ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2014 р.
Справа № 911/4643/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лилака Т.Д., розглянувши
справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техменджмент»,
м. Київ, до Дочірнього
підприємства «Фуршет Центр», Київська
обл., м. Ірпіньпро стягнення
511 053,41 грн.,за участю представників:

позивача:Шавгулідзе В.В., довіреність №
б/н від 02.10.2014 року;відповідача:Тавлуй
А.В., довіреність №б/н від 12.06.2014 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Техменджмент»
(позивач) звернулося до господарського
суду Київської області з позовом до
Дочірнього підприємства «Фуршет
Центр» (відповідач) про стягнення 511
053,41 грн. заборгованості, у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором
безпроцентної позики №2 (поворотної
фінансової допомоги) від 01.04.2014 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 30.10.2014 року порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 13.11.2014 року.

12.11.2014 року через канцелярію
господарського суду Київської області
від відповідача надійшов відзив на
позовну заяву від 12.11.2014 року, в якому
відповідач визнав позовні вимоги в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні дані, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2014 року між Дочірнім підприємством
«Фуршет Центр» (далі - позичальник) та
року Товариством з обмеженою
відповідальністю «Техменджмент» (далі
- позикодавець) було укладено договір
безпроцентної позики №2 (поворотної
фінансової допомоги), за умовами якого
позикодавець передав у власність
позичальнику грошові кошти в розмірі,
установленому договором, а позичальник
зобов'язується повернути їх
позикодавцю.

Відповідно до п. 2.1. договору, сума
позики за договором становить 6 800 000,00
грн.

Згідно п. 4.1. договору, позикодавець
надає позичальнику позику у розмірі 6
800 000,00 грн. до 30.06.2014 року.

Відповідно до п. 4.2. договору, з
урахуванням внесених змін згідно
Додаткової угоди №1 до договору
безпроцентної позики №2 (поворотної
фінансової допомоги) від 01 квітня 2014
року, повернення позики позичальником
здійснюється частинами в наступному
порядку: - до 20.09.2014 року - 511 053,41 грн., -
до 20.12.2014 року - 3 144 473,29 грн., - до 31.03.2015
року - 3 144 473,30 грн.

Цей договір набуває чинності з моменту
зарахування суми позики вказаної в п.
2.1. договору на поточний рахунок
позичальника та діє до 31.03.2015 року
включно (п. 7.1. договору).

Суд встановив, що позивач свої
зобов'язання за договором
безпроцентної позики №2 (поворотної
фінансової допомоги) від 01.04.2014 року
виконав належним чином, на виконання
договору, перерахував 26.06.2014 року на
рахунок відповідача 6 800 000,00 грн. в
якості суми позики, що підтверджується
банківською випискою.

Проте, відповідач заборгованість за
позикою не погасив, що підтверджується
банківською випискою, внаслідок чого
заборгованість останнього перед
позивачем за договором безпроцентної
позики №2 (поворотної фінансової
допомоги) від 01.04.2014 року станом на
момент судового розгляду справи
складає 511 053,41 грн.

21.09.2014 року позивач, в порядку ч. 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, звернувся
до відповідача з досудовою вимогою
№б/н від 21.09.2014 року, в якій просив
останнього погасити заборгованість за
договором.

Відповідач у судовому засіданні 13.11.2014
року визнав позов в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 ГПК України у
разі визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав та
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Визнання відповідачем позову не
порушує прав третіх осіб і не
суперечить законодавству.

Частиною першою ст. 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (п. 1 ч. 2 ст. 175
Господарського кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства (ст. 530
Цивільного кодексу України).

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Враховуючи те, що борг відповідача
перед позивачем на час прийняття
судового рішення не погашено, розмір
вказаного боргу відповідає фактичним
обставинам справи, вимоги позивача про
стягнення з відповідача 511 053,41 грн.
боргу є обґрунтованими,
підтверджуються наявними в матеріалах
справи доказами і відповідно
підлягають задоволенню.

Судовий збір у розмірі 10 221,07 грн.
відповідно до положень статті 49 ГПК
України підлягає стягненню з
відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 78 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства
«Фуршет Центр» (08205, Київська обл.,
м. Ірпінь, вул. Ленінградська, 6А, код
37910513) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техменеджмент» (02090,
м. Київ, вул. Сосюри, 6, код 38871601) 511 053
(п'ятсот одинадцять тисяч п'ятдесят три)
грн. 41 коп. боргу, 10 221 (десять тисяч
двісті двадцять одну) грн. 07 коп.
судового збору.

Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 18.11.2014 р.

Суддя
Т.Д. Лилак