ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 листопада 2014 р. Справа №
903/824/14

Господарський суд Волинської
області, розглянувши матеріали по
справі

за позовом Управління Державної
міграційної служби України у
Волинській області, м. Луцьк

до відповідача Волинського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України, м.
Луцьк

про визнання недійсним рішення

Головуючий суддя С.В. Бондарєв

Судді С.В. Костюк

І.О. Якушева

За участю представників сторін:

від позивача: Потапчук Л.М., дов. №0701/35
від 18.01.2014р.

від відповідача: Саржан О.В., дов. від
23.04.2014р. №21

Відповідно до ст. 20
Господарського процесуального кодексу
України представникам сторін
роз'яснено право відводу суддів.
Відводу суддів заявлено не було. В
судовому засіданні учасникам судового
процесу згідно ст. 22 ГПК України
роз'яснено процесуальні права та
обов'язки.

В судовому засіданні 11.11.2014 року
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суть спору: Позивач- Управління
Державної міграційної служби України у
Волинській області -звернувся до
господарського суду з позовом до
відповідача- Волинського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання недійсним та скасування
рішення колегії Волинського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
26.06.2014р. №26 у справі про порушення
Управлінням Державної міграційної
служби України у Волинській області
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Як на правову підставу позовних вимог
посилався на ст.ст. 12, 13, 46, 59, 60 ЗУ "Про
захист економічної конкуренції", ст.ст.
1, 51-1 ЗУ "Про захист від недобросовісної
конкуренції", ст. 21 ЗУ "Про рекламу" та
ст.ст. 49, 64, 65, 82, 84, 85 ГПК України,
оскільки вважав, що Адміністративною
колегією Волинського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України при
прийнятті оспорюваного рішення
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, є недоведеними
обставини, які мають значення для
справи і які визнано встановленими, має
місце невідповідність висновків
викладених у рішенні обставинам
справи, порушення та неправильне
застосування норм матеріального права.

Ухвалою суду від 05.09.2014р. порушено
провадження по справі та призначено її
до розгляду на 30.09.2014р. на 14:30год.

17.09.2014р. через відділ
документального забезпечення та
контролю - канцелярію суду від
відповідача надійшов до суду відзив
№20/1.25-1591 від 15.09.2014р. (вх. №01-29/8796/14), в
якому відповідач позов заперечив,
посилаючись на порушення позивачем ст.
13 ЗУ "Про захист економічної
конкуренції" за наступними
кваліфікуючими ознаками, а саме:
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку шляхом
бездіяльності позивача, його
структурних підрозділів в районах, в
частині не визначення порядку надання
адміністративних послуг у сферах
міграції, а саме відсутності
затверджених інформаційних та
технологічних карток на
адміністративні послуги і, як наслідок,
відсутності фактичної можливості
розмістити дані картки на стендах для
ознайомлення із ними споживачами та
шляхом встановлення таких умов надання
адміністративних послуг, які неможливо
було б встановити за умов існування
значної конкуренції на ринку
(ущемлення інтересів споживачів, які
були б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку), а тому в
позові просив відмовити.

Долучив до матеріалів справи
копії рішення адміністративної
колегії територіального відділення
від 26.06.2014 №26, листа №26/1.39-1163 від
03.07.2014р., витягу з протоколу №43
засідання адміністративної колегії
територіального відділення від
26.06.2014р., наказу АКУ від 28.02.2014р. №184-ВК,
положення про Управління ДМС України у
Волинській області, листа Управління
ДМС України у Волинській області
№0701/7769 від 26.12.2013р., рекомендацій
Волинського обласного територіального
відділення АКУ, направлених Управлінню
ДМС у Волинській області №13 від 23.01.2013р.

В судовому засіданні 30.09.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити
останні в повному обсязі.

Представник відповідача, в
судовому засіданні 30.09.2014р. позов
заперечив з підстав, наведених у
відзиві на позовну заяву, поданого
через канцелярію суду 17.09.2014р.

Ухвалою суду від 30.09.2014р. розгляд
спору відкладався згідно ст. 77 ГПК
України з метою повного та всебічного
з'ясування всіх обставин по справі,
зважаючи на необхідність витребування
додаткових доказів по справі.

13.10.2014р. через відділ документального
забезпечення та контролю - канцелярію
суду від відповідача надійшли до суду
додаткові пояснення в обгрунтування
заперечень №20/1.25-1732 від 09.10.2014р.
(вх.№01-29/9596/14), в яких відповідач позов
заперечив, посилаючись на те, що
територіальним відділенням були
надані рекомендації від 23.01.2013р. № 13,
які позивачем не були виконані у
встановлені терміни, тому 20.05.2014р. було
розпочато розгляд справи. При цьому,
жодної інформації щоб зафіксувала та
встановила, чи хоча б висвітлила
намагання Управління засвідчити, що
кваліфіковане територіальним
відділенням у рекомендаціях порушення
не призвело до суттєвого обмеження чи
спотворення конкуренції, не завдало
значних збитків окремим особам чи
суспільству та вжито відповідних
заходів для усунення наслідків
порушення, не було надано при наданні
відповідей на рекомендації. Не було
надано такої інформації і при
проведенні територіальним відділенням
розслідування по справі № 14-14 та
прийнятті рішення.

Крім того, вказав, що коли позивачу
надавалися рекомендації від 23.01.2013р. №
13 жодного провадження щодо наявності в
його діях ознак порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції у вигляді зловживання
монопольним становищем на ринку
надання адміністративних послуг у
сферах міграції не було, тому, і навіть
у випадку припинення порушення, не
могло бути закрито.

В зв'язку з чим твердження позивача про
обов'язок в будь-якому випадку
закривати розгляд справ про порушення
вимог антимонопольного законодавства,
у зв'язку із припиненням
відповідачами-порушниками порушень до
прийняття рішення у них, у зв'язку із
відсутністю порушення на такий час на
підставі ч. 3 ст. 46 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" є
безпідставним та хибним трактуванням
приписів процесуальних норм
законодавства про захист економічної
конкуренції на свою користь.

При визначенні розміру штрафу, що був
застосований до Управління - 3 000,00грн.,
адміністративною колегією
територіального відділення були
враховані наступні фактори: вчинення
позивачем порушення законодавства про
захист економічної конкуренції вперше;
визнання позивачем вчинення порушення
(що підтверджено наданим протоколом
засідання); припинення порушення (хоча
і в день прийняття рішення); сприяння
розгляду справи.

Повідомив, що максимальний розмір
штрафних санкцій, відповідно до абзацу
другого частини другої статті 52 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", до Управління міг бути
застосований у розмірі до десяти
відсотків доходу (виручки) Управління
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) (який становив 4 553 тис.
гри.) за останній звітний рік, що
передував року, в якому накладаєтеся
штраф (2013 рік і, а саме - 455,3 тис. грн.).
Однак, у зв'язку із зазначеними вище
пом'якшувальними обставинами, в першу
чергу припиненням порушення, був
застосований мінімальний розмір - 3 тис.
грн.

Зазначив, що розмір штрафниих санкцій
Управлінням не оскаржується, у
територіального відділення відсутні
процесуальні підстави та можливості
змінити його у сторону збільшення чи
зменшення, а також відміни, на стадії
оскарження рішення адміністративної
колегії в судовому порядку.

Долучив до матеріалів справи
Розпорядження Антимонопольного
комітету України №49-р від 05.03.2002р.

14.10.2014р. через відділ документального
забезпечення та контролю - канцелярію
суду від позивача надійшло клопотання
№0701/5995 від 14.10.2014р. (вх.№01-29/9705/14) про
призначення колегіального розгляду
справи №903/824/14, у зв'язку із складністю
даної справи та необхідністю
об'єктивності її вирішення.

Водночас, 14.10.2014р. через відділ
документального забезпечення та
контролю - канцелярію суду від позивача
надійшло клопотання №0701/5994 від 14.10.2014р.
(вх.№01-29/9704/14) про відкладення розгляду
справи, у зв'язку з неможливістю
забезпечення явки уповноваженого
представника в судове засідання
14.10.2014р.

Представник позивача в судове
засідання 14.10.2014р. не з'явився, вимог
суду не виконав, хоча належним чином
був повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду спору, що
стверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення №705 від 08.10.2014р.

В судовому засіданні 14.10.2014р.
представник відповідача позов
заперечив, з підстав наведених у
відзиві та додаткових поясненнях до
відзиву.

Водночас, проти задоволення
клопотання позивача про відкладення
розгляду справи не заперечив.

Ухвалою суду від 14.10.2014р. розгляд
справи відкладався згідно ст. 77 ГПК
України, з метою повного та всебічного
з'ясування всіх обставин по справі,
зважаючи на неявку позивача в судове
засідання, неподання ним витребуваних
судом доказів по справі та
необхідність витребування додаткових
доказів по справі, для вирішення
питання щодо колегіального розгляду
справи.

Крім того, зобов'язано сторін
представити суду: позивача- додаткові
письмові пояснення з врахуванням
відзиву відповідача, наданих пояснень
в судовому засіданні; первинні докази
коли саме розробили, затвердили та
розмістили всі інформаційні та
технологічні картки на
адміністративні послуги (в т.ч. по
районах); докази правонаступництва; які
саме пункти Методики визначення
монопольного (домінуючого) становища
та Закону порушено відповідачем при
проведенні перевірки та прийнятті
рішення; коли саме були подані картки
на вимогу відповідача (чим це
підтверджується); відповідача-
матеріали справи №14-14.

Розпорядженням голови
господарського суду Волинської
області від 14.10.2014р. №01-2/168, після
судового засідання, розгляд справи
№903/824/14 за позовом Управління
Державної міграційної служби України у
Волинській області до Волинського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання недійсним рішення доручено
колегіальному складу господарського
суду в складі головуючого судді
Бондарєва С.В., суддів Костюк С.В.,
Якушевої І.О.

В судовому засіданні 11.11.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити
останні в повному обсязі.

Водночас, надав суду додаткові
письмові пояснення №0701/6671 від 11.11.2014р.,
в яких вказав, що 06.02.2014р. на виконання
рекомендацій Волинського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
23.01.2014р. №13, позивачем на адресу
структурних та територіальних
підрозділів Управління ДМС України у
Волинській області направлена вимога
за №0701/799 про усунення недоліків та
розроблення інформаційних та
технологічних карток на всі
адміністративні послуги.

Зазначив, що відповідачем
безпідставно визначено Управління ДМС
України у Волинській області, суб'єктом
господарювання, що займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку послуг у
сфері міграції.

Зауважив, що оскільки діяльність
Управління ДМС України у Волинській
області, як територіального підрозділу
центрального органу виконавчої влади
спрямовується та координується ДМС
України, яке являється центральним
органом виконавчої влади у даній сфері,
то вважає, що обов'язок щодо
розроблення інформаційних та
технологічних карток на
адміністративні послуги, які
надаються, повинен здійснюватися
центральним органом виконавчої влади,
що і зроблено ДМС України шляхом
видання Наказів №48 від 11.03.2013р. та №6
від 16.01.2014р.

На виконання наказу ДМС України
№48 від 11.03.2013р. Управлінням ДМС України
у Волинській області та
територіальними підрозділами було
здійснено заповнення та розміщення тих
інформаційних та технологічних карток
на інформаційних стендах та у місцях
здійснення прийому суб'єктів звернень,
наявність яких передбачалася вказаним
наказом ДМС України. Відповідно до
територіальних підрозділів було
направлено розпорядження УДМС України
у Волинській області про виконання
даного наказу від 06.06.2013р. №0701/7.

Вказав,що Волинським обласним
територіальним відділенням
Антимонопольного комітетеу України
невірно визначені часові межі ринку та
в оспорюваному рішенні не було
доведено, яким чином дії
(бездіяльність) Управління призвели чи
могли призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції, в
чому полягає ущемлення інтересів
споживачів та в чому полягають
негативні наслідки при наданні
зазначених послуг у сфері міграції.

Долучив до матеріалів справи
копію розпорядження УДМС України у
Волинській області №0701/7 від 06.07.2013р.

Господарський суд, заслухавши
пояснення представників сторін,
визнавши зібрані докази достатніми для
розгляду спору за наявними в справі
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України, -

встановив:

Відносини, які виникли між сторонами,
регулюються положеннями
Господарського кодексу України, Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", Законом України "Про
Антимонопольний комітет України".

Згідно з частинами першою та шостою
статті 40 Господарського кодексу
України державний контроль за
дотриманням
антимонопольно-конкурентного
законодавства, захист інтересів
підприємців та споживачів від його
порушень здійснюються Антимонопольним
комітетом України відповідно до його
повноважень, визначених законом.
Антимонопольний комітет України та
його територіальні відділення у
встановленому законом порядку
розглядають справи про недобросовісну
конкуренцію та інші справи щодо
порушення
антимонопольно-конкурентного
законодавства, передбачені законом.

Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом. Антимонопольний комітет
України і його територіальні
відділення становлять систему органів
Антимонопольного комітету України, яку
очолює Голова Комітету. Рішення
адміністративної колегії
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
приймається від імені територіального
відділення Антимонопольного комітету
України (згідно з положеннями статей 1,
6, 12-1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України").

Відповідно до частин другої статті 56
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" рішення та розпорядження
органів Антимонопольного комітету
України, голів його територіальних
відділень є обов'язковими до виконання.

Рішенням адміністративної
колегії Волинського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
26.06.2014р. №26 у справі №14-14 "Про визнання
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу" постановлено:

1. Визнати, що Управління
Державної міграційної служби у
Волинській області займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку надання
адміністративних послуг у сферах
міграції в період часу 2011 рік-6 місяців
2014 року з часткою 100 % згідно з частиною
другою статті 12 Закону України "Про
захист економічної конкуренції".

2. Визнати, що бездіяльність
Управління Державної міграційної
служби у Волинській області в частині
невизначення порядку надання
адміністративних послуг у сферах
міграції, а саме відсутності
затверджених інформаційних та
технологічних карток на
адміністративні послуги, є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченого пунктом 1
частини 2 статті 13, пунктом 2 статті 50 ЗУ
"Про захист економічної конкуренції", у
вигляді зловживання монопольним
становищем на ринку надання
адміністративних послуг у сферах
міграції, шляхом встановлення таких
умов надання адміністративних послуг,
які неможливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку.

3. Відповідно до абзацу 2 ч. 2 ст. 52
ЗУ "Про захист економічної конкуренції"
накласти на Управління Державної
міграційної служби у Волинській
області штраф у розмірі 3 000 грн. за
порушення, вказане в пункті 2
резолютивної частини даного рішення.
(а.с. 22-26).

Позивач, з висновком та рішенням
адміністративної колегії Волинського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету від 26.06.2014р.
№26 у справі №14-14 "Про визнання
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу" не погоджується, вважаючи, що в
його діях відсутній склад
правопорушення конкурентного
законодавства, передбачений п.1 ч. 2 ст.13,
п. 2 ст.50 ЗУ "Про захист економічної
конкуренції", а тому просить суд
визнати його недійсним.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи, суд вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню, оскільки проведена
перевірка та прийняте рішення
відповідають вимогам чинного
законодавства, з наступних підстав.

Відповідно до статті 3 Закону України
"Про Антимонопольний комітет України"
основним завданням АМК є участь у
формуванні та реалізації конкурентної
політики в частині, зокрема, державного
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції на
засадах рівності суб'єктів
господарювання перед законом та
пріоритету прав споживачів,
запобігання, виявлення і припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції.

Частиною другою статті 12 зазначеного
Закону передбачено, що повноваження
територіальних відділень АМК
визначаються цим Законом, іншими
актами законодавства. Повноваження
територіального відділення АМК не
можуть виходити за межі повноважень
АМК, визначених законом.

Згідно з пунктом 1 частини третьої
статті 7 цього ж Закону у сфері
формування та реалізації конкурентної
політики, сприяння розвитку
конкуренції, нормативного і
методичного забезпечення
Антимонопольного комітету України та
застосування законодавства про захист
економічної конкуренції АМК має
повноваження, зокрема, вимагати від
суб'єктів господарювання, об'єднань,
органів влади, органів місцевого
самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю, їх посадових
осіб інформацію, у тому числі з
обмеженим доступом, необхідну для
дослідження ринків, а також інформацію
про реалізацію конкурентної політики.

Також відповідно до пунктів 5 та 12
частини першої статті 17 цього ж Закону
голова територіального відділення АМК
має повноваження, між іншим, при
розгляді заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, проведенні перевірки та в
інших передбачених законом випадках
вимагати від суб'єктів господарювання,
об'єднань, органів влади, органів
місцевого самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю, їх посадових
осіб і працівників, інших фізичних та
юридичних осіб інформацію, в тому числі
з обмеженим доступом; проводити
дослідження ринку, визначати межі
товарного ринку, а також становище, в
тому числі монопольне (домінуюче),
суб'єктів господарювання на цьому
ринку та приймати відповідні рішення
(розпорядження).

Аналогічні повноваження встановлено й
Положенням про територіальне
відділення Антимонопольного комітету
України, затвердженим розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
23 лютого 2001 року № 32-р та
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 30 березня 2001 року за № 291/5482,
зокрема, пункт 3 частини першої, у тому
числі передбачає, що відділення АМК має
повноваження вимагати від суб'єктів
господарювання, об'єднань, органів
влади, органів місцевого
самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю, їх посадових
осіб інформацію, у тому числі з
обмеженим доступом, необхідну для
дослідження ринків, а також інформацію
про реалізацію конкурентної політики.

Крім того, виходячи зі змісту статей 22
та 221 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України",
розпорядження, рішення та вимоги
органу АМК, голови територіального
відділення АМК щодо подання суб'єктами
господарювання документів, інформації
тощо, необхідних для виконання цими
органами завдань, передбачених
законодавством про захист економічної
конкуренції, є обов'язковими для
виконання у визначені ним строки.

Згідно ст. 59 ЗУ "Про захист економічної
конкуренції", підставами для зміни,
скасування чи визнання недійсними
рішень органів Антимонопольного
комітету України є: неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи; недоведення обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні,
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для зміни,
скасування чи визнання недійсним
рішення тільки за умови, якщо це
порушення призвело до прийняття
неправильного рішення.

Статтею 13 ЗУ "Про захист економічної
конкуренції" визначено, що
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, що призвели або
можуть призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції, або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.
Зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку, зокрема,
визнається: встановлення таких цін чи
інших умов придбання або реалізації
товару, які неможливо було б встановити
за умов існування значної конкуренції
на ринку; застосування різних цін чи
різних інших умов до рівнозначних угод
з суб'єктами господарювання,
продавцями чи покупцями без об'єктивно
виправданих на те причин; обумовлення
укладання угод прийняттям суб'єктом
господарювання додаткових зобов'язань,
які за своєю природою або згідно з
торговими та іншими чесними звичаями у
підприємницькій діяльності не
стосуються предмета договору;
обмеження виробництва, ринків або
технічного розвитку, що завдало чи може
завдати шкоди іншим суб'єктам
господарювання, покупцям, продавцям;
часткова або повна відмова від
придбання або реалізації товару за
відсутності альтернативних джерел
реалізації чи придбання; суттєве
обмеження конкурентоспроможності
інших суб'єктів господарювання на
ринку без об'єктивно виправданих на те
причин; створення перешкод доступу на
ринок (виходу з ринку) чи усунення з
ринку продавців, покупців, інших
суб'єктів господарювання. Зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно з законом.

Як встановлено судом,
господарська діяльність позивача на
ринку надання адміністративних послуг
у сферах міграції територіальним
відділенням перевірялася на
відповідність вимогам ст. 13 ЗУ "Про
захист економічної кункуренції" в
частині надання даних
адміністративних послуг за наступними
кваліфікуючими ознаками даного
порушення (зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку) після
прийняття ЗУ "Про адміністративні
послуги" від 06.09.2012р. №5203-VI.

Наявність монопольного
(домінуючого) становища на ринку
позивачем стверджується слідуючим. Як
встановлено судом та вбачається з
оспорюваного рішення, Управління
Державної міграційної служби України у
Волинській області здійснює
діяльність на підставі "Положення про
Управління Державної міграційної
служби у Волинській області",
затвердженого наказом Державної
міграційної служби України від 18.07.2011р.
№28 та зареєстрованого 10.08.2011р.

Відповідно до п. 1 цього Положення
Управління є територіальним органом
Державної міграційної служби України
та їй підпорядковується.

Згідно п. 4 вказаного Положення,
Управління відповідно до покладених на
нього завдань надає адміністративні
послуги, зокрема, здійснює оформлення і
видачу громадянам України, які
постійно проживають в Україні,
документів, що посвідчують особу та
підтверджують громадянство, затримує
видачу та вилучає ці документи у
передбачених законодавством випадках
тощо.

У відповідності до п. 7 Положення
Управління здійснює свої повноваження
на території
адміністративно-територіальної
одиниці, а саме в даному
випадку-Волинської області,
безпосередньо та через відділи
(сектори) міграційної служби в області,
відділи (сектори) міграційної служби в
районах, районах у містах.

Отже, у Волинській області лише
позивач-Управління Державної
міграційної служби України у
Волинській області надає
адміністративні послуги пов'язані з
оформленням та видачею документів, що
посвідчують особу, підтверджують
громадянство України чи спеціальний
статус особи.

Порядок надання підрозділами
Державної міграційної служби платних
послуг та їх перелік, затверджені
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 жовтня 2011 р. № 1098 "Деякі питання
надання підрозділами Міністерства
внутрішніх справ та Державної
міграційної служби платних послуг".

Тому, надаючи платні послуги,
Управління Державної міграційної
служби України у Волинській області є
суб'єктом господарювання в розумінні
ст. 1 Закону України «Про захист
економічної конкуренції».

Об'єктом аналізу територіального
відділення був суб'єкт господарювання -
Управління, яке здійснює діяльність з
надання адміністративних послуг у
сферах міграції, за отримання яких
нормативно передбачена плата.

Взаємозамінних платних послуг, щоб
завершилися видачею відповідних
документів не встановлено.

Товарними межами ринку є надання
адміністративних послуг у сферах
міграції.

Протягом періоду часу 2011 рік - 6 місяців
2014 року в межах Волинської області
єдиним надавачем адміністративних
послуг у сферах міграції є Управління
Державної міграційної служби України у
Волинській області, склад споживачів
не зазнавав значних змін, цей ринок на
даний час характеризується, як ринок із
сталою структурою.

Так як відповідно до законодавства
України, надання адміністративних
послуг у сферах міграції з видачею
відповідних видів документів,
надаються виключно Управліннями
Державної міграційної служби України
областей, в межах Волинської області
Управління конкурентів не має.

Територіальними межами ринку надання
адміністративних послуг у сферах
міграції є межі Волинської області, так
як Управління відповідно до п. 7
Положення здійснює свої повноваження
на території
адміністративно-територіальної
одиниці - Волинської області.

Інші виконавці вказаних послуг у даних
територіальних межах відсутні.

Часовими межами ринку визначено 2011 рік
(з часу створення Управління) - 6 місяців
2014 року.

Відповідно до частини першої статті 12
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" суб'єкт господарювання
займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку товару, якщо на
цьому ринку в нього немає жодного
конкурента.

Враховуючи те, ще лише Управління
уповноважене надавати адміністративні
послуги у межах повноважень Державної
міграційної служби в межах Волинської
області, на підставі частини другої
статті 12 Закону України "Пре захист
економічної конкуренції" та Методики
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання на
ринку, затвердженої розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
5 березня 2002 року № 49-р, зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 1 квітня
2002 року за №317/6605, воно займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку надання адміністративних послуг
у сферах міграції в територіальних
(географічних) межах Волинської
області за даними періоду часу 2011 рік - 6
місяців 2014 року з часткою 100 %.

Бездіяльність Управління, його
структурних підрозділів в районах в
частині невизначення порядку надання
адміністративних послуг у сферах
міграції виражалась у відсутності
затверджених інформаційних та
технологічних карток на
адміністративні послуги і, як наслідок,
відсутності фактичної можливості
розмістити дані картки на стендах для
ознайомлення із ними споживачам.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про
адміністративні послуги" кожним
суб'єктом надання адміністративних
послуг на кожну адміністративну
послугу, яку він надає відповідно до
закону, затверджуються інформаційна і
технологічна картки, а у разі якщо
суб'єктом надання є посадова особа, -
органом, якому вона підпорядковується.

Інформаційна картка адміністративної
послуги має містити інформацію про
суб'єкт надання послуги, перелік
документів, необхідних для отримання
адміністративної послуги, порядок та
спосіб їх подання, а у разі потреби -
інформацію про умови чи підстави
отримання адміністративної послуги.

Як вбачається з листа Управління
Державної міграційної служби України у
Волинській області від 26.12.2013р. №0701/7769,
Управлінням Державної міграційної
служби України у Волинській області
надається 33 адміністративних послуги
(платних і безоплатних). Інформаційні
та технологічні картки розроблені,
були затверджені за встановленою
законодавством формою та
використовувалися при наданні послуг
лише на 11 з них. (а.с. 143-159)

Крім того, було порушено і порядок
інформування про адміністративні
послуги, що суперечить ст. 8 ЗУ "Про
адміністративні послуги", внаслідок
чого їх споживачі були позбавлені
можливості своєчасно та в повному
обсязі ознайомитися із ними, що
відбувалося всупереч принципам
державної політики у сфері надання
послуг на умовах відкритості,
прозорості та доступності для кожного
громадянина інформації про процедуру
їх отримання.

Як встановлено судом, адміністративна
колегія Волинського обласного
териоріального відділення
Антимонопольного комітету України з
метою припинення позивачем порушення,
у відповідності до ст. 46 ЗУ "Про захист
економічної конкуренції", ст. 12-1, ст. 14
ЗУ "Про Антимонопольний комітет
України", листом від 23.01.2013р. №13
рекомендувала позивачу припинити
порушення, передбачені п.1 ч. 2 ст. 13, п. 2
ст. 50 ЗУ "Про захист економічної
конкуренції". (а.с. 160-161).

Про результати розгляду рекомендацій
пропонувалося повідомити відповідача
у даній справі в 20-денний строк з дня
отримання даних рекомендацій.

На їх виконання листами від 13.02.2014р.
№0701/1006, від 07.04.2013р. №0701/2215, від 18.04.2014р.
№0701/2541 та від 10.06.2014р. №0701/3750, від 18.04.14 р.
№ 0701/2541 та від 10.06.14 № 0701/3750 Управління
формально повідомило про виконання
приписів рекомендацій територіального
відділення, однак не надало йому картки
на зазначені вище 21 власну
адміністративну послугу. При цьому,
було повідомлено, що керівниками
структурних та територіальних
підрозділів позивача, на виконання
рекомендацій територіального
відділення, були розроблені і надані на
погодження Управлінню усі картки на
їхні адмінпослуги. (а.с. 162-167).

Лише після цього (у зв'язку із
невиконанням приписів адмінколегії
територіального відділення)
територіальним відділенням було
розпочато розгляд справи № 14-14.

При цьому, як вбачається з письмового
пояснення (лист від 10.06.2014 № 0701/3750),
Управління, так і не надало вказаних
вище карток на 21 адмінпослугу та
зазначило, що згідно внутрішніх
нормативних документів ДМС (наказів
від 11.03.14 р. № 48 "Про затвердження
інформаційних та технологічних карток
надання адміністративних послуг ДМС"
та від 16.01.14 р. № 6 "Про інформаційні та
технологічні картки надання
адміністративних послуг ДМС"№, якими
затверджено типові форми карток) воно
повинно було забезпечити заповнення і
розміщення на стендах карток на усі
власні адмінпослуги у відповідності до
типових карток ДМС (чого не було
зроблено до надання рекомендацій та
початку розгляду справи та є
підтвердженням самим позивачем факту
вчинення порушення всупереч керівним
вказівкам центрального апарату ДМС).
Тобто, порушення не було припинено.

При перевірці інформації в усіх 18
структурних підрозділах Управління,
територіальним відділенням
встановлено, що і Управлінням
Державної міграційної служби України у
Волинській області і його структурними
підрозділами станом і на 20.05.2014р. не
було вжито заходів для припинення
порушення у повному обсязі.

Встановлення позивачем таких умов
надання адміністративних послуг, які
неможливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції, у
зв'язку із відсутністю карток послуг і
те, що взагалі споживачі послуг
позивача, були позбавлені можливості
ознайомитися із своїми правами та
обов'язками при зверненні за ними,
термінами їх отримання, вимогами до
документів, підставами у відмові в
наданні певних документів, що може
призвести до зловживання ним власними
правами та недотриманням своїх
обов'язків, стверджується матеріалами
перевірки Прокуратури Волинської
області (а.с. 172-183).

Щодо тверджень позивача про обов'язок в
будь-якому випадку закривати розгляд
справ про порушення вимог
антимононольного законодавства у
зв'язку із припиненням
відповідачами-порушниками порушень до
прийняття рішення у них у зв'язку із
відсутністю порушення на такий час (на
підставі ч. 3 ст. 46 Закону України " Про
захист економічної конкуренції"), то
суд зазначає наступне.

Так, згідно приписів ч. 3 ст. 46 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції"' за умови виконання
положень рекомендацій у разі, якщо
порушення не призвело до суттєвого
обмеження чи спотворення конкуренції
(однак в даному випадку конкуренція на
дослідженому ринку відсутня взагалі у
зв'язку із одним учасником на ньому), не
завдало значних збитків окремим особам
чи суспільству (що спростовується
наведеними вище фактами фактичного
зловживання монопольним становищем,
стягненням коштів понад встановлені
розміри) та вжито відповідних заходів
для усунення наслідків порушення
(жодної інформації про таке за
наведеними територіальним відділенням
у оскарженому рішенні фактами, не
надано на час прийняття рішення),
провадження у справі про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції не розпочинається, а
розпочате провадження закривається.
Обов'язок доведення обставин для
закриття справ покладається не на
територіальне відділення, при цьому
посилаючись на дану статтю як на
підставу позовних вимог, позивач не
вжив жодних дій щодо їх доведення в
ході проведення розслідування по
справі №14-14 (доказів суду не надано).

Крім того, суд зауважує, що як
вбачається з матеріалів справи,
територіальне відділення розпочало
розгляд справи не після формального
закінчення наданого 20-ти денного
терміну для виконання рекомендації, а
майже через додатково 2 місяці, під час
яких порушення не припинялося.

З іншої сторони провадження по справі
могло б бути закритим лише у випадку
надання таких рекомендацій в ході
проведення розслідування по справі, а
не до цього (не до початку прийняття
розпорядження про початок розгляду
справи у зв'язку із виконанням
рекомендацій).

А тому, твердження позивача про
обов'язок в даному випадку закривати
розгляд справи про порушення вимог
антимонопольного законодавства, у
зв'язку із припиненням ним порушень до
прийняття рішення територіальним
відділенням є безпідставними та
такими, що не грунтуються на вимогах
законодавства України.

Крім того, суд не погоджується із
твердженням позивача, що територіальне
відділення при визначенні
монопольного становища позивача не
врахувало на ринку структурних (в
частині товарних, територіальних і
часових меж ринку) та поведінкових
показників, що характеризують стан
конкуренції на ринку.

Зазначене спростовує і сам позивач у
листі від 10.06.2014р. № 0701/3750 у якому
зазначено, що згідно внутрішніх
нормативних документів ДМС воно
(управління) повинно було забезпечити
заповнення і розміщення на стендах
карток на усі власні адмінпослуги у
відповідності до типових карток ДМС, що
ним за результатами проведеного
територіальним відділенням
розслідування по справі № 14-14 і було
виконано.

Як зазначається в оскарженому рішенні
часовими межами ринку визначено 2011 рік
(з часу створення Управління) - 6 місяців
2014 року. При цьому, як зазначалося вище
порушення було кваліфіковано (та
здійснена перевірка діяльності на
ринку) після прийняття Закону України
"Про адміністративні послуги" 6 вересня
2012 року № 5203-VI.

В чому полягають порушення при
визначенні товарних меж ринку в позові
не конкретизовано.

А саме перевірка і аналіз фактичної
діяльності монополіста (Управління) на
ринку (що і є поведінковими
показниками) стало наслідком надання
рекомендацій з метою припинення
виявленого зловживання монопольним
становищем та розгляду справи № 14-14, у
зв'язку із невиконанням рекомендацій,

Тобто, на думку суду, територіальним
відділенням правомірно досліджено,
визначено та враховано структурні та
поведінкові показники, що
характеризують стан конкуренції на
ринку.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого
Господарського суду України № 15 від
26.12.2011 "Про деякі питання застосування
конкурентного законодавства"
роз'яснено, що для кваліфікації дій
суб'єктів господарювання як
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку, або як
антиконкурентних узгоджених дій, або
як недобросовісної конкуренції не є
обов'язковим з'ясування настання
наслідків у формі відповідно
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, ущемлення інтересів інших
суб'єктів господарювання (конкурентів,
покупців) чи споживачів, зокрема через
заподіяння їм шкоди (збитків) або
іншого реального порушення їх прав чи
інтересів, чи настання інших
відповідних наслідків.

Достатнім є встановлення самого факту
вчинення дій, визначених законом як
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем (частина друга статті 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції"), або як антиконкурентні
узгоджені дії (частина друга статті 6
Закону України "Про захист економічної
конкуренції"), або як недобросовісна
конкуренція (статті 5, 7, 9, 11, 13 - 15 і 19
Закону України "Про захист від
недобросовісної конкуренції"), або
можливості настання зазначених
наслідків у зв'язку з відповідними
діями таких суб'єктів господарювання
(частина перша статей 6 і 13 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", статті 4, 6, 8, 151, 16, 17 і 18
Закону України "Про захист від
недобросовісної конкуренції").

На думку суду, відповідачем підставно
та обгрунтовано встановлено факт
порушення позивачем статті 13 ЗУ "Про
захист економічної конкуренції" у
вигляді зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку.

Судом встановлено, що відповідачем
правомірно нараховано штраф позивачу,
що ним і не оспорюється.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
рішення адміністративної колегії
Волинського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України від 26.06.2014р. №26 у справі №14-14
"Про визнання порушення законодавства
про захист економічної конкуренції та
накладення штрафу" відносно Управління
Державної міграційної служби України у
Волинській області прийнято у
відповідності до вимог чинного
законодавства, а тому підстав для
задоволення позову немає.

За правилами статті 49 Господарського
процесуального кодексу України, у разі
відмови в позові судові витрати
покладаються на позивача.

Беручи до уваги викладене, керуючись
Законом України "Про захист
економічної конкуренції", Законом
України "Про Антимонопольний комітет
України", ст. 40 ГК України, ст.ст. 33, 34, 41,
43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд, -

вирішив:

В позові відмовити.

Повне рішення складено

14.11.2014р.

Головуючий суддя
С.В. Бондарєв

Судді
С.В. Костюк

І.О. Якушева