ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

13.11.2014р.
Справа № 917/2048/14

за позовом Приватного
підприємства "Прайм Стайл",
вул.Плеханівська, 126/1,м. Харків,61068

до Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод",
вул. Івана Приходька, 141, м. Кременчук,
Полтавська область, 39621

про стягнення 83 684,39 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан
Т.С.

представники сторін:

від позивача: Яресько Н.В. дов.№ 112/19-14
від 25.09.2014 р.

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення 83 684,39 грн., за
договором № 0531-СН поставки товару від
11.11.2013 року, із яких: 73 785,10 грн. - основний
борг; 8 628,70 грн. - пеня; 1270,59 грн. - 3%
річних.

23.10.2014 року за вхідним №13948 (канцелярії
суду) представник відповідача подав
клопотання про відкладення розгляду
справи. Суд подане клопотання прийняв
до розгляду та долучив до матеріалів
справи.

13.11.2014р. представник позивача подав
заяву про уточнення позовних вимог.
Суд подану заяву прийняв, розглянув та
задовольнив та залучивши до матеріалів
справи.

Відповідач повноважного представника
в судове засідання не направив, відзив
на позовну заяву не подав, вимоги ухвал
суду від 08.10.2014 року та від 23.10.2014р. не
виконав, хоч і був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи (поштові повідомлення в
матеріалах справи).

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду спору по
суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікована Законом України від
17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на
розгляд його справи упродовж розумного
строку, суд не оцінює вказані обставини
як підставу для подальшого відкладення
розгляду справи. Спір розглядається за
наявними матеріалами відповідно до ст.
75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та
дослідивши і оцінивши за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всі обставини справи в їх
сукупності, а також за результатами
оцінки поданих сторонами
господарського процесу доказів, у
нарадчій кімнаті суд задовольняє
позовні вимоги виходячи з наступного:

11 листопада 2013 року між Приватним
підприємством «Прайм Стайл» (далі - ПП
"Прайм Стайл") та Публічним акціонерним
товариством «Кременчуцький
сталеливарний завод» (далі - ПАТ
"Кременчуцький сталеливарний завод")
було укладено договір № 0531-СН поставки
товару (далі - Договір).

За умовами Договору, Постачальник (ПП
"Прайм Стайл") зобов"язується поставити
і передати у власність Покупця (ПАТ
"Кременчуцький сталеливарний завод")
товар, а Покупець зобов"язується
прийняти цей товар та своєчасно
здійснювати його оплату.

Найменування, загальна кількість,
одиниця виміру, ціна за одиницю виміру
та загальна ціна визначені сторонами у
специфікаціях, що були підписані
сторонами в якості додатків № 1,
доповнення до Договору від 11.11.2013 року,
та 23.12.2013 р.

Пунктами 8.1,9.1,9.2,93, Договору
встановлено, що датою поставки є дата
отримання Покупцем товару відповідно
до видаткової накладної, підписаної
сторонами. Поставка товару
здійснюється автотранспортом
Постачальника за власний рахунок.

Відповідно до наданих позивачем
видаткової накладної №2 від 13.01.2014р.
Постачальником було поставлено товар
на суму 36918,00 грн. та видаткової
накладної №6 від 05.02.2014р. товар на суму
36918,00 грн. Загальна сума поставленого
товару становить 73785,10 грн.

Порядок розрахунків між Покупцем та
Постачальником передбачений пунктом
6.1.(зміни до цього пункту були внесені
після підписання додаткової угоди до
Договору), відповідно до якого,
Покупець здійснює оплату за товар на
протязі 45 календарних днів з дати
поставки.

Таким чином, відповідач мав сплати за
поставлений товар відповідно до
видаткової накладної №2 не пізніше
27.02.2014р., по видатковій накладній №6 не
пізніше 22.03.2014р.

На момент винесення рішення
відповідач за поставлений товар не
розрахувався, сума заборгованості
становить 7 3785,10 грн.

При винесенні рішення суд виходив з
наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного
договору, кореспондуючи права та
обов'язки його сторін, суд дійшов
висновку, що оцінка правомірності
заявлених вимог має здійснюватись з
урахуванням приписів законодавства,
які регламентують правовідносини з
договору поставки.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. За приписами ст. 265
Господарського кодексу України за
договором поставки одна
сторона-постачальник, зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій сторони - покупцеві
товар, а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар і сплатити за
нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару. Якщо продавець
зобов'язаний передати покупцеві крім
неоплаченого також інший товар, він має
право зупинити передання цього товару
до повної оплати всього раніше
переданого товару, якщо інше не
встановлено договором або актами
цивільного законодавства (п. 1 та п. 5 ст.
692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. У
відповідності до вимог ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ст. 530 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України та ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконував
зобов'язання за вищезазначеним
Договором щодо здійснення ним поставки
товару. Відповідач в порушення
прийнятих на себе зобов'язань за
вказаним Договором та приписів ст. 692
Цивільного кодексу України не оплатив
отриманий товар у встановлені у
Договорі строки, заборгованість
останнього на момент подання позову та
розгляду даної справи складає 73 785,10
грн.. Дана обставина відповідачем не
спростована.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 73 785,10 грн. основного боргу
підтверджені документально та нормами
матеріального права, відповідачем не
спростовані, а тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Одним із видів
забезпечення виконання зобов'язань
відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного
кодексу України та ст. 199
Господарського кодексу України, є
неустойка (штраф, пеня), розмір якої
визначається відповідно до умов
договору, що не суперечать чинному
законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Пунктом 4
ст. 231 Господарського кодексу України
визначено, що у разі якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).
Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором (п. 6 ст. 231
Господарського кодексу України).

Згідно статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань не повинен перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який нараховувалась
пеня.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу
України визначено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 10.5 Договору визначено, що у
разі прострочення Покупцем строку
розрахунку за поставлений товар,
останній сплачує Постачальнику пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діє під час порушення
зобов'язання, від несплаченої суми, за
кожен день прострочення.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

13.11.2014р. представник позивача подав
суду уточнений розрахунок пені та 3%
річних. Відповідно до наданого
розрахунку здійсненого за допомогою
калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5" просить суд стягнути з
відповідача пеню в розмірі 8 628,70 грн.
та 3% річних в розмірі 1270,59 грн.

Після проведення перевірки наданого
позивачем розрахунку позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 1270,59 3%
річних трьох процентів річних та 8 628,70
грн. - пені, суд визнає його вірним та
приходить до висновку, що вимоги
позивача в цій частині є правомірними,
а тому підлягають задоволенню
(розрахунок здійснено за допомогою
калькулятору підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
"Ліга:Еліт 8.1.5").

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Допустимих доказів в спростування
вищевикладеного чи будь-яких
обґрунтованих заперечень по суті спору
відповідач суду не надав.

За викладеного, суд прийшов до
висновку, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 73 785,10 грн.
основного боргу, 8 628,70 грн. пені та 1270,50
грн. - 3% річних підтверджені
документально та нормами
матеріального права, не спростовані
відповідачем, а тому підлягають
задоволенню.

Позивач відповідно до статей 32-34,36,38
ГПК України надав належні докази,
довів обставини на які він посилався як
підставу своїх вимог та обґрунтував
які дають підставу суду позов
задовольнити повністю.

Враховуючи вищевикладене, відповідно
до ст. 49 ГПК України судові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 1827,00
грн. покладаються на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України
рішення приймається господарським
судом за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами та іншими учасниками
господарського процесу, а також
доказів, які були витребувані
господарським судом, у нарадчій
кімнаті.

Після виходу з нарадчої кімнати суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення яким позовні вимоги
задоволено повністю.

Враховуючи викладене, матеріали
справи, обставин справи в їх
сукупності, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши і
оцінивши подані додаткові докази,
керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44
- 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, у
нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Кременчуцький
сталеливарний завод» (р/р 4679 в ПАТ
КБ Приватбанк» м. Дніпропетровськ, МФО
305299 , ІПН. 60, Св.ПДВ
№100327584) на користь Приватного
підприємства «Прайм Стайл»
(р/р5466вХГРУ ПАТ«Приват Банк» МФО
351553 , ІПН. 26 СвЛДВ
№100084096) 83 684,39 грн. за договором № 0531-СН
поставки товару від 11.11.2013 року, із яких:
73 785,10 грн. - основний борг; 8 628,70 грн. -
пеня; 1270,59 грн. - 3% річних, а також
витрати на сплату судового збору в
розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

СУДДЯ
Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 20.11.2014р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.