ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
Справа № 925/1891/14

Господарський суд Черкаської області в
складі: головуючого - судді Скиби Г.М.,
за участю секретаря судового засідання
Кенкеч О.С., розглянув у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
державного підприємства «Одеська
залізниця», м. Одеса, вул.
Пантелеймонівська, 19

до товариства з обмеженою
відповідальністю «ТЕП ТРАНСКО»,
Черкаська область, Черкаський район, с.
Геронимівка, вул. Леніна, 1 (для
листування: м. Черкаси, пр. Хіміків, 4)

про стягнення 65 200,00 грн. штрафу,

за участю представників сторін:

від позивача: Гамарц О.С. - за
довіреністю;

від відповідача: Іванов С.Г. - за
довіреністю.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників, судом
встановлені такі взаємовідносини
сторін:

Позивач звернувся в
господарський суд Черкаської області з
позовом до відповідача про стягнення
65200 грн. штрафу за невірне зазначення
ваги вантажу в перевізних документах.
Представник позивача вимоги підтримав.
Вказує на право позивача на перевірку
маси вантажу при перевезенні
залізницею.

Відповідач подав відзив на позов
та вимоги заперечив. У судовому
засіданні представник відповідача
вимоги заперечив і подав додаткові
обґрунтування своїх заперечень проти
позову. Вказує на проведення
зважування вагону залізницею за
вимогою одержувача вантажу (зерновий
термінал) вже після передачі вантажу
замовнику, на території замовника, на
вагах замовника.

В обґрунтування вимог позивач
вказує, що відповідач ТОВ «ТЕП ТРАНСКО»
18.04.2014р. за накладною №41947797 зі станції
Умань до станції Одеса-Порт відправив
два вагони з вантажем - №№95452850 вагою
64600 кг та 95452546 вагою 64750 кг - для філії
ПАТ «ДПЗКУ».

20.04.2014р. вантаж було видано одержувачу.
На вимогу одержувача на його території
вантаж було переважено, встановлено
різницю ваги та складено комерційний
акт АА №024376/32 від 21.04.2014р. Фактично вага
вантажу в першому вагоні менша на 1050 кг,
в другому вагоні менша на 450 кг. Вагони
технічно справні, запірна апаратура та
пломбувальні пристрої не пошкоджені.
Слідів крадіжки чи втрат вантажу не
виявлено.

Позивач вказує на порушення
відповідачем умов перевезення, ст.ст. 24,
37, 118, 122 Статуту залізниць України.

За вказане порушення позивач нараховує
відповідачу штраф у розмірі
п'ятикратної вартості провізної плати
вантажу, а всього 65200 грн. з посиланням
на Статут залізниць України.

Підставою нарахування штрафу також є
договір про надання послуг
№ДН-1-22/1-13-ДНМ від 26.12.2013р., що укладений
між ПАТ «Державна продовольчо-зернова
корпорація України» в особі Одеського
зернового терміналу та Державного
підприємства Одеська залізниця.

Одеська залізниця взяла на себе
обов'язок брати участь у переважуванні
вантажів, що надходять на адресу
зернового терміналу та при
невідповідності маси вантажу
заявленим показникам складати
комерційні акти. Надання цих послуг за
господарським договором є платним.

В обґрунтування своїх заперечень
відповідач вказує на припинення
зобов'язання з перевезення вантажу з
його видачею одержувачу - зерновому
терміналу 20.04.2014р. та отриманням
залізницею всіх необхідних платежів. У
залізниці (як перевізника) ніяких
матеріальних чи грошових претензій до
експедитора чи вантажовідправника не
було. А переважування вже виданих
замовнику вагонів з зерном проводилось
за окремою господарською угодою на
вагах зернового терміналу, на
території зернового терміналу, вже
після передачі вантажу замовнику,
наступного дня - 21.04.2014р. При цьому
одержувач вантажу не заявив жодних
претензій до об'єму чи ваги вантажу ні
до відправника, ні до експедитора.
Відповідач обґрунтовано вважає, що
позивач не має права на звернення до
суду та неправомірно застосовує норми
Статуту залізниць України до спірних
правовідносин, які виникли з окремого
господарського договору, де відповідач
не є стороною.

Інших доказів не подано.

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності та за внутрішнім
переконанням, враховуючи пояснення
учасників, суд вважає позовні вимоги
такими, що не підлягають до
задоволення.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від
23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» при
прийнятті рішення суд має врахувати
майнові інтереси сторін, не надаючи
переваги одному учаснику над іншим.
Рішення має грунтуватися на повній та
всебічній оцінці доказів у конкретній
справі.

Сторони за договором є суб'єктами
господарювання та самостійними
юридичними особами з внесенням даних
до ЄДРПОУ.

Предмет спору визначений позивачем як
стягнення штрафу за невірне визначення
маси вантажу у перевізних документах, з
посиланням на норми Статуту залізниць
України. Розмір штрафу визначений
позивачем як п'ятикратний розмір
перевізної плати двох вагонів.

Відносини сторін за визначенням
позивача ґрунтуються на нормах Статуту
залізниць України, ЦК та ГК України в
частині перевезення вантажів, інших
підзаконних нормативних документів.

Судом встановлено і не заперечується
сторонами, що вантаж зерна пшениці
доставлено зі ст. Умань і видано
одержувачу - Одеському зерновому
терміналу ДПЗКУ 20.04.2014р. (а.с. 10, позиція
53). Ні в ході завантаження, ні в ході
прийняття до перевезення, ні в ході
перевезення вантажу, ні при видачі
вантажу одержувачу зауважень чи
претензій до відправника чи
експедитора - залізницею не заявлено.

При переважуванні вантажу 21.04.2014р. на
замовлення одержувача на його вагах, на
його території, після видачі вантажу
замовнику, позивач (Одеська залізниця)
встановив невідповідність фактичної
маси вантажу вказаній масі вантажу в
залізничній накладній, та склав
комерційний акт АА №024376 (а.с. 9), на
підставі якого провів нарахування
штрафу відповідачу з посиланням на
норми ст. 129 Статуту залізниць України
та Правил складання актів.

При прийнятті рішення суд враховує
припинення зобов'язання перевезення
вантажу двома вагонами - між позивачем
та відповідачем - шляхом його належного
виконання 20.04.2014р. та видачі вантажу
замовнику - зерновому терміналу
(залізнична накладна з необхідними
відмітками, а.с. 10).

При завантаженні вагонів в м. Умань
проводилось комісійне зважування
вантажу зерна та тари (пустих вагонів).
Доводи відповідача про завищення маси
тари Одеською залізницею позивачем не
спростовано (а.с. 20-29).

Переважування вантажу Одеською
залізницею виконувалось не на підставі
Статуту залізниць України в момент
видачі вантажу одержувачу на станції
призначення Одеса-Порт, а на підставі
окремого договору з
вантажоодержувачем -№ДН-1-22/1-13-ДНМ від 26
грудня 2013р., на вагах Одеського
зернового терміналу, на території
Одеського зернового терміналу, після
прийняття вантажу зерна від залізниці -
21.04.2014р.

Договором №ДН-1-22/1-13-ДНМ від 26.12.2013р. не
передбачено право виконавця - Одеської
залізниці на звернення до суду про
стягнення санкцій на підставі
комерційного акту. Одеська залізниця
не є представником ДПЗКУ та не
уповноважена вчиняти дії в його
інтересах.

Згідно Правил оформлення перевізних
документів, що затверджені Наказом
Мінтрансу України №644 від 21.11.2011р. (п. 5.5)
штраф стягується при виявленні під час
перевезення вантажу або на станції
його призначення неправильного
зазначення у накладній маси, кількості
місць вантажу, його назви тощо.

Згідно Правил видачі вантажів (Наказ
Мінтрансу України №644 від 21.11.2000р.)
вантажі, завантажені відправником і ті,
що прибули в справних вагонах з
непошкодженими пломбами відправника,
видаються без перевірки їх кількості і
стану.

Акт загальної форми про допущені
порушення чи виявлені недоліки
Одеською залізницею не складався.

Таким чином суд критично оцінює
підстави та обставини складання
залізницею комерційного акту АА №024376
від 21.04.2014р. (а.с. 9) форми ГУ-22 та не
приймає його як належний доказ вини
відповідача у господарському процесі.

У суду відсутні правові підстави для
задоволення позовних вимог про
стягнення штрафу з відповідача.

При цьому суд враховує, що відповідно
до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Обов'язок доказування
слід розуміти як закріплену в
процесуальному та матеріальному
законодавстві міру належної поведінки
особи, що бере участь у судовому
процесі, із збирання та надання доказів
для підтвердження свого суб'єктивного
права.

Суд відмовляє позивачу у задоволенні
його позовних вимог з мотивів
безпідставності та недоведеності.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати
належить покласти на позивача та не
стягувати.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України,
господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
прийняття рішення. Сторони у справі
протягом цього строку мають право
подати апеляційну скаргу до
апеляційного суду на вказане рішення
через Господарський суд Черкаської
області.

Повне рішення складено 26.11.2014р.

Суддя
Г.М. Скиба