ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р.
Справа № 922/3538/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя
Барбашова С.В. , суддя Горбачова Л.П.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників сторін:

позивача - Замікули Б.С. (дов. № 326 від
18.08.2014р.), Тихоновець М.І. (дов. № 5 від
14.01.2014р.)

відповідача - Мілованова С.Б. (дов. №
105/01 від 30.09.2014р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Харківський проектний інститут", м.
Харків (вх. № 3079 Х/3-10)

на рішення господарського суду
Харківської області від 10 вересня 2014
року у справі № 922/3538/14

за позовом Приватного вищого
навчального закладу Харківського
Гуманітарного Університету "Народна
Українська Академія", м. Харків

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Харківський
проектний інститут", м. Харків

про визнання права користування
приміщеннями, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківського області від 10 вересня 2014
року по справі № 922/3538/14 (суддя Денисюк
Т.С.) позовні вимоги задоволені.

Визнано за Приватним вищим навчальним
закладом Харківським Гуманітарним
Університетом "Народна Українська
Академія" право користування
приміщеннями другого поверху та
скляним переходом (приміщення № ІV) в
будівлі, позначеної літ. "А-5", яка
знаходиться за адресою: м. Харків, вул.
Лермонтовська, 27.

Відповідач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Харківський
проектний інститут" з рішенням суду
першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
господарського суду Харківської
області від 10 вересня 2014 року
скасувати, прийняти нове рішення, яким
в задоволенні позовних вимог відмовити
в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач послався на те, що:
додаткові угоди б/н від 01.12.2011р. та № 3
від 01.03.2013р. до договору оренди № 36 від
01.02.1998р. підписані з боку ТОВ
«Харківський проектний інститут»
неуповноваженою особою; господарський
суд вийшов за межі договірних відносин,
встановивши, що додатковою угодою № 3
визначено поетапний викуп орендованих
приміщень, проте дана додаткова угода
таких юридичних фактів не містить, в
зв'язку з чим відповідач вважає його
права та законні інтереси порушеними;
судом при визнанні за позивачем права
користування приміщеннями другого
поверху та скляним переходом
(приміщення № IV) в будівлі, позначеної
літ. «А-5», що розташована за адресою: м.
Харків, вул. Лермонтовська, буд. 27 не
враховано, що приміщення №11 - коридор,
приміщення № І - сходи та № IV - коридор
надані в оренду ХГУ «НУА» частково.

Розпорядженням секретаря третьої
судової палати Харківського
апеляційного господарського суду - В.І.
Потапенка від 06.10.2014р. для розгляду
даної справи сформовано колегію суддів
у складі: головуючий суддя Істоміна
О.А., суддя Барбашова С.В., суддя
Горбачова Л.П.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 06.10.2014р.
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Харківський проектний інститут"
прийнято до провадження, а її розгляд
призначено на 18 листопада 2014 р. о 10:30
год. Запропоновано позивачу не пізніше
ніж за три дні до початку судового
засідання надати суду апеляційної
інстанції відзив на апеляційну скаргу
з посиланням на відповідні норми
чинного законодавства в обґрунтування
своєї позиції у справі та докази на
підтвердження своїх заперечень.
Викликано в судове засідання
представників учасників процесу з
належним чином оформленими
повноваженнями.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому вважає, що наведені
скаржником обставини не можуть бути
підставами для скасування прийнятого у
даній справі цілком законного та
обґрунтованого рішення, оскільки судом
правильно встановлено на надано
належну правову оцінку тому факту, що
договір оренди нежитлових приміщень
від 01.02.1998р. та додаткові угоди до нього
є чинними та обов'язковими до виконання
сторонами, а поетапний викуп позивачем
орендованих приміщень відповідає
фактичним обставинам справи та умовам
Договору. Крім того, позивач вважає, що
висновки суду щодо визнання права
користування орендованим приміщенням
не виходять за межі договірних
відносин, оскільки правовою підставою
для звернення ХГУ «НУА» до суду із
даним позовом про визнання права
користування орендованими
приміщеннями стало вчинення ТОВ «ХПІ»
дій, спрямованих на односторонню
відмову від виконання умов Договору
оренди. Таким чином, на думку позивача
суд першої інстанції за результатами
розгляду даної справи всебічно
дослідив всі обставини по ній та дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
у позивача права користування
орендованими приміщеннями, зважаючи на
чинність Договору оренди та право
власності позивача, підтверджене
відповідними договорами
купівлі-продажу на частину приміщень в
спірній будівлі, а тому викладені в
апеляційній скарзі доводи ніяким чином
не впливають на законність та
обґрунтованість рішення суду та не
можуть бути підставами для його
скасування.

17.11.2014р. відповідач надав додаткові
пояснення по апеляційній скарзі (вх. №
10624), в яких в якості підстав для
скасування прийнятого у даній справі
рішення посилається на те, що
генеральний директор ТОВ «ХПІ» -
Проскуряков С.В. не мав права підпису
додаткових угод б/н від 01.12.2011р. та № 3
від 01.03.2013р. до договору оренди № 36 від
01.02.1998р. без отримання попередньої
згоди або затвердження вчинення
правочинів у вигляді зазначених
додаткових угод на загальних зборах
учасників підприємства, адже Статут та
Витяг з ЄДР юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців відповідача містять
обмеження щодо повноважень керівника
підприємства. Також відповідач звертає
увагу колегії суддів на те, що
засновникам ТОВ «Харківський
проектний інститут» взагалі не було
відомо про дії з боку генерального
директора Проскурякова С.В. щодо
підписання додаткової угоди № б/н від
01.12.2011р.

17.11.2014р. відповідач звернувся до суду
апеляційної інстанції із клопотанням
(вх. № 10619), в якому просить зупинити
провадження у даній справі до
вирішення пов'язаної з нею справи №
922/4421/14 за позовом ТОВ «Харківський
проектний інститут» до ПВНЗ ХГУ
«Народна українська академія» про
стягнення збитків в сумі 571514,00 грн. та
розірвання договору оренди № 36 від
01.02.1998р., яка знаходиться в провадженні
господарського суду Харківської
області. В обґрунтування даного
клопотання відповідач зазначає, що
судом при розгляді даної справи №
922/3538/14 не було встановлено фактів
істотного порушення ХГУ «НУА» умов
договору оренди № 36 від 01.02.1998р.
Натомість 18.08.2014р. було зроблено
висновок про технічний стан несучих та
огороджувальних конструкцій 7-го
поверху будівлі «Літ. Б-8» (розташовані
за адресою: м. Харків, вул.
Лермонтовська, буд. 27), складеного
Харківським національним
університетом будівництва та
архітектури. На підставі цього
висновку та досліджень приміщень 7-го
поверху будівлі «Літ. Б-8» було зроблено
висновок комплексного експертного
будівельно-технічного та
електротехнічного дослідження № 6712/6713
від 24.09.2014р. Харківським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.
Відповідно до висновків експерта
визначено розмір матеріального збитку,
спричиненого власнику ТОВ
«Харківський проектний інститут» від
руйнування об'єму 7-го поверху
капітального будинку (літ. Б-8) у вигляді
об'єктивно-необхідних
ремонтно-відновлювальних робіт по
доведенню до
експлуатаційно-придатного стану
станом на вересень 2014р. з урахуванням
ПДВ складає 571514,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 79
ГПК господарський суд зупиняє
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.
При цьому пов'язаною з даною справою є
така інша справа, у якій інший суд
встановлює обставини, що впливають чи
можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі; в тому числі
йдеться про факти, які мають
преюдиціальне значення (частини друга -
четверта статті 35 ГПК ).

Розглянувши в судовому засіданні
18.11.2014р. дане клопотання колегія суддів
вважає, що розгляд господарської
справи № 922/4421/14 не може бути перешкодою
для встановлення у відповідності зі ст.
43 ГПК України істотних обставин у
справі № 922/3538/14 при її розгляді, а тому
відмовляє в задоволенні заявленого
відповідачем клопотання з підстав його
необґрунтованості.

Перевіривши повноту встановлених
судом обставин справи та наданих
сторонами в підтвердження обставин
справи доказів, надану в рішенні суду
їх юридичну оцінку, дослідивши
матеріали справи та правильність
застосування господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
заслухавши пояснення уповноважених
представників сторін, які підтримали
свої позиції у справі, розглянувши
доводи апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
відповідача задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та
правомірно встановлено господарським
судом за наявними у справі
документальними доказами, 01.02.1998 р. між
позивачем та відповідачем у справі
укладено Договір оренди нежитлових
приміщень № 36 з додатками, які є його
невід'ємними частинами, відповідно до
умов якого ТОВ «Харківський проектний
інститут» () передало в
оренду ПВНЗ Харківський Гуманітарний
Університет «Народна українська
академія» () нежитлові
приміщення для використання їх в
учбових цілях (далі - Договір) (том 1
аркуш справи 15-19).

Статтею 509 Цивільного кодексу України
унормовано, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію, в т.ч., передати майно, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають в тому числі з
договорів (пункт 1 частина 2 статті 11
Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу
України та статтею 283 Господарського
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Предметом договору найму може бути річ,
яка визначена індивідуальними
ознаками і яка зберігає свій первісний
вигляд при неодноразовому
використанні (неспоживна річ), що
визначено частиною 1 статті 760
Цивільного кодексу України.

У відповідності з частиною 1 статті 762
Цивільного кодексу України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Строк
найму визначається договором, що
передбачено частиною 1 статті 763
Цивільного кодексу України.

Згідно пункту 1.1. Договору, орендар
прийняв від орендодавця нежитлові
приміщення в корпусі, позначеному літ.
«А-5», що розташований за адресою: вул.
Лермонтовська, буд. 27, м. Харків.

Відповідно до пункту 2.1.7. Договору
орендодавець взяв на себе зобов'язання
забезпечити вхід до приміщення
працівників, учнів, студентів та
абітурієнтів учбового закладу, а також
в'їзд автотранспорту на територію у
відповідності до пропускного режиму.

У свою чергу, орендар погодився
використовувати приміщення за
призначенням, здійснювати за власний
рахунок поточний ремонт, дотримуватись
правил пожежної безпеки і санітарних
норм, а також своєчасно сплачувати за
користування приміщеннями (п.п. 2.2.1. -
2.2.4., 3.1. Договору).

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, сторонами укладались додаткові
угоди до основного Договору і є його
невід'ємними частинами, зокрема:
Додаткова угода до Договору № 1 від
01.07.2000 р., відповідно до якої сторони
змінили строк оренди, встановивши його
до 01.02.2020 р. та встановили, що загальна
площа приміщень, які підлягають оренді
складає 7145,75 кв.м. (том 1 аркуш справи 20);
Додаткова угода б/н від 01.12.2011 р., якою
сторони визначили зокрема те, що
орендодавець передає орендатору з
правом викупу приміщення другого
поверху корпусу «А-5», а також «скляний»
перехід (том 1 аркуш справи 21); Додаткова
угода № 2 від 01.10.2012р., в якій сторони
внесли зміни до основного договору
щодо площі нежитлових приміщень, які
підлягають оренді - 2215,06 кв.м., та
визначили їх перелік станом на 01.10.2012р.
(том 1 аркуш справи 22-23); Додаткова угода
№ 3 від 01.03.2013 р., відповідно до якої
сторони внесли зміни до основного
договору щодо площі приміщень, які
підлягають оренді - 2189,68 кв.м., та
визначили їх перелік станом на 01.03.2013р.
(том 1 аркуш справи 24-25).

У відповідності до положень статті 598
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

Враховуючи вимоги чинного
законодавства господарський суд при
вирішенні даного судового спору по
суті на підставі наявних у справі
документальних доказів дійшов
правильного висновку, що протягом
строку дії Договору позивач (Орендар)
належно виконував взяті на себе
зобов'язання, зокрема: використовував
спірні приміщення в будівлі,
позначеної літ. «А-5» (розташована за
адресою: м. Харків, вул. Лермонтовська,
27), за їх цільовим призначенням,
дотримувався правил протипожежної,
санітарної та технічної безпеки та
своєчасно сплачував орендні платежі.

Разом з цим, в матеріалах справи
містяться належним чином засвідчені
копії Договорів купівлі-продажу від
01.06.1996р., 02.04.1998р., 17.10.2001р., 16.08.2004р.,
12.06.2009р., з яких вбачається, що позивач
вже придбав частину приміщень в
будівлі, позначеної літ. «А-5» яка
розташована за адресою вул.
Лермонтовська, 27, в м. Харкові (том 1
аркуші справи 26-29, 30-31, 34-35, 38-41). Вказане
також підтверджується і наявними у
справі належним чином засвідченими
копіями реєстраційних посвідчень КП
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації», заяви про здійснення
розрахунків за придбані приміщення,
актів прийому-передачі нежитлових
приміщень, витягами про реєстрацію в
Державному реєстрі правочинів,
витягами про реєстрацію права
власності на нерухоме майно (том 1
аркуші справи 32-33, 36-37, 40-44, 46, 51-56).

Господарським судом встановлено і це
не заперечується відповідачем,
останній за відсутності будь-яких на те
підстав, упродовж 10.08.2014 - 11.08.2014 р.
протиправно здійснив монтаж металевих
грат на вхідні двері в приміщення ІІ
поверху та скляного переходу
(приміщення № IV) в будівлі, позначеної
літ. «А-5», яка знаходиться за адресою
вул. Лермонтовська, 27 в м. Харкові, чим
унеможливив подальше використання
орендованих приміщень та доступ
(прохід) до іншого учбового корпусу.
Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі Актом від 11.08.2014 р.,
складеним співробітниками ПВНЗ ХГУ
«НУА», а також фотографіями, що
відображають монтаж металевих грат на
вхідних дверях (том 1 аркуші справи 57-60).

Статтею 525 Цивільного кодексу України
та пунктами 1, 7 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

11.08.2014р. відповідач у своєму листі № 78/01
повідомив позивача про призупинення
дії Договору оренди нежитлових
приміщень від 01.02.1998 р. № 36 та тимчасові
обмеження доступу Орендаря (позивача)
до об'єкту приватної власності - 2-го
поверху та скляного переходу в будівлі
літ. «А-5».

Колегія суддів вважає, що зазначені дії
відповідача самі по собі вже свідчать
про вчинення відповідачем перешкод в
доступі позивача до спірних приміщень
та про порушення відповідачем пункту
4.1. Договору оренди, відповідно до якого
Договір може бути розірваний
достроково за згодою сторін або за
рішенням суду, адже будь-яких правових
підстав для призупинення або
припинення дії спірного Договору
оренди взагалі не існує і такі
обставини відповідачем не наведені.

Будь-яких фактів істотного порушення
Орендарем (позивачем) умов Договору
оренди щодо спірних приміщень в
будівлі, позначеної літ. «А-5», яка
розташована за адресою вул.
Лермонтовська, буд. 27, в матеріалах
справи не міститься. Письмові докази
щодо дострокового розірвання договору
оренди в матеріалах справи відсутні і
сторонами не надані.

Розглядаючи даний спір, господарський
суд у повному обсязі дослідив всі
обставини із належним наданням оцінки
усім зібраним у справі доказам та
доводам сторін, правомірно визнавши за
Приватним вищим навчальним закладом
Харківським Гуманітарним
Університетом "Народна Українська
Академія" право користування
приміщеннями другого поверху та
скляним переходом (приміщення № ІV) в
будівлі, позначеної літ. "А-5", яка
знаходиться за адресою: м. Харків, вул.
Лермонтовська, 27.

Відповідачем в апеляційній скарзі
ставиться питання про те, що
генеральний директор ТОВ «Харківський
проектний інститут» - Проскуряков С.В.
не мав права затверджувати додаткову
угоду № б/н від 01.12.011р. до основного
договору, оскільки не мав права на її
підпис без отримання попередньої згоди
вищого органу Товариства - загальних
зборів (пункт 11.1. Статуту), і вказані дії
генерального директора суперечать як
чинному законодавству та Статуту
підприємства так і інтересам
відповідача. Вказані обставини на
думку скаржника можуть свідчити про
недійсність цього правочину.

Проте вказані доводи відповідача не
приймаються колегією суддів до уваги
та не можуть бути підставами для
скасування прийнятого у справі цілком
законного та обґрунтованого рішення,
оскільки правомірність Договору та
додаткових угод до нього відповідачем
в належному порядку не була оспорена.

Із матеріалів справи вбачається, що
договір № 36 від 01.02.1998р. укладений в
письмовій формі, містить всі істотні
умови, з боку відповідача підписаний
Хірним К.В., який згідно із преамбулою
договору є директором підприємства
відповідача та діє від імені
останнього на підставі Статуту.

Додаткова угода № б/н від 01.12.2011р.
укладена в такій же формі, як основний
Договір, підписана з боку відповідача
Проскуряковим С.В., який згідно із
преамбулою додаткової угоди є
генеральним директором ТОВ
«Харківський проектний інститут» та
діє від імені останнього на підставі
Статуту.

Статтею 241 Цивільного кодексу України
передбачено, що правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

На виконання умов Договору та
додаткових угод до нього, що є його
невід»ємними частинами, кожна із
сторін здійснила дії, зокрема,
відповідач передав позивачеві в
оренду приміщення, а позивач прийняв
їх, та користувався цими приміщеннями
відповідно до умов Договору, у тому
числі своєчасно сплачував орендні
платежі на підставі щомісячно
виставлених рахунків відповідачем на
оплату.

Таким чином, враховуючи те, що жодна із
сторін за Договором оренди не оспорила
правомірність його укладення та
Додаткових угод до нього, і відсутні
будь-які судові рішення, які б
встановлювали їх недійсність,
господарський суд правильно
застосував до спірних правовідносин
положення статті 204 Цивільного кодексу
України щодо дії в даному випадку
презумпції правомірності правочину, а
тому Договір та Додаткові угоди до
нього є обов'язковими до виконання
сторонами.

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду у даній справі
заявник апеляційної скарги вказує на
те, що факт поетапного викупу ХГУ «НУА»
орендованих приміщень не відповідає
дійсним обставинам справи, так як зміст
додаткової угоди №3 не містить
положень про викуп приміщень.

Проте ці доводи відхиляються судом
апеляційної інстанції, оскільки за
результатами розгляду справи
господарський суд дав належну
юридичну оцінку цим обставинам та
дійшов висновку, що поетапний викуп
приміщень підтверджується укладанням
між сторонами договорів за період з 1996
року по 2012 року, відповідно до яких до
ХГУ «НУА» перейшло право власності на
раніше орендоване майно.

Крім того, домовленість щодо передачі
майна в оренду з правом викупу
зафіксована у п.1 Додаткової угоди від
01.12.2011р. до Договору оренди нежитлових
приміщень, яким визначено, що
орендодавець передав орендатору з
правом викупу приміщення ІІ поверху
корпусу «А-5», а також скляний перехід,
що належать ТОВ «ХПІ». Саме тому,
підписання Додаткової угоди № 3 від
01.03.2013р. було обумовлено необхідністю
визначити сторонами переліку
приміщень, які передані в оренду, з
урахуванням переходу до ХГУ «НУА»
права власності на орендовані
приміщення. Отже, висновками суду
першої інстанції права та законні
інтереси відповідача не порушені, що
спростовує доводи скаржника з цього
приводу.

Визнання господарським судом права
користування орендованим приміщенням
на думку колегії суддів не виходить за
межі договірних відносин, на чому
наполягає відповідач, адже приймаючи
оскаржуване рішення суд виходив
виключно з положень Договору оренди та
сформулював резолютивну частину у
відповідності до Договору, за змістом
якого в оренду передано 50% від
загальної площі коридору (приміщення №
ІV) (аркуш справи 24, зворотна сторона).
Своїм рішенням суд визнав право
позивача на користування спірними
приміщеннями з метою забезпечення
безперешкодного доступу до них.

Надаючи правову кваліфікацію спірних
відносин та правову оцінку обставин
справи, колегія суддів повторно
розглянувши справу в межах наданих
суду апеляційної інстанції
повноважень дійшла висновку, що у
відповідача не має жодних правових
підстав перешкоджати позивачу
користуватись орендованими ним
приміщеннями згідно чинного Договору
оренди, а також приміщеннями, які
належать йому на праві власності.
Відтак відповідач повинен усунути всі
ці перешкоди, адже вони здійснені
останнім в порушення умов спірного
Договору оренди та в порушення прав і
законних інтересів позивача, адже
позивач вже є законним власником
частини спірних приміщень. Таким чином,
колегія суддів вважає, що
господарський суд дійшов цілком
обґрунтованого висновку про наявність
правових підстав для задоволення
даного позову.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень, що відповідачем не
виконано.

Стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює правила допустимості
доказів і згідно вказаної норми закону
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Відповідно до статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З урахуванням викладених обставин,
колегія суддів зазначає, що відповідач
ні під час вирішення спору у
господарському суді Харківської
області, ні під час розгляду його
апеляційної скарги не надав належного
матеріального доказу обґрунтованості
та правомірності його заперечень.
Наведені ним в апеляційній скарзі
доводи про порушення судом норм
матеріального та процесуального права
нічим не обґрунтовані та не
узгоджуються з наявними у справі
матеріалами, його позиція не
підтверджена належними та допустимими
доказами. Тому вимоги відповідача, що
зазначені в апеляційній скарзі, не
підлягають задоволенню, а наведені на
їх підтвердження доводи не можуть бути
прийнятими до уваги колегією суддів в
якості підстав для скасування
прийнятого у даній справі рішення
господарського суду Харківської
області від 10.09.2014 року у справі №
922/3538/14.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 32, 33, 34, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105, 110 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволенні клопотання Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Харківський проектний інститут", м.
Харків про зупинення провадження у
справі № 922/3538/14 - відмовити.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Харківський проектний інститут", м.
Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 10.09.2014 року у
справі № 922/3538/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 20.11.14

Головуючий суддя
Істоміна О.А.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Горбачова Л.П.