ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2014 р.
Справа № 915/1362/14

За позовом: публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ,до
відповідача:міського державного
комунального підприємства
«Миколаївтеплокомуненерго», м.
Миколаїв,про: стягнення
заборгованості.Суддя Т. РимЗа участю
представників:позивача:Пронюк В.Я. -
представник за
довіреністю,відповідача:Артимко Т.М. -
директор.На розгляд господарського
суду Миколаївської області подано
позов дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" до міського
державного комунального підприємства
«Миколаївтеплокомуненерго» про
стягнення боргу та штрафних санкцій.
Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 29.08.2014 р.
позовну заяву передано за підсудністю
до господарського суду Львівської
області. Ухвалою господарського суду
Львівської області від 08.09.2014 р.
провадження у справі порушено, позовну
заяву прийнято до розгляду, розгляд
справи призначено на 01.10.2014 р. Рух
справи відображено у попередніх
ухвалах суду.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідач у порушення умов договору
№13/2864-БО-21 купівлі-продажу природного
газу від 28.12.2012 р. не оплатив вартості
отриманого газу, внаслідок чого
виникла заборгованість у сумі 457.504,09
грн. Крім того, відповідачу нараховано
35.350,95 грн. пені, 17.976,04 грн. - 3% річних,
54.996,48 грн. інфляційних втрат.

Відповідач у поданому позові частково
заперечив проти позовних вимог.
Зазначив, що визнає суму основного
боргу у розмірі 457.504,09 грн. У зв'язку з
реструктуризацією заборгованості,
згідно з положеннями статті 5 Закону
України "Про реструктуризацію
заборгованості з квартирної плати,
плати за житлово-комунальні послуги,
спожиті газ та електроенергію",
нарахування 35.350,95 грн. пені є
безпідставним. Також вказує на
надмірно високе нарахування 3% річних,
оскільки їх нарахування мало бути
припинено у 6-ти місячний термін, згідно
з положеннями статей 232, 233
Господарського кодексу України.
Просить зменшити нарахування штрафних
санкцій на 100% від нарахованих
позивачем 3% річних. Крім того, просить
розстрочити виконання рішення суду на 2
роки. В обґрунтування необхідності
розстрочення виконання рішення суду
покликається на значний обсяг
заборгованості перед позивачем у сумі
2.595.341,53 грн. (підтверджується актом
звірки розрахунків від 03.06.2014 р.) та
арештом коштів боржника державним
виконавцем (підтверджується
постановою державного виконавця від
09.10.2014 р.).

Вислухавши представників сторін,
проаналізувавши матеріали справи, суд
установив таке.

Між національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" та міським
державним комунальним підприємством
"Миколаївтеплокомуненерго" укладено
договір №13/2864-БО-21 купівлі-продажу
природного газу від 28.12.2012 р. (надалі -
Договір). За цим договором продавець
(позивач у справі) зобов'язується
передати у власність покупцю у 2013 році
природний газ, ввезений на митну
територію України ПАТ "Національна
акціональна компанія "Нафтогаз
України" або/та природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а покупець (відповідач у справі)
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ на умовах цього
договору.

На виконання умов Договору
постачальник поставив, а покупець
отримав природний газ на загальну суму
1.809.504,09 грн., що підтверджується: актом
приймання-передачі природного газу від
31.01.2013 р. в обсязі 127.695 тис. м3 на суму
595.280,38 грн., актом приймання-передачі
природного газу від 28.02.2013 р. в обсязі
112.142 тис. м3 на суму 522.776,40 грн.; актом
приймання-передачі природного газу від
31.03.2013 р. в обсязі 109.922 тис. м3 на суму
512.427,33 грн.; актом приймання-передачі
природного газу від 30.04.2013 р. в обсязі
38.402 тис. м3 на суму 179.019,98 грн.

Сторонами погоджено стан взаємних
розрахунків за спожитий природний газ,
про що складено відповідний акт станом
на 31.08.2014 р. Згідно з цим актом
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 457.504,09 грн.

При ухваленні рішення суд виходив з
такого.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини. Як установлено
судом, між сторонами у справі на
підставі укладеного договору виникли
взаємні права та обов'язки
(зобов'язання) з приводу
газопостачання.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Аналогічне
положення передбачено частиною 1
пункту 1 статті 193 Господарського
кодексу України: суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 714 Цивільного
кодексу України за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання. До договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору постачання
енергетичними та іншими ресурсами.

Правовідносини між сторонами виникли
на підставі Договору, за змістом якого
позивач взяв на себе зобов'язання
передавати у власність природний газ
відповідачу, а останній взяв на себе
обов'язок прийняти та сплатити
отриманий природній газ на умовах та в
строки, встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до пункту 6.1 Договору
остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

За таких обставин суд дійшов висновку
про підставність позовних вимог в
частині стягнення основного боргу в
сумі 457.504,09 грн.

Відповідно до вимог статті 611
Цивільного кодексу України та статті 230
Господарського кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.
Частинами першою і третьою статті 549
Цивільного кодексу України
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до пункту 7.2 Договору у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1
цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Відповідач заперечив проти
нарахування пені з підстав, визначених
статтею 5 Закону України "Про
реструктуризацію заборгованості з
квартирної плати, плати за
житлово-комунальні послуги, спожиті
газ та електроенергію". За вказаною
нормою на суму реструктуризованої
заборгованості не нараховується пеня
житлово-комунальним підприємствам на
їх заборгованість перед
постачальниками енергоносіїв, інших
матеріальних цінностей, що
використовуються для надання послуг.

Статтею 1 зазначеного вище закону
визначено, що заборгованість з
квартирної плати (плати за утримання
житла) та плати за комунальні послуги
(водо-, тепло-, газопостачання, послуги
водовідведення, електроенергія,
вивезення побутового сміття та рідких
нечистот) (далі - житлово-комунальні
послуги) наймачів жилих приміщень та
власників жилих будинків або квартир
(далі - громадяни), яка склалася на дату
набрання чинності цим Законом перед
надавачами житлово-комунальних послуг,
реструктуризується на термін до 60
місяців залежно від суми боргу та рівня
доходів громадян на дату
реструктуризації.

За таких обставин положення цього
закону не можуть бути застосовані до
спірних відносин, оскільки
відповідачем не доведено в
установленому порядку, що
заборгованість споживачів виникла
станом на дату прийняття згаданого
закону - 20 лютого 2003 року.

За таких обставин вимоги позивача про
стягнення пені є обґрунтованими в
заявленій сумі - 35.350,95 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. За таких
обставин вимоги позивача про стягнення
з відповідача 54.996,48 грн. інфляційних
втрат, 17.976,04 грн. - 3% річних, є
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Відповідно до статей 33, 38
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У разі задоволення клопотання
суд своєю ухвалою витребовує необхідні
докази.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
43 Господарського процесуального
кодексу України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що відповідачем не спростовано
доводів позовної заяви, а судом не
виявлено на підставі наявних
документів у справі інших фактичних
обставин, що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору.

Судові витрати на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Що стосується заяви відповідача про
зменшення належних до сплати 3% річних,
то суд відмовляє в задоволенні такої
заяви з огляду на те, що законом не
передбачено такої можливості. Крім
того, відповідач помилково посилається
на статті 232, 233 Господарського кодексу
України як на обов'язок припинити
нарахування 3% річних через шість
місяців, оскільки зазначений строк
стосується неустойки, а не 3% річних.

В частині заяви відповідача про
розстрочення виконання рішення, то суд
керується таким. Враховуючи
диспозитивність норм Господарського
процесуального кодексу України щодо
повноважень суду при розстроченні
виконання рішення, можливі негативні
наслідки для відповідача; необхідність
забезпечити безперебійне
теплопостачання впродовж
опалювального періоду; наявність
доказів, що підтверджують важкий
фінансовий стан відповідача та їх
виключний характер, оскільки на кошти
боржника накладено арешт, негайне
виконання рішення суду загрожує
банкрутству підприємства, суд дійшов
висновку про часткову підставність
поданого клопотання відповідача.
Виконання рішення про стягнення боргу
розстрочується рівними частками
щомісячно на 6 місяців. В задоволенні
решти вимог за клопотанням про
розстрочку виконання рішення суд
відмовляє.

Враховуючи наведене, керуючись
статтями 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з міського державного
комунального підприємства
«Миколаївтеплокомуненерго» (адреса:
проспект Грушевського, будинок 1, місто
Миколаїв, Львівська область, 81600;
ідентифікаційний код 30492187) на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (адреса: вулиця Б.
Хмельницького, будинок 6, місто Київ,
01001; ідентифікаційний код 20077720) 457.504,09
грн. основного боргу, 35.350,95 грн. пені,
17.976,04 грн. - 3% річних, 54.996,48 грн.
інфляційних втрат. Розстрочити
виконання рішення суду в цій частині на
6 місяців шляхом стягнення коштів
рівними частинами щомісяця.

3. Стягнути з міського державного
комунального підприємства
«Миколаївтеплокомуненерго» (адреса:
проспект Грушевського, будинок 1, місто
Миколаїв, Львівська область, 81600;
ідентифікаційний код 30492187) на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (адреса: вулиця Б.
Хмельницького, будинок 6, місто Київ,
01001; ідентифікаційний код 20077720) 11.316,55
грн. судового збору.

4. Наказ видати відповідно до
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.11.2014 р.

Суддя
Рим Т.Я.