ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2014 р.
Справа №917/1844/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Бурінтехсервіс", 36009,
м. Полтава, пров. Заячий, 10 "А", кв. 60

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство передових технологій
"ЗОНД", 36014, м. Полтава, вул. Харчовиків, 27

про стягнення 344321,26 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники сторін 16.10.2014 р., 04.11.2014 р.
та 24.11.2014 р.:

від позивача: Романов Ю.Ю.

від відповідача: Козаченко Т.П.

У судових засіданнях 16.10.2014 р. та 04.11.2014
р. були оголошені перерви до 04.11.2014 р. та
24.11.2014 р. відповідно, згідно ст.77 ГПК
України для надання можливості
сторонам подати додаткові докази, про
що представники сторін були
повідомлені під розписки (арк.78, 85
справи).

У судовому засіданні 24.11.2014 р. оголошено
вступну і резолютивну частини рішення
та повідомлено дату складання повного
тексту рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення 344321,26 грн. боргу
згідно договору на надання сервісних
послуг № 70/12 від 15.10.2012 року, з яких 315803,77
грн. основного боргу, 24649,51 пені та 3867,51
грн. - 3% річних.

Представник позивача на задоволенні
позовних вимог наполягає з мотивів,
зазначених у позовній заяві та 18.09.2014 р.
надав суду заяву про уточнення
позовних вимог (а.с. - 64), в якій
зазначено, що позивачем при поданні
заяви допущено технічну описку в
наслідок якої в позовній заяві
неправильно зазначено розмір пені, а
саме: 24649,51 грн. замість правильного -
24649,98 грн. та просить вважати правильним
заявлений до стягнення розмір пені у
сумі 24649,98 грн. Загальна ціна позову при
цьому не змінюється. Суд приймає до
уваги дану заяву при розгляді справи по
суті.

Крім того, позивач 16.10.2014 р. надав суду
заява про зменшення позовних вимог (а.с.
- 75-76), у якій повідомив про
зарахування зустрічних позовних вимог
в порядку ст. 601 ЦК України, якою позивач
зараховує 67000,00 грн. за договором №28/13 в
рахунок боргу перед ТОВ
«Бурінтехсервіс» за договором №70/12.
Позивач зазначає, оскільки сума
проведеного заліку на підставі заяви
ТОВ «НВППТ» «Зонд» в повному обсязі
погашає заявлений до стягнення розмір
пені, 3% річних та частково нарахований
розмір основного боргу, позивач вважає
за можливе застосувати положення ст. 534
ЦК України та задовольнити свої
грошові вимоги щодо стягнення
вказаного вище розміру пені та 3% річних
за рахунок проведеного взаємозаліку, а
також частково погасити основну суму
боргу. Враховуючи вищевикладене
позивач просить стягнути з відповідача
грошові кошти у розмірі 277321,26 грн. в
якості відшкодування боргу за
договором №70/12 від 15.10.2012 р.

Згідно ст.22 ГПК України, позивач має
право зменшити розмір позовних вимог.

Дана заява приймається судом до
розгляду, і позовні вимоги
розглядаються в новій редакції. Таким
чином, позивач просить стягнути з
відповідача 277321,26 грн. основного боргу
по вказаному договору №70/12 від 15.10.2012 р.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечує з
мотивів, наведених у відзиві на позовну
заяву (а.с. - 47-49), зокрема посилається на
те, що позивач неправомірно змінив
призначення платежу відповідача по
оплаті сум виконаних за договором
робіт та неправомірно застосував ст. 534
ЦК України, згідно якої було проведено
зарахування боргу, 3 % річних та пені.
Також відповідачем заявлено заяву про
застосування строку позовної давності
в частині стягнення пені. Дана заява
судом не розглядалася, оскільки
позивачем (в редакції заяви про
зменшення позовних вимог) вимога про
стягнення пені не заявлялася.

Ухвалою суду від 04.11.2014 р. продовжено
строк вирішення спору на п'ятнадцять
днів.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
дослідивши та оцінивши подані
сторонами докази, суд встановив:

15.10.2012 року між сторонами було укладено
Договір № 70/12 про надання сервісних
послуг з прокату комплекту обладнання
системи очищення бурової промивальної
рідини при проведенні робіт по
будівництву розвідувальної
свердловини №12 Краснозаярського ГКР
(далі -Договір, а.с. 20-24), згідно якого
відповідач (замовник) замовляє, а
підрядник (позивач) надає сервісні
послуги з прокату комплекту обладнання
системи очищення бурової промивальної
рідини при проведенні робіт по
будівництву розвідувальної
свердловини №12 Краснозаярського ГКР, з
залученням підрядником до
обслуговування обладнання власного
персоналу, з використанням підрядником
власних розхідних матеріалів, запасних
частин та комплектуючих до обладнання
у відповідності до умов цього договору,
при цьому Замовник зобов'язується
прийняти і оплатити виконані роботи
(надані послуги)(п.1.1 Договору).

Згідно п. 5.4 оплата виконаних робіт
(наданих послуг) проводиться шляхом
безготівкового перерахування грошових
коштів на поточний рахунок позивача
протягом 5-ти банківських днів з дати
підписання сторонами акту виконаних
робіт (наданих послуг) за відповідний
період.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що у
разі несвоєчасної оплати вартості
наданих послуг відповідач сплачує
позивачу пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від невчасно
сплаченої суми за кожний день затримки
у сплаті.

Термін дії цього договору
встановлюється з моменту його
підписання і до повного виконання
сторонами передбачених цим договором
обов'язків належним чином (п. 6.1
договору)

Так, як вказує позивач, на виконання
умов договору ним надані послуги
відповідачу на загальну суму 886200,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог
позивачем надано підписані сторонами
та скріплені їх печатками Акти
приймання-здачі виконаних робіт за
(а.с.27-36) та рахунки - фактури на
відповідну суму (а.с - 37-46).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач належним чином виконував
зобов'язання за вищезазначеним
Договором щодо надання послуг.
Відповідач відповідно до Актів
приймання-здачі виконаних робіт
послуги прийняв без зауважень, але не
оплатив їх у встановлені у Договорі
строки, у зв'язку з чим заборгованість
останнього на момент розгляду даної
справи, за даними позивача, складає 277
321,26 грн. ( в редакції заяви про
зменшення позовних вимог).

При винесенні рішення суд виходив з
наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами
(ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК
України, строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права та виконати
обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору про
надання послуг, за яким в силу ст. 901 ЦК
України, одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог , що
звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
встановлених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 ГК України
учасники господарських відносин, що
порушили майнові права або законні
інтереси інших суб'єктів, зобов'язані
поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм
претензії чи звернення до суду.

Як вбачається з позовної заяви та
наданих відповідачем копій платіжних
доручень (а.с.- 51-58) на загальну суму
668280,00 грн., відповідач в даних платіжних
дорученнях на оплату послуг вказував в
призначенні платежу номер
відповідного рахунка виставленого
позивачем чи номер та дату Акту. Однак,
позивач, посилаючись на приписи ст. 534
ЦК України кожен черговий платіж,
здійснений відповідачем, зараховує в
рахунок погашеної наявної на час його
здійснення заборгованості, з
урахуванням 3% річних та пені в порядку
визначеному ст. 534 ЦК України не беручи
до уваги визначеного в платіжних
дорученнях призначення платежу.

Згідно ст. 534 Цивільного кодексу
України у разі недостатності суми
проведеного платежу для виконання
грошового зобов'язання у повному
обсязі ця сума погашає вимоги
кредитора у такій черговості, якщо інше
не встановлено договором:

- у першу чергу відшкодовуються витрати
кредитора, пов'язані з одержанням
виконання;

- у другу чергу сплачуються проценти і
неустойка,

- у третю чергу сплачується основна
сума боргу.

Згідно листа Верховного суду України
від 01.07.2014 р. «Аналіз практики ст. 625 ЦК
України в Цивільному судочинстві» , при
застосуванні норм стосовно черговості
погашення вимог за грошовим
зобов'язанням у разі недостатності
суми проведеного платежу (ст. 534 ЦК)
судам необхідно виходити з того, що під
процентами, які погашаються раніше
основної суми боргу, розуміють
проценти за користування чужими
грошовими коштами, що підлягають
сплаті за грошовим зобов'язанням,
зокрема проценти за користування сумою
позики, кредиту тощо. Проценти,
передбачені ст. 625 ЦК за порушення
грошового зобов'язання, погашаються
після суми основного боргу.

Також, оскільки грошове зобов'язання
відповідача є складовою частиною
іншого зобов'язання, яке випливає із
договору надання послуг, воно випливає
із оплати наданих послуг, тому
проценти, пеня за несвоєчасну їх оплату
не підлягають зарахуванню в порядку
встановленому ст. 534 ЦК України, а
застосовуються у судовому порядку.
Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України №6/630 від 14.05.2007 р.

Крім того, пунктом 3.8. Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Національного банку
України від 21.01.2004 р. № 22 встановлено,
що реквізит "Призначення платежу"
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України. Відповідно до п.1.2 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України № 88 від 24.05.1995 p.,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704,
господарські операції відображаються
у бухгалтерському обліку методом їх
суцільного безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

За даних обставин, суд погоджується з
запереченнями відповідача викладеними
у відзиві на позовну заяву щодо того, що
позивач не мав права зарахувати
здійснені відповідачем проплати із
зазначенням призначенням платежу
"Згідно акту...", "Згідно рахунку" в
порядку черговості визначеному ст.534
ЦК України, а не в оплату основного
боргу. Також позивачем не надано
докази, які б підтверджували б
зарахування отриманих коштів у
черговості визначеною ст. 534 ЦК України.

Таким чином, суд, на підставі
матеріалів справи та поданих сторонами
доказів встановив, що позивачем згідно
договору № 70/12 від 15.10.2012 р. надані
послуги на загальну суму 886200,00 грн.
Відповідачем, згідно наданих платіжних
доручень (а.с. - 51-58) здійснено проплати
на загальну суму 668280,00 грн.

Таким чином на час звернення позивачем
із даним позовом, заборгованість
відповідача перед позивачем по
основному богу складала 217920,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується представниками сторін,
12.09.2014 р. (тобто, після порушення
провадження у справі) сторонами було
здійснено залік зустрічних однорідних
вимог на суму 67000,00 грн.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору (зокрема, сплата суми
боргу). Припинення провадження у справі
на підставі зазначеної норми ГПК
можливе у разі, якщо предмет спору
існував на момент виникнення
останнього та припинив існування в
процесі розгляду справи (п.4.4 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції").

У зв'язку з тим, що відповідач після
звернення до суду з позовом погасив
основну заборгованість за договором
№70/12 від 15.10.2012 р. на суму 67000,00 грн.
провадження у справі в цій частині
позовних вимог підлягає припиненню.

Судом здійснено перерахунок заявленої
до стягнення суми. За результатами
розрахунку суд дійшов висновку, що
позовні вимоги щодо стягнення
основного боргу в сумі 150920,00 грн. є
правомірними, обґрунтованими,
підтверджуються належними та
допустимими доказами (Договір про
надання послуг, Акти здачі-приймання
виконаних робіт, які містять всі
необхідні реквізити, передбачені ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", Акт звірки взаємних рахунків
станом на 06.11.2014 р. на суму 150920,00 грн.,
підписаний сторонами та скріплений їх
печатками, який відповідно до вимог
статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
приймається до уваги судом не лише в
якості доказу проведення та
відображення сторонами певних
господарських операцій, а й доказом на
підтвердження факту надання послуг
позивачем та наявності у відповідача
боргу в зазначеній сумі, докази
часткової оплати наданих послуг
(платіжні доручення, заява про
зарахування зустрічних однорідних
вимог) та підлягають задоволенню. В
іншій частині позовних вимог щодо
стягнення 9401,26 грн. основного боргу суд
відмовляє в задоволенні на підставі
вищевикладеного обґрунтування.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні
конституційні засади судочинства,
принцип верховенства права, виходячи з
фактичних обставин справи, з'ясування
природи дійсних правовідносин між
сторонами у даному спорі та чинного
законодавства України, яке повинно
застосовуватися до них при вирішенні
спору, господарський суд дійшов до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем,
підлягає відшкодуванню йому за рахунок
відповідача частково, пропорційно
розміру задоволених позовних вимог з
урахуванням приписів ст.49 ГПК України .

Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 7
Закону України від 08.07.2011р. № 3674-VІ "Про
судовий збір" повернення судового
збору здійснюється за ухвалою суду в
разі зменшення розміру позовних вимог
або внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку про повернення
позивачу з державного бюджету
сплаченої суми судового збору в
розмірі 2340,00 грн.

На підставі матеріалів справи та
керуючись статтями 32,33,43,49, п.1-1 ст.80, 82-85
ГПК України, п. 1 ч. ст. 7 Закону України
"Про судовий збір", суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство передових технологій
"ЗОНД" (36014, м. Полтава, вул. Харчовиків, 27,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
("Бурінтехсервіс", 36009, м. Полтава, пров.
Заячий, 10 "А", кв. 60, ) 150920,00
грн. основного боргу та 4358,41 грн.
судового збору.

3. Припинити провадження в частині
стягнення 67000,00 грн. основного боргу.

4. В іншій частині позову - відмовити.

5.Видати наказ після набрання рішенням
законної сили

6. Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю ("Бурінтехсервіс", 36009,
м. Полтава, пров. Заячий, 10 "А", кв. 60, ) зі спеціального фонду
Державного бюджету України 2340,00 грн.
судового збору сплаченого платіжним
дорученням №1326 від 03.09.2014 р. на суму 6886,43
грн. (оригінал в матер. справи, а.с - 10).

Повне рішення складено 26.11.2014р.

Суддя
Н.Г. Гетя