ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року Справа № 910/10771/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. - головуючого,
Волковицької Н.О., Рогач Л.І.розглянувши
у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуКомунального
підприємства "Житлосервіс "Приозерне"
Оболонського району у місті Києвіна
постановуКиївського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014у
справі№ 910/10771/14 Господарського суду
міста Києваза позовомТовариства з
обмеженою відповідальністю "Арктика
Адвертайзинг"доКомунального
підприємства "Житлосервіс "Приозерне"
Оболонського району у місті Києві
стягнення 48658,78 грн.за участю
представників: позивачане з'явилися
(про час та місце судового засідання
повідомлений
належно)відповідачаНечипоренко Ю.С.,
дов. від 01.02.2014

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Арктика
Адвертайзинг" звернулось до
господарського суду з позовом про
стягнення з Комунального підприємства
"Житлосервіс "Приозерне" Оболонського
району у місті Києві 48658,78 грн. (з них
45500грн. основного боргу, 1365грн.
інфляційних втрат, 336,58 грн. 3% річних,
1457,20грн. пені) посилаючись на статтю 193,
частину 6 статті 231 Господарського
кодексу України, статті 530, 610, 612, 625
Цивільного кодексу України.

Позовні вимоги вмотивовано
несвоєчасним виконанням зобов'язання
по оплаті виконаних робіт на підставі
договору №15/1 від 25.04.2013 про надання
послуг з демонтажу, транспортування і
зберігання на майданчику тимчасового
зберігання самовільно встановлених
малих архітектурних форм та тимчасових
споруд.

Відповідач у відзиві на позов відхилив
позовні вимоги, вказавши, що умовами
договору передбачено оплату наданих
позивачем послуг лише після
надходження на рахунок відповідача
коштів з міського бюджету, при цьому
він не несе відповідальності за
надходження коштів з міського бюджету
на виконання зазначених послуг.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 21.08.2014 (суддя Ярмак О.М.) позов
задоволено частково; стягнуто з
відповідача на користь позивача 45500грн.
боргу, 1365грн. інфляційних втрат, 336,58грн.
3% річних, 1772,29грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014
(судді:Чорногуз М.Г.- головуючий,
О.В.Агрикова, С.Г.Рудченко) рішення
місцевого господарського суду
залишено без змін з мотивів законності
та обґрунтованості.

Не погоджуючись з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій, відповідач подав до Вищого
господарського суду України касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову у даній справі, прийнявши
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог. Скаргу мотивовано
доводами про неповне з'ясування
обставин справи та порушення
господарськими судами норм
матеріального та процесуального права,
а саме, статті 610 Цивільного кодексу
України, статті 43 Бюджетного кодексу
України, статті 43 Господарського
процесуального кодексу України, позаяк
судами не взято до уваги, що розрахунок
між сторонами за виконані роботи
здійснюється шляхом перерахування
коштів при отриманні їх з місцевого
бюджету, а кошти від місцевого бюджету
не надійшли.

Позивач не надіслав відзив по суті
касаційної скарги; не скористався
правом на участь представника у
судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення представника відповідача,
присутнього у судовому засіданні,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підстав встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати чи вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду або відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або перевіряти докази.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів
справи 25.04.2013 Комунальним
підприємством "Житлосервіс "Приозерне"
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Арктика
Адвертайзинг" укладений договір № 15/1,
згідно з пунктом 1.1 якого позивач
зобов'язався надати відповідачу
послуги з демонтажу, транспортування і
зберігання на майданчику тимчасового
зберігання самовільно встановлених
малих архітектурних форм та тимчасових
споруд, розміщених в Оболонському
районі м. Києва та території,
підпорядкованій відповідачу. Після
демонтажу позивач проводить роботи з
благоустрою на місці самовільно
встановлених МАФів.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили,
що вартість послуг з демонтажу,
перевезення, зберігання одного МАФу
визначається у калькуляції, що
наводиться у Додатку 1 до Договору, і
складає 4000 грн. Загальна вартість робіт
за договором складає 72000 грн., в т.ч.ПДВ.
За даним договором відповідач
зобов'язався демонтувати 18
(вісімнадцять) МАФів

Відповідно до пункту 3.2 договору,
комунальне підприємство сплачує
товариству 100% вартості послуги за
фактом надання послуги не пізніше 10-ти
банківських днів з моменту підписання
акту надання послуг за рахунок
бюджетних коштів. Послуги оплачуються
на підставі наданих товариством
рахунків на оплату.

Згідно з пунктом 3.4. цього договору
оплата наданих товариством послуг за
договором здійснюється комунальним
підприємством тільки після
надходження на рахунок останнього
коштів з міського бюджету, плату за
зберігання товариство стягує з
власників мафів самостійно.

Згідно з актами здачі-приймання робіт
(надання послуг) № ОУ-000432, № ОУ-0000431, №
ОУ-0000414, № ОУ-0000243, № ОУ-0000247, № ОУ-0000432
від 09.12.2013, кожний з яких на 4000 грн.; від
30.12.2014 № ОУ-0000610, № ОУ-0000245, № ОУ-0000412, №
ОУ-0000443, кожен з яких на 2000 грн.; від
30.12.2014 № ОУ-0000446, № ОУ-0000456, № ОУ-0000452, №
ОУ-0000486, № ОУ-0000561 кожен з яких на 4000грн.,
на виконання умов договору № 15/1 від
25.04.2013, позивачем були надані послуги
відповідачу.

За надані послуги відповідач
розрахувався частково, в результаті
чого за ним утворилась заборгованість
у розмірі 45500 грн.

14.04.2014 Товариство з обмеженою
відповідальністю "Арктика
Адвертайзинг" звернулося до
Комунального підприємства
"Житлосервіс "Приозерне" з претензією
про погашення заборгованості за
договором №15/1 від 25.04.2013 у сумі 45500 грн.,
в строк до 24.04.2014.

У листі № 635 від 23.04.2014 відповідач у
відповідь на вказану вимогу визнав
наявність боргу на суму 47500 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
господарський суд, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позовні вимоги про
стягнення заборгованості за договором
№15/1 від 25.04.2013 в сумі 45500грн. боргу,
1365грн. інфляційних втрат, 336,58 грн. 3%
річних, які підтверджені позивачем за
допомогою належних та допустимих
доказів та не заперечуються по їх суті
відповідачем, є законними і
ґрунтовними.

Висновки господарських судів
попередніх інстанцій ґрунтуються на
аналізі досліджених ними умов
договору, актів надання послуг та
відповідають приписам статей 837 та 901
Цивільного кодексу України щодо
поняття та природи договору підряду та
договору про надання послуг.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України погоджується з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій, виходячи з наступного.

Згідно з статтями 525, 526, 629 Цивільного
кодексу України та статтею 193
Господарського кодексу України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а зобов'язання мають
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з статтею 837 Цивільного кодексу
України, за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Статтею 838 Цивільного кодексу України
встановлено, що підрядник має право,
якщо інше не встановлено договором,
залучити до виконання роботи інших
осіб (субпідрядників), залишаючись
відповідальним перед замовником за
результат їхньої роботи. У цьому разі
підрядник виступає перед замовником як
генеральний підрядник, а перед
субпідрядником - як замовник.

Відповідно до статті 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За приписами частини 7 статті 51
Бюджетного кодексу України, якщо інше
не передбачено нормативно-правовими
актами, після отримання товарів, робіт,
послуг відповідно до умов взятого
бюджетного зобов'язання розпорядник
бюджетних коштів приймає рішення про
їх оплату та подає доручення на
здійснення платежу органу Державного
казначейства України.

Судами попередніх інстанцій
достовірно встановлено, а скаржником
не спростовано досягнення сторонами за
умовами договору згоди щодо порядку
здійснення розрахунків, та невиконання
зобов'язань щодо оплати відповідачем..

Судова колегія відзначає, що за
приписами статті 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
сторони зобов'язані довести обставини
справи, на які вони посилаються, як на
підставу своїх вимог та заперечень,
належними та допустимими доказами; за
статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили, а
визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для другої сторони не є
обов'язковим. Обов'язок доказування та
подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на певні юридичні факти,
які обгрунтовують його вимоги та
заперечення.

Натомість, відповідач мав довести, що
він вжив всіх залежних від нього
заходів щодо належного виконання свого
зобов'язання щодо оплати робіт за
договором №15/1 від 25.04.2013 на спірну суму.

Разом з тим, зазначаючи, що визначений
умовами договору строк оплати наданих
позивачем послуг не настав, відповідач
не надав необхідних доказів на
підтвердження зазначених ним обставин.

Керуючись зазначеними вище
положеннями процесуального
законодавства, господарські суди
попередніх інстанцій дослідили докази,
надані сторонами на підтвердження їх
вимог та заперечень та наявні у
матеріалах справи та дійшли висновку
про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 9
Конституції України чинні міжнародні
договори, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, є
частиною національного законодавства
України. Також відповідно до статті 17
Закону України "Про виконання рішень і
застосування практики Європейського
суду з прав людини" суди застосовують
при розгляді справ Конвенцію про
захист прав людини і основоположних
свобод та практику Європейського суду
з прав людини як джерело права. За
змістом рішення Європейського суду з
прав людини у справі "Хаджинастасиу
проти Греції" національні суди повинні
зазначати з достатньою ясністю
підстави, на яких ґрунтується їхнє
рішення, що, серед іншого, дає стороні
можливість ефективно скористатися
наявним у неї правом на апеляцію.

Відтак, суди вірно застосували, як
джерело права рішення Європейського
суду з прав людини у справах "Терем ЛТД,
Чечеткін та Оліус проти України" від
18.10.2005 та "Бакалов проти України" від
30.11.2004, за якими відсутність бюджетного
фінансування не виправдовує
бездіяльність і не є підставою для
звільнення від матеріальної
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суди попередніх інстанцій
дійшли ґрунтовного висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог в частині стягнення
45500грн. боргу, інфляційних втрат - 1365
грн., 3% річних - 336,58грн. за період з 16.01.2014
по 15.04.2014, та відмови в частині
стягнення 1457,20 грн. пені, оскільки
умовами договору № 15/1 від 25.04.2013 не
передбачено відповідальність
відповідача за прострочення виконання
зобов'язання щодо оплати вартості
виконаних робіт.

Висновки господарських судів
відповідають вимогам частини 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України та грунтуються на належно
досліджених матеріалах справи, доводи
касаційної скарги не знайшли свого
підтвердження, суперечать матеріалам
справи та не спростовують належно
встановлених попередніми судовими
інстанціями обставин справи.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, які мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини
2 статті 1115 Господарського
процесуального кодексу України
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у постанові
апеляційного та рішенні місцевого
господарського суду, колегія суддів
дійшла висновків про те, що апеляційний
та місцевий господарські суди в
порядку статей 43, 99, 101 Господарського
процесуального кодексу України,
розглядаючи справу, розглянули
всебічно, повно та об'єктивно в
судовому процесі всі обставини справи
в їх сукупності; дослідили подані
сторонами в обґрунтування своїх вимог
та заперечень докази; належним чином
проаналізували правовідносини, що
виникли та існували між сторонами,
внаслідок чого їх висновки щодо
розгляду позову та апеляційної скарги
є законними та обґрунтованими.

Доводи скаржника про порушення
місцевим та апеляційним
господарськими судами норм
матеріального та процесуального права
суперечать дійсним обставинам справи
та приписам чинного законодавства, не
спростовують обґрунтованих висновків
судів, фактично зводяться до
переоцінки обставин, встановлених
судовими інстанціями та не приймаються
колегією суддів до уваги з огляду на
положення статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України;
підстав для скасування законних та
обґрунтованих судових рішень не
вбачається.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1
статті 1119, статтями 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Комунального підприємства
"Житлосервіс "Приозерне" Оболонського
району у місті Києві залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 у справі
№ 910/10771/14 Господарського суду міста
Києва та рішення Господарського суду
міста Києва від 21.08.2014 залишити без
змін.

Головуючий
Т. Дроботова

Судді
Н. Волковицька

Л. Рогач