611, 625 ЦК України та статями 285 ГК
України.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 24 вересня 2014
року позовну заяву прийнято до
розгляду, порушено провадження по
справі № 922/4163/14 та призначено справу до
слухання у судовому засіданні на 20
жовтня 2014 року.

20 жовтня 2014 року ухвалою
господарського суду Харківської
області задоволено клопотання
позивача про розгляд справи 20 жовтня 2014
р. та у подальшому без участі
представника позивача за наявними у
справі матеріалами, та відкладено
розгляд даної справи до 03 листопада 2014
року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03 листопада 2014
року розгляд даної справи відкладено
розгляд справи до 10 листопада 2014 року.

В засідання суду 10 листопада 2014 року
представники сторін не з'явились,

Судом встановлено, що ухвала суду від 24
вересня 2014 року про порушення
провадження у справі № 922/4163/14 та
призначення справи до розгляду на 20
жовтня 2014 року, а також ухвала суду від
03 листопада 2014 року про відкладення
розгляду справи до 10 листопада 2014 року,
які були передані до канцелярії суду
для направлення на адресу відповідача
до м. Свердловськ, не були направлені за
належністю, оскільки відповідно до
листів УДППЗ "Укрпошта" від 23 липня 2014
року № 7-14 та від 26 вересня 2014 року №
7-14-608 відділення поштового зв'язку
призупинили приймання та пересилання
поштових відправлень, в тому числі і до
м. Свердловськ.

При цьому за телефоном фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 , який
зазначено позивачем у позовній заяві, 03
листопада 2014 року була передана
телефонограма, в якій повідомлено про
порушення провадження у даній справі
та відкладення розгляду справи на 10
листопада 2014 року. Дана телефонограма
прийнята особисто ОСОБА_1.

Відповідно до вимог пункту 3.9.1-1.
Пленуму Вищого господарського суду № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадках коли
ухвала у справі не може бути вручена
стороні у зв'язку з обмеженим строком
розгляду, належним підтвердженням
повідомлення учасників судового
процесу про час та місце розгляду
справи може вважатися телефонограма
суду з відміткою.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК
та статтею 33 ГПК України сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Якщо подані
сторонами та іншими учасниками
судового процесу докази є
недостатніми, господарський суд може
за їх клопотанням чи за власною
ініціативою витребувати в порядку
підготовки справи до розгляду
необхідні для цього письмові і речові
докази, інші матеріали ( пункт 3, 4, 6, 8 і 11
статті 65 ГПК України), притому не лише
від учасників судового процесу, а й від
інших підприємств, установ,
організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні
умови всім учасникам судового процесу
для виконання ними вказаного обов'язку
по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, з огляду на зауваження
суду про можливість розгляду справи за
наявними в ній матеріалами у разі
нез'явлення в засідання суду, які
містяться в ухвалі суду від 24 вересня
2014 року та ухвалі суду від 03 листопада
2014 року, приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами у відповідності до ст. 75
ГПК України.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

02 січня 2013 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (набувач) та
Комунальним підприємством "Бучанське
управління житлово-комунального
господарства" (надавач) укладено
договір № 01 про встановлення
сервітуту, відповідно до рішення
виконавчого комітету Бучанської
міської ради № 1013 від 18 вересня 2012 року
"Про розміщення в ліфтових кабінах
багатоповерхових житлових будинків
рекламних стендів".

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору на
підставі взаємної згоди сторін надавач
надає набувачу платне право на
користування (сервітут) допоміжними
приміщеннями (ліфтові кабіни) (далі
майно), що перебуває на балансі
надавача з метою розміщення на них
рекламних носіїв для надання
споживачеві рекламних послуг. Перелік
майна, у якому розміщується рекламні
носії набувача, визначаються у Додатку
№ 1 до цього договору.

Згідно п.п. 4.1, 4.2, 4.4, 4.6 договору № 01 від 02
січня 2013 року про встановлення
сервітуту набувачем сплачується
щомісячна плата за користування
об'єктами сервітуту (надалі плата),
розмір якої з урахуванням її
індексації становить 6 345,56 грн. з ПДВ,
звітним періодом за цим договором є
один календарний місяць протягом якого
набувач користується об'єкт сервітуту.
В строк до 10 числа кожного місяця,
наступного за звітним періодом,
надавач зобов'язаний надати набувачу
податкові накладні та акти наданих
послуг (виконаних робіт) та інші
необхідні документи фінансової
звітності, що пов'язані з користуванням
набувачем об'єктами сервітуту. Сторони
погодили вважати розрахунковим
періодом по договору, відповідний
календарний місяць. Сторони починають
відлік першого звітного періоду від
дати підписання акту початку
користування об'єктами сервітуту
(Додаток № 2 до договору). Майно
вважається поверненим надавачу з
моменту підписання сторонами акту
закінчення користування об'єктами
сервітуту. Обов'язок по складанню акту
покладається на сторону, яка передає
майно іншій стороні договору. Набувач
здійснює оплату за щомісячне
користування об'єктоми сервітуту,
вказаними в даному договорі, за
поточний місяць не пізніше 20 числа
поточного місяця в національній валюті
України шляхом перерахування
відповідної суми коштів на поточний
рахунок надавача.

Згідно п. 5.2 договору у разі
несвоєчасної або неповної оплати
послуг та/або відшкодування витрат
надавача, набувач сплачує надавачу
пеню у розмірі 1% за кожен день
прострочи від суми боргу нарахування
якої не припиняється до повного
погашення боргу.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2 договору, цей
договір набирає сили з дня його
підписання сторонами та діє до 15 лютого
2013 року. У разі відсутності заяви
однієї із сторін про припинення або
зміну договору за 30 днів до закінчення
його строку, договір вважається
продовженим на один календарний рік і
на тих самих умовах.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконував свої
зобов'язання за договором № 01 від 02
січня 2013 року про встановлення
сервітуту, однак відповідач, в
порушення п. 4.6 договору, своєчасну
оплату за користування об'єкта
сервітуту не здійснив, що зумовило
звернення позивача із позовом до суду
про стягнення 6 518,34 грн. основного боргу
за період січень - 15 лютого 2013 року, 299,18
грн. 3% річних та 442,97 грн. пені.

З метою досудового врегулювання спору
позивачем на адресу відповідача
направлено досудове попередження № 244
від 06 березня 2014 року, в якому
зазначено, що станом на 01 березня 2014
року за фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 перед КП "БУЖКГ" рахується
заборгованість по договору в сумі 6 518,34
грн., у разі незадоволенні
претензійних вимог у 20-денний термін з
дня отримання даної претензії КП
"БУЖКГ" буде змушене звернутись до
господарського суду з позовом про
примусове стягнення плати за отримані
послуги з відшкодуванням завданих нам
збитків (арк. спр. 27).

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття
627 ЦК України).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 401 ЦК України, право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Згідно із ч.1 ст.402 ЦК України, сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.

Сервітут визначає обсяг прав щодо
користування особою чужим майном.
Особа, яка користується сервітутом,
зобов'язана вносити плату за
користування майном, якщо інше не
встановлено договором, законом,
заповітом або рішенням суду (ч.ч.1, 3 ст.403
ЦК України).

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається. Зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на встановлені факти та
вимоги вищезазначених норм, а також
враховуючи те, що відповідач в
установленому порядку обставини, які
повідомлені позивачем стосовно
неналежного виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором № 01 від
02 січня 2013 року про встановлення
сервітуту не спростував, господарський
суд приходить д висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача 6 518,34 грн. за договором № 01
від 02 січня 2013 року про встановлення
сервітуту за період з січень - 15 лютого
2013 року нормативно та документально
доведеними, а тому підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку
обґрунтованості позовних вимог в
частині стягнення з відповідача пені в
розмірі 442,97 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України (надалі - ГК України)
встановлено, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 ГК України у сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Згідно приписів ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
(надалі - ЦК України) визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Частиною шостою ст. 232 ГК України,
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом п. 5.2 договору у разі
несвоєчасної або неповної оплати
послуг та/або відшкодування витрат
надавача, набувач сплачує надавачу
пеню у розмірі 1% за кожен день
прострочки від суми боргу нарахування
якої не припиняється до повного
погашення боргу.

Водночас, у відповідності до ст. 3
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Позивачем до матеріалів справи наданий
розрахунок пені, відповідно до якого
сума пені за неналежне виконання
відповідачем грошового зобов'язання
складає 442,97 грн. за період прострочення
з 20 січня 2013 року по 20 серпня 2013 року
(арк. спр. 11).

Судом перевірено правильність
нарахування позивачем суми пені та
встановлено, що даний розрахунок
суперечить вимогам чинного
законодавства, оскільки позивачем не
вірно визначено період нарахування,
однак розмір пені заявлений до
стягнення позивачем не перевищує
розмір пені при вірно обраному періоду
нарахування, тому виходячи з вище
викладеного, задоволенню підлягає пеня
в розмірі 442,97 грн. за період з 21 січня 2013
року по 20 липня 2013 року та з 21 лютого 2013
року по 20 серпня 2013 року.

Розглянувши частину позовних вимог
щодо стягнення з відповідача 299,18 грн. 3%
річних судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення. а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування позивачем 3% річних за
розрахунком визначено вірно згідно
діючого законодавства, однак розмір 3%
річних заявлений до стягнення
позивачем перевищує розмір 3% річних
при вірному нарахуванні за періоди з 11
лютого 2013 року по 10 березня 2013 року, з 11
березня 2013 року по 10 квітня 2013 року, з 11
квітня 2013 року по 12 квітня 2013 року, з 13
квітня 2013 року по 10 травня 2013 року, з 11
травня 2013 року по 03 червня 2013 року та з 04
червня 2013 року по 31 липня 2014 року, а тому
задоволенню підлягає сума 3% річних в
розмірі 299,16 грн. В решті позову в
частині стягнення 3% річних у розмірі 0,2
грн. суд відмовляє, у зв'язку з невірним
нарахуванням.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керуючись ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої витрати по
сплаті судового збору у даній справі в
розмірі 1 827,00 грн. покладаються на
відповідача..

З огляду на наведене, відповідно до ст.
ст. 6, 253, 401, 402, 403, 509, 525-526, 530, 549, 610, 611, 625, 626
ЦК України, ст. ст. 173, 193, 216, 217, 230, 232 ГК
України та керуючись статтями 1, 4, 12, 22,
32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (94800, Луганська область, АДРЕСА_1,
ІПН НОМЕР_1, свідоцтво НОМЕР_2) на
користь Комунального підприємства
"Бучанське управління
житлово-комунального господарства"
Бучанської міської ради (08292, Київська
область, місто Буча, вулиця
Енергетиків, будинок 2, р/р 4398 в ПАТ
"Укрсоцбанк", МФО 300023, ) 6
518,34 грн. основного боргу, 442,97 грн. пені,
299,16 грн. 3% річних та 1 827,00 грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 17.11.2014 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/4163/14