Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/22298/14 18.11.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Євроінвестстрой»

до Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту
«УКРЗАЛАЗНИЧПОСТАЧ»

про стягнення 2 524 800,00 грн. (застосування
наслідків недійсності правочину)

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Войченко С.В. - договір про
надання адвокатських послуг №01-2014/юо
від 05.02.2014 року;

від відповідача: Соляник Н.В. -
довіреність б/н від 11.06.2014 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Євроінвестстрой"
звернулось до господарського суду
міста Києва з позовом до Державного
підприємства матеріально-технічного
забезпечення залізничного транспорту
"УКРЗАЛАЗНИЧПОСТАЧ" про стягнення 2 524
800,00 грн. (застосування наслідків
недійсності правочину).

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повноти та
своєчасності оплати вартості
отриманої продукції згідно умов
Договору поставки №ЦХП-05-00514-01 від
06.02.2014 року, який судом визнано
недійсним.

З цих підстав, позивач просив суд
задовольнити позов, стягнувши з
відповідача на свою користь 2 524 800,00 грн.
- вартості поставленої продукції, 50 496,00
грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.10.2014 року порушено
провадження у справі № 910/22298/14 та
призначено її розгляд на 11.11.2014 року.

11.11.2014 року через відділ діловодства
суду від представника позивача
надійшли документи по справі.

11.11.2014 року через відділ діловодства
суду від представника відповідача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

В судове засідання 11.11.2014 року
представник позивача з'явився, надав
пояснення.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, про день та час
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Враховуючи те, що нез'явлення
представника відповідача у судове
засідання перешкоджає вирішенню спору
по суті, а також враховуючи клопотання
представника відповідача, суд вважав
за доцільне відкласти розгляд справи
на 18.11.2014 року.

18.11.2014 року через відділ діловодства
суду від представника відповідача
надійшов відзив по справі.

В судовому засіданні 18.11.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 18.11.2014 року
представник відповідача позовні
вимоги не визнав.

Відповідно до статті 85 ГПК України в
судовому засіданні 18.11.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в
їх сукупності та заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.02.2014 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Євроінвестстрой»
(далі по тексту - позивач, постачальник)
та Державним підприємством
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту
«УКРЗАЛАЗНИЧПОСТАЧ» (далі по тексту -
замовник, відповідач) укладено Договір
поставки №ЦХП-05-00514-01 (далі по тексту -
Договір), за умовами якого (п. 1.1.
Договору) постачальник зобов'язується
поставити та передати у власність, а
замовник прийняти та оплатити
Продукцію, найменування, марка й
кількість якої вказується в
специфікації, яка є невід'ємною
частиною Договору, на умовах, що
викладені у цьому Договорі.

Згідно з п. 4.1. Договору, ціна
визначається даним Договором і
приймається Сторонами: в національній
валюті України - гривні, на умовах СРТ
(Перевезення оплачено до...) пункт
призначення за реквізитами
Вантажоодержувача - кінцевого
одержувача - структурного підрозділу
залізниці згідно рознарядки ЗАМОВНИКА.
Постачання здійснюється за цінами,
передбаченими у Специфікації до даного
Договору. Ціна Продукції, узгоджена у
Специфікації до даного Договору,
включає: вартість Продукції, тари, всі
податки і збори, передбачені чинним
законодавством, пов'язані з виконанням
даного договору, транспортні витрати
ПОСТАЧАЛЬНИКА згідно п. 5.1.

Відповідно до п. 5.1. Договору,
ПОСТАЧАЛЬНИК здійснює поставку
Продукції автомобільним або
залізничним транспортом на умовах СРТ
(Перевезення сплачено до...) пункт
призначення за реквізитами
Вантажоодержувача - кінцевого
одержувача - структурного підрозділу
залізниці згідно рознарядки ЗАМОВНИКА
(відповідно до вимог "ІНКОТЕРМС" ред.
2010р.). Вантажовідправником Продукції
може бути третя особа, зазначена
ПОСТАЧАЛЬНИКОМ.

Згідно з п. 5.2. Договору, Поставка
Продукції проводиться партіями
протягом терміну дії договору, тільки
після письмової рознарядки ЗАМОВНИКА,
яка вважається дозволом на поставку та
є підтвердженням готовності ЗАМОВНИКА
до прийому Продукції. Відповідальність
за достовірність інформації, яка
вказується у рознарядці, несе ЗАМОВНИК.

Рознарядка надається ПОСТАЧАЛЬНИКУ в
оригіналі та з застосуванням
факсимільного зв'язку. Після отримання
рознарядки по факсу ПОСТАЧАЛЬНИК
повинен протягом доби направити
ЗАМОВНИКУ копію отриманої рознарядки з
відміткою, що підтверджує її отримання,
або іншим чином підтвердити її
отримання.

Кожна партія Продукції постачається
протягом 30 (тридцяти) календарних днів
з дати письмової рознарядки ЗАМОВНИКА,
якщо інше не вказано у рознарядці.

Матеріальні витрати, що виникли при
поверненні продукції, яка не була
письмово заявлена, покладаються на
ПОСТАЧАЛЬНИКА.

ЗАМОВНИК не несе відповідальності за
ненадання рознарядок (надання не в
повному обсязі), якщо це є наслідком
зміни планів постачання та
фінансування ЗАМОВНИКА.

Відповідно до п. 5.3. Договору, датою
поставки Продукції вважається дата
приймання цієї Продукції
ВАНТАЖООДЕРЖУВАЧЕМ - кінцевим
одержувачем - структурним підрозділом
залізниці, зазначеного в рознарядці
ЗАМОВНИКА, що підтверджується належно
оформленим Актом прийому-передачі,
який підписується представниками
ВАНТАЖООДЕРЖУВАЧА, ПОСТАЧАЛЬНИКА та
затверджується керівництвом служби
залізниці ВАНТАЖООДЕРЖУВАЧА, оригінал
якого надається ЗАМОВНИКУ.

Згідно з п. 6.1. Договору, оплата за кожну
партію поставленої Продукції по даному
Договору проводиться ЗАМОВНИКОМ
протягом 75 (сімдесяти п'яти)
банківських днів після дати поставки
партії Продукції, у відповідності з
рахунком-фактурою на дану партію,
обумовлену згідно з п. 5.2.

На виконання умов Договору позивачем
поставлено та передано, а відповідачем
прийнято продукції на загальну суму 2 524
800,00 грн., що підтверджується:

- Актами приймання-передачі
продукції: №657 від 13.02.214 року на суму 1 262
400,00 грн.; № 2 від 17.02.2014 року на суму 1 262
400,00 грн.

- Видатковими накладними: №40 від
13.02.2014 року на суму 1 262 400,00 грн.; №54 від
17.02.2014 року на суму 1 262 400,00 грн.

- Рахунками на оплату: №41 від 13.02.2014
року на суму 1 262 400,00 грн.; №52 від 17.02.2014
року на суму 1 262 400,00 грн.

Рішенням Господарського суд міста
Києва від 08.07.2014 року №910/8658/14 (суддя
Ярмак О.М.) визнано недійсним договір
поставки від 06.02.2014 № ЦХП-05-00514-01,
укладений між Державним підприємством
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту України
"Укрзалізничпостач" (03049, м. Київ, просп.
Повітрофлотський, 11/15, )
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Євроінвестстрой"
(83044, м. Донецьк, вул. Комуністична, 4, ).

Відповідно до ст. 35 ГПК України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Постачальником (позивачем) у повному
обсязі і в установлений строк виконані
зобов'язання за Договором щодо
поставки товару.

Однак, як слідує з матеріалів справи,
внаслідок порушення відповідачем
зобов'язання щодо своєчасності та
повноти оплати вартості отриманої
продукції, відповідно до умов Договору,
у відповідача перед позивачем виникла
заборгованість в розмірі 2 524 800,00 грн., а
враховуючи той факт що Договір визнано
судом недійсним, позивач просить суд
стягнути з відповідача 2 524 800,00 грн.
вартості поставленої продукції за
умовами Договору враховуючи наслідки
недійсності правочину.

Суду не надано жодних доказів сплати
відповідачем позивачу заборгованості
в розмірі 2 524 800,00 грн. за отриману
продукції.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до т.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Станом на 31.03.2014 року відповідач визнав
заборгованість перед позивачем в
розмірі 2 524 800,00 грн., що підтверджується
підписаним між сторонами Актом №2
звірки поставок та розрахунків між ДП
«УКРЗАЛАЗНИЧПОСТАЧ» та ТОВ
«Євроінвестстрой» по Договору
№ЦХП-05-00514-01 від 06.02.2014 року.

Відповідно до п. 2.5. Постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
29 травня 2013 року №11 «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними» правочини, які
не відповідають вимогам закону, не
породжують будь-яких бажаних сторонам
результатів, незалежно від волі сторін
та їх вини у вчиненні незаконного
правочину. Правові наслідки таких
правочинів настають лише у формах,
передбачених законом, - у вигляді
повернення становища сторін у
початковий стан (реституції) або в
інших.

Реституція, як спосіб захисту
цивільного права, застосовується лише
у разі наявності між сторонами
укладеного договору, який є нікчемним
чи визнано недійсним, у зв'язку з чим
вимога про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину за правилами реституції,
може бути пред'явлено лише стороні
недійсного правочину.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідно до
статей 215 та 216 ЦК суди розглядають
справи за позовами: про визнання
оспорюваного правочину недійсним і
застосування наслідків його
недійсності, про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. Вимога про застосування
наслідків недійсності правочину може
бути заявлена як одночасно з вимогою
про визнання оспорюваного правочину
недійсним, так і у вигляді самостійної
вимоги в разі нікчемності правочину та
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним. Наслідком
визнання правочину (договору)
недійсним не може бути його розірвання,
оскільки це взаємовиключні вимоги.

Відповідно до п. 26 Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» особами, які
беруть участь у справі про визнання
правочину недійсним, є насамперед
сторони правочину.

Оскільки Господарським судом м. Києва
по справі № 910/8658/14 від 08.07.2014 року при
розгляді справи по суті та
постановленні рішення про визнання
Договору недійсним не вирішувалось
питання про застосування наслідків
визнання недійсним Договору поставки
№ЦХП-05-00514-01 від 06.02.2014 року, заявник або
інша заінтересована особа не
позбавлені права звернутися до суду з
самостійною вимогою про застосування
наслідків недійсності правочину
шляхом подання відповідного позову.

Отже, з урахуванням вищезазначеного,
рішенням Господарського суду м. Києва
по справі № 910/8658/14 від 08.07.2014 року не
були застосуванні наслідків
недійсності правочину, передбачених ч.
1 ст. 216 Цивільного кодексу України.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що повернення відповідачем
поставленої продукції в натурі
позивачу в стані, в якому вона була
передана відповідачу після її поставки
з урахуванням технічного стану
продукції неможливо через зменшення її
споживчих якостей, суд вважає, що
відповідач повинен відшкодувати
вартість поставленої продукції
позивачем в розмірі 2 524 800,00 грн., що була
одержана відповідачем у лютому місяці
2014 року за умовами Договору враховуючи
наслідки недійсності правочину.

Відзив відповідача на позовну заяву не
приймається судом в якості належного
та допустимого доказу, та
спростовується наявними в матеріалах
справи документами та нормами чинного
законодавства України.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Зважаючи на встановлені обставини
справи та вимоги правових норм
викладених вище, а також на те, що
відповідач в установленому порядку
обставини, які повідомлені позивачем,
не спростував, розміру позовних вимог
не оспорив, господарський суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині стягнення 2 524 800,00 грн. -
вартості поставленої продукції,
нормативно та документально доведені,
а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються судом на
відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства
матеріально-технічного забезпечення
залізничного транспорту
«УКРЗАЛАЗНИЧПОСТАЧ» (03049, м. Київ,
ПРОСПЕКТ ПОВІТРОФЛОТСЬКИЙ, будинок 11/15,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Євроінвестстрой» (83044, Донецька обл.,
місто Донецьк, ВУЛ.КОМУНІСТИЧНА,
будинок 4, ) 2 524 800 (два
мільйони п'ятсот двадцять чотири
тисячі вісімсот) грн. 00 коп. - вартості
поставленої продукції, 50 496 (п'ятдесят
тисяч чотириста дев'яносто шість) грн. 00
коп. - судового збору

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного
тексту рішення: 24.11.2014 року.