ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.Справа №
916/2793/14Одеський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: Сидоренко М.В., Таран С.В.

при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:

від позивача - Кучеренко М.І., Мившук С.Г.
- головний бухгалтер

від відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства
„Болградський виноробний завод"

на рішення господарського суду
Одеської області від 23.09.2014р.

у справі № 916/2793/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства „Болградський виноробний
завод"

до відповідача фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3

про стягнення 41298,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ „Болградський виноробний завод"
звернулося до господарського суду
Одеської області з позовними вимогами
до ФОП ОСОБА_3 про стягнення
безпідставно отриманих грошових
коштів - 40000грн., процентів за
користування коштами - 1298,63грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
28.05.2013р. товариство помилково
перерахувало на р/р ФОП ОСОБА_3 грошові
кошти із призначенням платежу „за т.м.ц
згідно рахунку №13 від 16.05.2013р.". Між тим,
рахунок відповідач не надав, майно за
цим рахунком отримано не було.
Направлена 27.05.2014р. відповідачу
претензія №173/2 від 26.05.2014р. про
повернення безпідставно отриманих
коштів з терміном виконання до 01.06.2014р.
залишена без відповіді і задоволення,
що і стало підставою для звернення до
суду з даним позовом з посиланням на
ст.. 1212 ЦК України, 625 ЦК України.

В поясненнях на позовну заяву ФОП
ОСОБА_3 вказав, що ПрАТ Болградський
виноробний завод" здійснювало у нього
закупівлю будівельних та
господарських матеріалів, які
отримувало без оформлення будь яких
документів - довіреностей тощо. Оплата
здійснювалася за фактом отпуску шляхом
перерахування коштів на його р/р. На
дату подачі позову товариство мало
заборгованість перед підприємцем до
16000грн., яка була перерахована на його
р/р. Оплата позивачем заборгованості
спростовує наявність боргу у
відповідача перед позивачем.
Аналогічні пояснення були надані від
імені представників ПрАТ
„Болградський виноробний завод":
касира ОСОБА_5, бухгалтера ОСОБА_6 та
головного бухгалтера ОСОБА_4, які
підтвердили наявність між сторонами
правовідносин з поставки відповідачем
товару позивачу.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 23.09.2014р. (суддя Петров В.С.) в
задоволенні позову ПрАТ „Болградський
виноробний завод" до ФОП ОСОБА_3 про
стягнення 41298,63грн. - відмовлено.

Судове рішення мотивоване відсутністю
у відповідача обов'язку повернення
отриманої від позивача суми коштів за
ТМЦ. Між сторонами існували
господарські відносини з поставки
товарів, в межах яких відповідачем
поставлялися позивачу певні товари, а
останній здійснював оплату цих
товарів. Відповідач за усною
домовленістю виставив позивачу
рахунок №13 від 16.05.2013р. на суму 40000грн.,
здійснив поставку будівельних
матеріалів згідно накладної №63 від
28.05.2013р., в свою чергу, позивачем 28.05.2013р.
здійснена оплата рахунку №13 в зв'язку з
поставкою ТМЦ. Факт підписання
накладної №63 головним бухгалтером
товариства ОСОБА_4 підтверджено
останньою в судовому засіданні, як
підтверджено і факт отримання
позивачем від відповідача ТМЦ за
накладною №63 від 28.05.2013р.

Також суд визнав невірним здійснений
позивачем розрахунок нарахування
процентів як 3% річних.

В апеляційній скарзі не погоджуючись з
висновками суду, ПрАТ „Болградський
виноробний завод" просить рішення
господарського суду Одеської області
від 23.09.2014р. - скасувати, прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Доводи скаржника ґрунтуються на
допущених судом порушеннях вимог
матеріального та процесуального права.

Позивач вважає, що накладна №63 від
28.05.2013р. за своєю природою є документом,
що підтверджує прийом-передачу товару
і не може містити усіх умов, які є
істотними для договору поставки, а
такий не укладався. Головний бухгалтер
ОСОБА_4 підписала цю накладну без
відповідної довіреності позивача,
тобто, не мала достатнього обсягу
повноважень на такі дії. Довіреність
гр. ОСОБА_4 на одержання ТМЦ, вказаних в
накладній №63 від 28.05.2013р., позивач не
видавав, а отже ці ТМЦ не були отримані
та оприбутковані в бухгалтерському
обліку. Крім того, ця накладна була
підписана гр. ОСОБА_4 не після
здійснення господарської операції, а
після того, як господарський суд
зобов'язав відповідача надати копії
накладних із підписом отримувача, що є
порушенням чинного законодавства.

Перевіривши повноту встановлення
господарським судом обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
заслухавши представників сторін,
судова колегія дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
апеляційної скарги з урахуванням
такого.

Місцевим господарським судом
встановлено, що:

- 28.05.2013 року ПрАТ „Болградський
виноробний завод" було перераховано на
користь ФОП ОСОБА_3 грошові кошти в
розмірі 40000,00 грн. із призначенням
платежу „за тмц. згідно рахунку № 13 від
16.05.2013 року", що підтверджується
випискою по рахунку 01 за 28.05.2013
року. Факт отримання коштів з боку
відповідача останнім підтверджено та
не оспорюється;

- позивач стверджує, що ніякого
рахунку відповідач не надавав, майно
за рахунком №13 отримано не було, а тому,
відповідач набув перераховані йому
кошти без достатньої правової
підстави;

- сторонами визнано, що між ними
існували господарські відносини з
поставки товарів, в межах яких
відповідач поставляв позивачу певні
товари, а останній здійснював оплату за
них;

- між сторонами було укладено
договір у формі накладної №63 від
28.05.2013р., адже сторонами була досягнута
згода стосовно усіх істотних умов
договору, зокрема, визначені предмет і
ціна договору;

- головний бухгалтер ОСОБА_4
підтвердила факт отримання ТМЦ від
відповідача за накладною №63 від
28.05.2013р. та підписала її в судовому
засіданні;

- ОСОБА_4 займала посаду головного
бухгалтера та була наділена правом
підпису на зазначеній накладній;

- з огляду на наявність виконання
між сторонами правочину з поставки ТМЦ,
відповідачем набуто спірну суму коштів
за наявності правової підстави,
оскільки останні були перераховані
позивачем в якості оплати за
поставлені ТМЦ;

- заявлені позивачем вимоги про
стягнення зайво отриманих коштів за
своєю суттю є фактично вимогами про
повернення виконаного стороною згідно
ст. 1212 ЦК України;

- в зв'язку з відсутністю у
відповідача обов'язку з повернення
отриманої від позивача суми коштів за
ТМЦ, є безпідставним нарахування
позивачем згідно з ч.2 ст. 1214 ЦК України
процентів за користування коштами в
сумі 1298,63 грн., виходячи з положень ч.2
ст. 625 ЦК України; позивачем здійснено
невірний розрахунок вказаних
процентів як 3% річних - розмір
процентів за користування чужими
грошовими коштами встановлюється
договором, законом або іншим актом
цивільного законодавства.

Предметом позовних вимог є стягнення з
відповідача коштів, помилково
перерахованих, оскільки правова
підстава для їх отримання відповідачем
відсутня (ст. 1212 ЦК України), що означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
ст. 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна і які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов:

А) набуття або збереження майна;

Б) набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи;

В) відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адміністративного акту, правочину або
інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК
України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язання із набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають:

1) набуття або збереження майна
однією особою (набувачем) за рахунок
іншої (потерпілою);

2) шкода у вигляді зменшення або не
збільшення майна в іншої особи
(потерпілого);

3) Обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або відсутності
збільшення на стороні потерпілого;

4) Відсутність правової підстави
для вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України,
безпідставно набутим майном є майно,
набути або збережене нею у себе за
рахунок іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 11, ч.ч.1 та 2
ст. 509 ЦК України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. До підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
належать договори та інші правочини.
Зобов'язанням є право відношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони(кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утримання від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку, установлених ст.. 11 ЦК
України.

Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України, об'єктами
цивільних прав є, зокрема, речі, в тому
числі, гроші.

Під відсутністю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказівці закону,
або суперечить меті правовідношення і
його юридичному змісту. Тобто,
відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 205 ЦК України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних наслідків.

Відповідно до ст.. 208 ЦК України, в
письмовій формі повинні укладатися
правочини між юридичними особами,
правочини між фізичною та юридичною
особою, правочини фізичних осіб між
собою на суму, що перевищує у 20 раз і
більше разів розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян.

У випадку, коли такий правочин
вчиняється в момент виконання, то він
може бути здійснений в усній формі.

Господарський суд, з посиланням на ст.
181, 184 ГК України, ст.. 639 ЦК України
дійшов висновку про фактичне укладення
сторонами договору поставки товару у
формі накладної №63 від 28.05.2013р. (2), адже
сторонами була досягнута згода
стосовно усіх істотних умов договору,
зокрема, визначені предмет і ціна
товару.

Ст. 639 ЦК України встановлено загальне
правило, згідно з яким якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому обумовленої
форми, навіть у випадках, коли законом
ця форма для даного виду договорів не
вимагалася. Але у випадку обміну
сторонами документами (листи,
телеграми, накладні тощо) визначальним
є наявність на документі (документах)
підпису сторін.

Накладна №63 від 28.05.2013р. містить підпис
ОСОБА_3 та головного бухгалтера ОСОБА_4,
що було підтверджено останньою в суді
першої і апеляційної інстанції.

ОСОБА_4 займала посаду головного
бухгалтера, мала право підпису на
зазначеній накладній. Та обставина, що
за цією накладною не було
оприбутковано ТМЦ, як зазначає позивач,
не свідчить про нездійснення
відповідачем поставки ТМЦ на спірну
суму. Докази здійснення позивачем
заходів з приводу встановлення
відсутності на підприємстві
поставлених по накладній №63 ТМЦ
позивачем до суду не надано, як і не
надано доказів притягнення до
відповідальності відповідних осіб.

Господарським судом підставно вказано,
що заявлені позивачем вимоги про
стягнення зайво отриманих коштів за
своєю суттю є фактично вимогами про
повернення виконаного стороною, тоді
як відповідачем було набуто спірну
суму коштів за наявності правової
підстави, оскільки останні були
перераховані позивачем в якості оплати
за поставлені ТМЦ.

Вказані обставини виключають
можливість накладення на відповідача
обов'язку щодо повернення вказаних
коштів.

Враховуючи, що доказів помилкового або
безпідставного перерахування коштів в
розмірі 40000 грн. на р/р ОСОБА_3 позивач не
надав, господарський суд дійшов
правильного висновку про
безпідставність посилань позивача на
те, що оспорювана сума вважається
отриманою відповідачем безпідставно в
розумінні ст. 1212 ЦК України.

В даному випадку правовідносини сторін
регулюються нормами зобов'язального
права, які застосовуються до окремих
видів угод, а не ст. 1212 ЦК України, на яку
посилається позивач як на підставу
позовних вимог.

З урахуванням викладеного, рішення
господарського суду є таким, що
відповідає вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам
справи. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, в
зв'язку з чим підстав для зміни чи
скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105, ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу ПрАТ
„Болградський виноробний завод"
залишити без задоволення, рішення
господарського суду Одеської області
від 23.09.2014р. у справі № 916/2793/14 - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено
26.11.2014р.

Головуючий суддя
Величко Т.А.

Суддя
Сидоренко М.В.

Суддя
Таран С.В.