ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року Справа № 922/4428/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Добролюбової
Т.В.суддівГоголь Т.Г. (доповідач), Швеця
В.О.розглянувши у відкритому судовому
засіданні за участю представників
сторін: позивача: Хмиров Е.О. - дов. від
27.12.14, відповідача: не з'явились,
повідомлені належно, третьої особи:
ОСОБА_5 - дов. від 19.05.14,касаційну
скаргуПриватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Еталон"
на постановуКиївського апеляційного
господарського судувід18.09.14у
справі№922/4428/13 Господарського суду
міста Києваза позовомПублічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Надра"доЗакритого акціонерного
товариства "Страхова компанія "Еталон"
в особі Управління страхування по
Харківській областітретя
особаОСОБА_6провизнання події
страховим випадком та стягнення 658813
грн.

Розпорядженням Секретаря другої
судової палати Вищого господарського
суду України від 04.11.14 для розгляду
касаційної скарги у цій справі
призначено колегію суддів у складі:
Добролюбової Т.В. - головуючого, Гоголь
Т.Г., Швеця В.О.

У судовому засіданні 06.11.14
оголошувалася перерва до 13.11.14.

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк "Надра" звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом (з урахуванням змін) до
Закритого акціонерного товариства
"Страхова компанія "Еталон" в особі
Управління страхування по Харківській
області про: 1) визнання страховим
випадком події, яка відбулася 17.08.09, а
саме: надання другої групи
інвалідності ОСОБА_6, на підставі
договору страхування №62-10015156, із
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі; 2)
стягнення з відповідача 574630 грн.
страхового відшкодування, 87171,37 грн.
пені, 71647,70 грн. - 3% річних, 97112, 47 грн. -
інфляційних втрат. Позивач посилався
на те, що відповідач, як страховик, не
визнає події, котра сталася зі
страхувальником, страховим випадком,
та безпідставно відмовляє у виплаті
страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 19.06.14 (суддя Бондаренко Г.П.)
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано страховим випадком за
договором страхування №62-10015156
комплексного страхування громадян за
Програмою "Рідна оселя" від 07.03.08 - подію,
яка відбулася 17.08.09, а саме: надання
другої групи інвалідності ОСОБА_6, із
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 574630 грн. страхового
відшкодування, 71647,70 грн. - 3 % річних,
97112,47 грн. інфляційних втрат. В решті
позову відмовлено. Місцевий
господарський суд дійшов висновку про
настання страхового випадку та визнав
необґрунтованою відмову відповідача у
виплаті страхового відшкодування
вигодонабувачеві. Водночас суд, з
огляду на приписи статей 257, 268
Цивільного кодексу України, дійшов
висновку про відсутність підстав для
застосування строку позовної давності
до заявлених вимог. Відмовляючи у
стягненні з відповідача пені, суд
виходив з приписів пункту 6 статті 232
Господарського кодексу України, яким
обмежено нарахування штрафних санкцій
шестимісячним терміном від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Постановою Київського
апеляційного господарського суду від
18.09.14 (судді: Куксов В.В., Авдеєв П.В.,
Яковлєв М.Л.) перевірене рішення
місцевого господарського суду
залишено без змін з тих же підстав.

До Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою
звернулося Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія "Еталон",
яке просить рішення та постанову у
справі скасувати та відмовити у позові
повністю. Обґрунтовуючи свої вимоги,
товариство наголошує на порушенні
судами приписів статей 268, 629, 979, 991
Цивільного кодексу України, статей 8, 26
Закону України "Про страхування".
Скаржник зазначає про те, що
страхувальник не повідомив страховика
про настання нещасного/страхового
випадку в порядку і строки, обумовлені
договором страхування, та не надав
документів, котрі підтверджують
настання страхового випадку, а саме:
акта про нещасний випадок форми НТ,
довідки компетентних органів про
причину встановлення інвалідності, що
є підставою для відмови у виплаті
страхового відшкодування. Товариство
вважає, що подія, яка сталася із
застрахованою особою - отримання нею
травми, не є нещасним випадком; що ІІ
група інвалідності встановлена
застрахованій особі не первинною. Крім
того, на думку скаржника, відмова судів
у застосуванні строку позовної
давності необґрунтована, оскільки
позивач є вигодонабувачем за спірним
договором страхування, а тому на нього
не поширюються приписи статті 268
Цивільного кодексу України; що
позивачеві було відомо про порушення
його права ще 23.11.09 (лист позивача від
цієї ж дати №1949), отже строк позовної
давності, встановлений статтею 257
Цивільного кодексу України сплив.

Від позивача відзиву на касаційну
скаргу судом не отримано.

Від третьої особи надійшов відзив
на касаційну скаргу, в якому вона
просить залишити без змін судові акти у
справі, а касаційну скаргу - без
задоволення.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г.,
пояснення представника позивача і
третьої особи, переглянувши матеріали
справи та доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судами приписів чинного законодавства,
відзначає наступне.

Як убачається з матеріалів
справи, предметом даного судового
розгляду є вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Надра" заявлені до Закритого
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Еталон" в особі Управління
страхування по Харківській області
про: визнання страховим випадком події,
яка відбулася 17.08.09, а саме: надання
другої групи інвалідності ОСОБА_6, на
підставі договору страхування №62-10015156
від 07.03.09, із настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі;
та стягнення з відповідача 574630 грн.
страхового відшкодування, 87171,37 грн.
пені, 71647,70 грн. - 3% річних, 97112, 47 грн. -
інфляційних втрат. Ухвалюючи судові
акти у справі, господарський суд першої
інстанції, з яким погодився і
апеляційний господарський суд, дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення цих вимог. При
цьому суди виходили з настання
страхового випадку внаслідок чого у
страховика виникає обов'язок здійснити
виплату страхового відшкодування
вигодонабувачеві. Також суди дійшли
висновку про відсутність підстав для
застосування строку позовної давності
до заявлених вимог. Втім, такі висновки
судів визнаються передчасними через не
з'ясування усіх обставини, що мають
значення для справи. Згідно з приписами
статі 509 Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Відповідно до статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини. За договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору (стаття
979 Цивільного кодексу України).
Відповідно до приписів частини 2 статті
985 цього ж Кодексу страхувальник має
право при укладенні договору
страхування призначити фізичну або
юридичну особу для одержання страхової
виплати (вигодонабувача), а також
замінювати її до настання страхового
випадку, якщо інше не встановлено
договором страхування. Пунктом 5
частини 1 статі 989 Цивільного кодексу
України унормовано, що страхувальник
зобов'язаний повідомити страховика про
настання страхового випадку у строк,
встановлений договором. У разі
настання страхового випадку страховик
зобов'язаний здійснити страхову
виплату у строк, встановлений
договором (стаття 988 названого Кодексу).
Аналогічні положення міститься в
статтях 16, 20, 21 Закону України "Про
страхування". Підстави для відмови
страховика у здійсненні страхового
відшкодування унормовані приписами
статті 991 Цивільного кодексу України,
статті 26 Закону України "Про
страхування". Главою 19 Цивільного
кодексу України унормований
цивільно-правовий інститут строків
позовної давності. Позовна давність -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу
(стаття 256 Цивільного кодексу України).
Відповідно до приписів статі 257 цього ж
Кодексу загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(стаття 261 Цивільного кодексу України).
Згідно з приписами статі 267 названого
Кодексу позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту. Статтею 268 Цивільного кодексу
України унормовано вимоги, на які
позовна давність не поширюються.
Зокрема, за приписами пункту 5 частини 1
цієї норми позовна давність не
поширюється на вимогу страхувальника
(застрахованої особи) до страховика про
здійснення страхової виплати
(страхового відшкодування). Законом
можуть бути встановлені також інші
вимоги, на які не поширюється позовна
давність (частина 2 статті 268 Цивільного
кодексу України). Зазначена норма та
спеціальний закон не робить винятку
про непоширення позовної давності щодо
вигодонабувача. Статтею 43
Господарського процесуального кодексу
України унормовано, що господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Як установили
господарські суди, з підтвердженням
матеріалами справи, відповідач до
ухвалення судом рішення подав заяву
про застосування строків позовної
давності до заявлених вимог. Як вже
зазначалося, суди дійшли висновку про
відсутність підстав для задоволення
цієї заяви. Проте, розглядаючи спір,
господарські суди не з'ясували усіх
обставин справи, з наданням оцінки усім
зібраним у справі доказам та доводам
сторін, що є суттєвим для правильного
вирішення даного спору. Так,
господарські суди першої і апеляційної
інстанцій, при ухваленні судових
рішень, не дослідили у повному обсязі
доводи відповідача про те, що на момент
звернення з позовом (22.10.13) строк
позовної давності сплив; що позивачу,
як вигодонабувачу, ще 23.11.09 було відомо
про відмову страховика у виплаті
страхового відшкодування за договором
№62-10015156 від 07.03.08, і це (як зазначав
відповідач) підтверджується листом
самого позивача №01-02-1234 від 26.11.09 (34 а.с.
ІІІ т.с.), котрий судами не оцінювався. В
свою чергу, позивач упродовж розгляду
спору посилався на те, що строк
позовної давності ним не пропущений.
Проте, зазначені доводи, як того
вимагають приписи статті 43
Господарського процесуального кодексу
України, оцінені не були. Крім того,
колегія суддів зазначає, що оскільки
позивач за умовами договору №62-10015156
від 07.03.08 є вигодонабувачем, який має
першочергове право на отримання
страхового відшкодування, а не
страхувальником (застрахованою
особою), то до правовідносин між
вигодонабувачем та страховиком
застосовується загальна позовна
давність тривалістю у три роки, що
унеможливлює висновок судів про
зворотнє та свідчить про відсутність
підстав для застосування приписів
статті 268 Цивільного кодексу України до
спірних правовідносин. За приписами
статті 84 Господарського
процесуального кодексу України
рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі. Рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
вирішення спору. Судові акти у справі
наведеним вимогам не відповідають.
Оскільки передбачені процесуальним
законом межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
матеріалів справи на новий розгляд до
Господарського суду міста Києва.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського
апеляційного господарського суду від
18.09.14 у справі №922/4428/13 та рішення
Господарського суду міста Києва від
19.06.14 скасувати. Справу скерувати на
новий розгляд до Господарського суду
міста Києва.

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Еталон" задовольнити
частково.

Головуючий, суддя
Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

В.Швець