ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р.
Справа № 908/3104/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Єгорова В.С. за довіреністю
№14-137 від 13.05.2014 р.

відповідача - Гайдая О.І. за довіреністю
№ 05/007 від 03.01.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. № 3227
З/3-11) на рішення господарського суду
Запорізької області від 09.09.2014 р. у
справі № 908/3104/14

за позовом ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до КП "Дніпрорудненські теплові
мережі", м. Дніпрорудне, Василівський
район, Запорізька область

про стягнення 164984,08 грн. пені, 18148,95 грн.
втрат від інфляції, 35615,43 грн. річних

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 р. ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
звернулась до господарського суду
Запорізької області з позовом про
стягнення з КП "Дніпрорудненські
теплові мережі" 164984,08 грн. пені, 18148,95
грн. втрат від інфляції та 35615,43 грн.
річних.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що спір виник
внаслідок неналежного виконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором
купівлі-продажу природного газу
№13/2239-ТЕ-13 від 18.12.2012 в частині
своєчасної оплати. Саме порушення
виконання зобов'язання було підставою
для нарахування сум пені, 3% річних та
втрат від інфляції. Разом з цим, позивач
просив судові витрати, пов'язані із
розглядом справи віднести на
відповідача.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 09.09.2014 р. по
справі № 908/3104/14 (суддя Гончаренко С.А.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
комунального підприємства
"Дніпрорудненські теплові мережі" на
користь ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" пеню в сумі
30000 грн. 00 коп., 35615 грн. 43 коп. 3% річних,
18148 грн. 95 коп. втрат від інфляції та 4374
грн. 97 коп. судового збору. В іншій
частині позову відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду
першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
зазначене рішення скасувати в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про стягнення пені у розмірі 134984,08 грн.
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги у даній частині задовольнити. В
іншій частині рішення залишити без
змін. Судові витрати покласти на
відповідача.

В апеляційній скарзі позивач зазначає,
що оскаржуване рішення винесене з
порушенням норм матеріального права, а
саме ст. 233 ГК України, ст. ст. 224, 258,
549-551,625 ЦК України та процесуального
права, а саме ст. ст. 43, 83 ГПК України та
без дослідження усіх істотних обставин
справи, а тому в цій частині підлягає
скасуванню.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 13.10.2014 р.
апеляційну скаргу позивача було
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 17.11.2014 р., запропоновано
надати суду апеляційної інстанції
відповідачу - відзив на апеляційну
скаргу з посиланням на відповідні
норми чинного законодавства в
обґрунтування своєї позиції по справі
та докази на підтвердження своїх
заперечень, а позивачу - письмові
пояснення з посиланням на відповідні
норми чинного законодавства в
обґрунтування своєї позиції по справі
та докази на підтвердження фактів,
викладених в апеляційній скарзі.

07.11.2014 р. за вх. № 10138 відповідачем було
надано відзив на апеляційну скаргу, в
якому проти апеляційної скарги
позивача заперечує, просить її
залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення суду - без змін,
посилаючись на те, що судом першої
інстанції повно та всебічно досліджені
усі фактичні обставини справи, яким
надана належна правова оцінка.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені у апеляційній скарзі доводи
сторони, заслухавши у судовому
засіданні пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга позивача підлягає
задоволенню, а зазначене рішення
господарського суду Запорізької
області підлягає частковому
скасуванню, виходячи з наступного.

Зменшуючи розмір заявленої до
стягнення пені, господарський суд
першої інстанції виходив із того, що,
позивач не надав суду належних доказів
того, що порушення строків розрахунків
за поставлений газ призвело до
виникнення у ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» збитків в сумі заявленої до
стягнення пені - 164984,08 грн. Натомість,
відповідач надав ряд довідок, що
свідчать про скрутний фінансовий стан
підприємства, наявність значної
дебіторської заборгованості, тощо.
Виходячи з оцінки обставин справи,
специфіки виробництва теплової
енергії, відсутності можливості
відключати боржників (зокрема
населення) від теплопостачання та
стягнення з них штрафних санкцій,
непомірно великого розміру штрафних
санкцій наслідкам порушення
господарського зобов'язання, та
враховуючи те, що відповідач хоч і з
запізненням, але заборгованість
погасив в повному обсязі, суд першої
інстанції вважав за можливе
скористатись наданим ч. 3 ГПК України
правом та зменшити розмір нарахованої
позивачем пені до 30000,00 грн., з чим не
погоджується колегія суддів
апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
18.12.2012 року між публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»
(Продавець) та комунальним
підприємством «Дніпрорудненські
теплові мережі» (Покупець) був
укладений договір №13/2239-ТЕ-13
купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до п.1.1 договору позивач
зобов'язався поставити відповідачеві
імпортований природний газ, виключно
для вироблення теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх регіональними
осередками (крім обсягів, що
використовуються для
виробничо-комерційної діяльності).
Відповідач, в свою чергу, зобов'язався
прийняти та оплачувати газ на умовах
цього договору.

Як свідчать матеріали справи, на
виконання п. 1.1 договору позивач
поставив протягом січня - грудня 2013
року, а відповідач прийняв природний
газ на загальну суму 8092137,71 грн., що
підтверджуються актами приймання -
передачі природного газу та
відповідачем не заперечується.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
належним чином не виконав, розрахунки
за поставлений природний газ
проведені, але з порушенням н. 6.1
Договору.

За порушення строків виконання
грошових зобов'язань позивач нарахував
та заявив до стягнення з відповідача
35615,43 грн. 3% річних та 18148,95 грн.
інфляційних втрат.

З урахуванням фактичних обставин
справи та положень ст. ст. 509, 525, 530, 692 ЦК
України та ст. 193 ГК України, приймаючи
до уваги встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
основного грошового зобов'язання,
колегія суддів дійшла висновку про
обґрунтованість позовної вимоги про
стягнення з відповідача 35615,43 грн. 3%
річних та 18148,95 грн. інфляційних втрат.
Перевіркою наданих позивачем
розрахунків встановлено, що вони
здійснені у відповідності до вимог
чинного законодавства (ст. 625 ЦК
України) та фактичних обставин справи.

Крім того, п. 7.2 договору передбачено, що
у разі невиконання покупцем умов
пункту 6.1 він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості, пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

За порушення строків оплати позивачем
нарахована та заявлена до стягнення
пеня в сумі 164984,08 грн. за період з
14.02.2013р. по 21.03.2013р., яка на думку колегії
суддів апеляційної інстанції повинна
бути задоволена у повному обсязі,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 230 ГК України,
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити штрафні санкції
у разі неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що пенею є неустойка, яка
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

За несвоєчасне виконання умов спірного
договору НАК «Нафтогаз України» в
порядку статті 549 Цивільного кодексу
України та п. 7.2 договору нарахувала
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 ГПК України
передбачено право господарського суду
на зменшення у виняткових випадках
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

В постанові Пленуму Вищого
господарського суду зазначено, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного
виконання або невиконання
зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Проте, матеріали справи не містять
належних доказів наданих відповідачем,
які б спростовували позовні вимоги або
звільняли останнього від цивільної
відповідальності, не наведено й
винятковості обставин, які б надавали
відповідачу право на зменшення розміру
штрафу.

Господарський суд першої інстанції при
вирішенні питання щодо зменшення пені
повинен був об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, причини неналежного
виконання або невиконання
зобов'язання, невідповідності розміру
пені наслідкам порушення.

У відповідності до ст. 42 ГК України,
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Отже, здійснюючи підприємницьку
діяльність, відповідач повинен
самостійно нести всі ризики: як щодо
дотримання норм чинного законодавства
України, так і щодо належного виконання
добровільно взятих на себе договірних
зобов'язань, а також самостійно нести
юридичну відповідальність за допущені
у своїй діяльності правопорушення.
Укладаючи договір на поставку
природного газу відповідач
усвідомлював всі ризики та свідомо, з
доброї волі погодився на умови
поставки, в тому числі і щодо
нарахування пені.

Підставою зменшення розміру пені
відповідач зазначає тяжкий фінансовий
стан.

Статтею 219 ГК України перераховано
підстави для зменшення розміру
відповідальності або звільнення від
відповідальності, а саме - якщо
правопорушенню сприяли неправомірні
дії (бездіяльність) другої сторони
зобов'язання.

Господарський кодекс України у
імперативному порядку встановлює, що
учасник господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами (ч.1 ст.229 ГК
України). Тобто боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язання за
будь-яких обставин.

Отже, аналіз законодавства надає чітке
роз'яснення щодо підстав застосування
звільнення від відповідальності за
зобов'язанням або зменшення його
розміру і окремо вказує на
неприпустимість застосування такої
підстави як відсутність коштів та
тяжкий фінансовий стан.

Разом з цим, слід зазначити, що сторони
визначили вид забезпечення виконання
зобов'язання (пеня) пунктом договору 7.2,
та вже заздалегідь визначили розмір
неустойки за неналежне виконання
зобов'язання, а тому колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
неправомірно зменшено розмір пені.

В зв'язку з вищенаведеним, колегія
суддів апеляційної інстанції не
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо зменшення розміру
штрафних санкції з посилання на ст. 83
ГПК України, виходячи з наступного.

Предметом позову є стягнення пені за
неналежне виконання відповідачем
договірних зобов'язань за договором
від № 13/2239-ТЕ-13 від 18.12.2012 р., укладеного
між позивачем і відповідачем, а, отже,
до спірних правовідносин підлягають
застосуванню норми Цивільного кодексу
України, Господарського кодексу
України та інших законодавчих актів,
які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Стаття 551 Цивільного кодексу України,
яка кореспондується з положеннями ст.
233 Господарського кодексу України,
передбачає, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Крім того, ст. 233 Господарського кодексу
встановлено, що при цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Проте, матеріали справи не містять
належних доказів наданих відповідачем,
які б спростовували позовні вимоги або
звільняли останнього від цивільної
відповідальності, не наведено й
винятковості обставин, які б надавали
відповідачу право на зменшення розміру
штрафу.

Господарським судом встановлено,
матеріалами справи підтверджено і
відповідачем не заперечується факт
порушення строків виконання
зобов'язань.

Крім того, відповідачем не подано
доказів винятковості даного випадку,
причин невиконання зобов'язання з
оплати товару, негайного добровільного
усунення порушення.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем було порушено строк
оплати поставленого позивачем
природного газу.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що позивачем було доведено, що у
відповідача дійсно існує прострочення
по оплаті перед позивачем, у зв'язку з
чим останнім, було обґрунтовано
заявлено до стягнення з відповідача
пеню у розмірі 164984,08 грн.

Господарський суд першої інстанції в
порушення вищезазначених приписів
необґрунтовано зменшив розмір пені та
не вказав обставин, що дозволили йому
застосувати ч. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України.

Крім того, колегія суддів апеляційної
інстанції відзначає, що господарський
суд першої інстанції повинен був
об'єктивно оцінити, чи був даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язання
та невідповідності розміру штрафу
наслідкам порушення.

Зазначені обставини не були враховані
господарським судом першої інстанції,
що призвело до помилкових висновків
про зменшення розміру штрафних
санкцій.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що суд першої інстанції неповно
з'ясував істотні обставини справи та не
забезпечив повного та всебічного
розгляду справи, в зв'язку з чим
апеляційна скарга позивача підлягає
задоволенню, а рішення господарського
суду Запорізької області частковому
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 1 ч.
1 ст. 104, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ на рішення господарського суду
Запорізької області від 09.09.2014 р. у
справі № 908/3104/14 задовольнити.

Рішення господарського суду
Запорізької області від 09.09.2014 р. у
справі № 908/3104/14 скасувати частково: в
частині відмови в стягненні пені 134984,08
грн. та в цій частині прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Стягнути з комунального підприємства
«Дніпрорудненські теплові мережі»
(вул. Комсомольська, буд. 11, м.
Дніпрорудне, Василівський район,
Запорізька область, 71630, ) на користь публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (вул. Б.Хмельницького, буд. 6,
м. Київ, Київська область, 01001; ) пеню в сумі 134984,08 грн. та
2699,68 грн. судового збору.

В іншій частині рішення господарського
суду Запорізької області від 09.09.2014 р. у
справі № 908/3104/14 залишити без змін.

Стягнути з комунального підприємства
«Дніпрорудненські теплові мережі»
(вул. Комсомольська, буд. 11, м.
Дніпрорудне, Василівський район,
Запорізька область, 71630, ) на користь публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (вул. Б.Хмельницького, буд. 6,
м. Київ, Київська область, 01001; ) 1349,90 грн. судового збору за
подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду
Запорізької області видати відповідні
накази.

Повний текст постанови складено 21.11.2014
року

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Гончар Т. В.

Суддя
Гребенюк Н. В.