ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2014 р.Справа № 922/4355/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула
Д.В.

розглянувши справу

за позовом Публічне АТ "НАК "Нафтогаз
України" м. Київ до ПАТ "Харківська
ТЕЦ - 5" с. Подвірки про стягнення
7.738.925,грн. за участю представників:

позивача - Єгоров В.С., довіреність №
14-137 від 13.05.2014р.;

відповідача - Сивак А.Ю., довіреність №
24 від 30.12.2011р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" 01.10.2014 року
звернулося до господарського суду
Харківської області з позовом до
публічного акціонерного товариства
«Харківська ТЕЦ-5» про стягнення суми
основного боргу у розмірі 1.147,00 грн.,
втрат від інфляційних процесів за весь
час прострочення, що складають 3.372.227,23
грн., пені у розмірі 3.347.976,20 грн. та трьох
відсотків річних у розмірі 1.017.575,54 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обгрунтовує несвоєчасними
розрахункуми відповідача за договором
купівлі-продажу природного газу від
28.12.2012р. №13/3039, у зв"язку з чим, окрім
суми основного боргу, відповідачу, на
підставі ч.2 ст. 625 ЦК України,
нараховані інфляційні втрати та три
проценти річних, на підставі п. 7.2.
договору, пеню; в якості правових
підстав позову вказує на норми ст.ст. 525,
526, 599, 611, 625 ЦК України та ст. 193 ГК
України.

Представник позивача у судовому
засіданні 10.11.2014 року підтримав позовні
вимоги в повному обсязі та наполягає на
задоволенні позову, звернувся з
клопотанням про доручення до
матеріалів справи пояснень б/н від
07.11.2014р. (вх. №39400 від 10.11.2014р., а.с. 119-122) та
доданих до них документів, які
досліджені судом та долучені до
матеріалів справи.

Зокрема, у поясненнях наданих до суду
позивач щодо нарахування інфляційних
та трьох процентів річних за період з
02.12.2013р. по 27.12.2013р. посилається на те, що
відповідачем у листі № 6903/25-13 від
27.12.2013р. (а.с. 126) визнано основний борг та
штрафні санкції за договором від
28.12.2012р. № 13/3039-ТЕ-32 за зобов"язаннями
січня 2013 року - вересня 2013 року за
період з 14.02.2013р. по 01.12.2013р.

Представник відповідача у судовому
засіданні 10.11.2014р. просив суд припинити
провадження у справі в частині
стягнення 1.147,00грн. основного боргу, у
зв'язку зі сплатою заборгованості у
вказаному розмірі та відмовити у
задоволенні позову про стягнення
3.347.976,20 грн. пені, 293.310,68 грн. процентів,
які нараховані за зобов'язаннями січня
- грудня 2013 року, 355.743,68 грн. інфляційних
втрат, які нараховані за зобов'язаннями
жовтня - грудня 2013 року, з підстав
вказаних у відзиві на позовну заяву б/н
від 07.11.2014р. (а.с. 72-77), поданому до суду
10.11.2014р. разом із доказами в його
обґрунтування, що досліджені судом та
долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні 10.11.2014р. оголошено
перерву до 10.00 год. 20.11.2014р.

Представник позивача після перерви
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі та наполягає на задоволенні
позову.

Представник відповідача після перерви
проти позову заперечує частково, з
підстав вказаних у відзиві, звернувся
до суду з клопотанням про долучення до
матеріалів справи пояснень (б/н від
19.11.2014р.), наданих 20.11.2014р. разом із
доказами для долучення до матеріалів
справи, які досліджені судом та
долучені до матеріалів справи.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, дослідивши
матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно та
повно дослідивши надані учасниками
судового процесу докази, суд установив
наступне.

28.12.2012 року між Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтобаз України»
(продавець) та Публічним акціонерним
товариством «Харківська ТЕЦ-5»
(покупець) укладений договір купівлі -
продажу природного газу №13/3039-ТЕ-32 (а.с.
12-17), відповідно до умов п.1.1. якого,
продавець зобов'язався передати у
власність покупця у 2013 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ «Національна акціонерна
компанія «Нафтобаз України» за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець, в
свою чергу, прийняти та оплатити цей
природний газ, на умовах договору.

Ціна за 1.000 куб.м. природного газу
становить 1.091,00грн. з урахуванням збору
у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та без урахування
податку на додану вартість. До сплати
за 1.000 куб.м. природного газу - 1.091,00грн.,
крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ -
1.309,20 грн.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що
приймання - передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання - передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом добових обсягів,
визначених на підставі показів
комерційного вузла / вузлів обліку газу
покупця.

Відповідно до п.3.4 договору, не пізніше
5-го числа місяця наступного за місяцем
продажу газу, покупець зобов'язується
надати продавцеві підписані та
скріплені печатками продавця та
газотранспортного підприємства три
примірника акта приймання - передачі
газу, в якому визначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна і вартість. Продавець, не
пізніше 8-го числа, зобов'язується
повернути покупцю та
газотранспортному підприємству по
одному примірнику оригіналу акту,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків.

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу, а останній
прийняв, протягом січня - грудня 2013 року
природний газ на загальну суму 240.822.103, 20
грн., що підтверджується матеріалами
справи, а саме актами
приймання-передачі природного газу
(а.с. 26-50).

Порядок та умови розрахунків визначені
розділом 6 договору згідно п. 6.1 якого,
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Як стверджує позивач у позовній заяві,
що не заперечується відповідачем,
внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором щодо повної та своєчасної
оплати природного газу, сума основної
заборгованості відповідача перед
позивачем станом на 07.07.2014 р. склала
1.147,00грн.

Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів і є
підставою для їх захисту у судовому
порядку. При цьому, позивачем
нараховані втрати від інфляційних
процесів за весь час прострочення, що
складають 3.372.227,23 грн., пеня у розмірі
3.347.976,20 грн. та три відсотки річних у
розмірі 1.017.575,54 грн. (розрахунок а.с. 51-56).

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог та заперечень проти них, суд
виходить з наступного.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають зокрема
з договорів. Аналогічні положення
встановлені і в ст.ст. 173-175
Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, зміст договору складається з
умов, які визначаються на розсуд та за
погодженням сторін, та умов, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, договір
укладений (підписаний сторонами) є
обов'язковим для виконання кожної із
сторін.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до вимог статей 4-3, 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна надати
докази в обґрунтування своїх вимог або
заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем 23.09.2014р., тобто до
звернення позивача із даним позовом до
суду - 01.10.2014р. (а.с.69), було сплачено 1.147,00
грн. (платіжне доручення від 23.09.2014 р. №
2445, а.с. 97).

Враховуючи вказане, суд відмовляє в
позові про стягнення 1.147,00грн.
основного боргу, як у заявленому
безпідставно.

Крім цього, позивачем на підставі п.7.2.
договору, яким установлено, що у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1.
умов цього договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу,
нарахована пеня у розмірі 3.347.976,20 грн.
за період з 02.12.2013 р. по 07.07.2014р.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 16.12.2002 р. було
порушено провадження у справі №Б-23/75-02
про банкрутство ДП «Харківська ТЕЦ-5»
() та введено мораторій
на задоволення вимог кредиторів (а.с.
78-80).

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 02.06.2004 р. у
справі №Б-23/75-02 було замінено боржника
ДП «Харківська ТЕЦ-5» на Відкрите
акціонерне товариство «Харківська
ТЕЦ-5».

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 12.01.2011 р. у
справі №Б-23/75-02 було змінено
найменування боржника з ВАТ
«Харківська ТЕЦ-5» на Публічне
акціонерне товариство «Харківська
ТЕЦ-5» (а.с. 81-83).

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 23.09.2014 р. у
справі №Б-23/75-02 за клопотанням ПАТ
«Харківська ТЕЦ-5» продовжено термін
проведення підготовчого засідання до
01.01.2016 р. та відкладено розгляд справи
на 09.02.2016 р. (а.с. 87-89).

Згідно з абз. 24 ст. 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - це зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), строк
виконання яких настав до дня введення
мораторію, та зупинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
мораторій на задоволення вимог
кредиторів вводиться одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство, про що зазначається в
ухвалі господарського суду. Цією
нормою також встановлено, що протягом
дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів не нараховуються неустойка
(штраф, пеня), не застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Зазначена норма передбачає загальну
заборону на нарахування неустойки,
незалежно від того, перед конкурсним,
чи перед поточним кредитором має
зобов'язання боржник.

За змістом тлумачення вказаної норми п.
17 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009 р. №15 «Про судову
практику в справах про банкрутство»
мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після введення мораторію; їх
виконання для боржника є обов'язковим,
але пеня, штраф та інші фінансові
санкції за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань не
нараховуються, оскільки ця норма
визначає конкретний проміжок часу,
який відповідає строку дії мораторію
на задоволення вимог кредиторів, але
ніяк не пов'язаний із його суттю.

Норма ч. 4 ст. 12 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
встановлює загальну заборону на
нарахування штрафу і пені протягом
часу дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів. Зміст цієї заборони
не пов'язаний з визначенням поняття
мораторію і не обмежений ним. Заборона
чинна протягом дії мораторію. Тому
неустойка за невиконання грошових
зобов'язань не нараховується в силу
прямої заборони законом, безвідносно
до часу їх виникнення. Крім того, не
може розглядатися питання про
поширення чи непоширення мораторію на
ненараховану неустойку, оскільки
законом виключена можливість
виникнення та існування відносин
нарахування неустойки боржнику, щодо
якого діє мораторій, введений при
провадженні справи про його
банкрутство.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 28.04.2011 р. у
справі №Б-23/75-02 (а.с. 84-86) роз'яснено, що
протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів, який був введений
ухвалою господарського суду
Харківської області від 16.12.2002 р. у
справі №Б-23/75-02, заборонено
нараховувати неустойку (штраф, пеню),
заборонено застосовувати інші санкції
за невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів) та
заборонено стягнення на підставі
виконавчих документів, як за тими
вимогами (виконавчими документами), які
виникли (були видані) до моменту
введення мораторію так і за тими
вимогами (виконавчими документами), які
виникли (були видані) після введення
мораторію, за винятком вимог
передбачених в ч. 6 ст. 12 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Зазначена правова позиція відображена
також, зокрема в постанові Вищого
господарського суду України від 30.01.2013
р. у справі №5023/2765/12 за позовом ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» до ПАТ «Харківська
ТЕЦ-5» про стягнення 460 348,23 грн., в якій
касаційна інстанція дійшла висновку
про помилковість стягнення пені та 7%
штрафу за неналежне виконання ПАТ
«Харківська ТЕЦ-5» зобов'язань під час
дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів (а.с. 90-96).

Аналогічної правової позиції
дотримується Верховний Суд України у
постанові від 12.03.2013 року у справі №3-71
гс 12 (номер ЄДРСР 30288872), і, згідно ст. 111-28
ГПК України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Таким чином, нарахування позивачем 3 347
976,20 грн. пені в період дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів ПАТ
«Харківська ТЕЦ-5» суперечить приписам
ч. 4 ст. 12 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Враховуючи вищевказане, суд відмовляє
в позові про стягнення 3.347.976,20 грн. пені.

Разом з тим, позов про стягнення трьох
процентів річних у розмірі 1.017.575,54 грн.
за період з 02.12.2013 р. по 07.07.2014 р., та
інфляційних втрат у розмірі 3.372.227,23 грн.
за період з грудня 2013 року по травень 2014
року, підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Позивачем неправильно визначено
період прострочення виконання
грошових зобов'язань з боку ПАТ
«Харківська ТЕЦ-5» по поставкам
природного газу за період жовтня -
грудня 2013 р. за договором № 13/3039-ТЕ-32 від
28.12.2012 р.

Так, відповідно до п. 3.3. договору
№13/3039-ТЕ-32 від 28.12.2012 р.
приймання-передача газу, переданого
покупцем продавцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно з п. 3.4. договору №13/3039-ТЕ-32 від
28.12.2012 р. ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» надає
продавцеві підписані та скріплені
печатками покупця та
газотранспортного підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, у якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість.

Зазначене положення договору
передбачає обов'язок ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» повернути
покупцеві та газорозподільному
(газотранспортному) підприємству по
одному примірнику оригіналу акта
приймання-передачі газу, підписаного
уповноваженим представником та
скріпленого печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта.

Акт приймання-передачі газу визначений
п. 3.4. договору №13/3039-ТЕ-32 від 28.12.2012 р.
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами.

Пунктом 6.1. договору №13/3039-ТЕ-32 від
28.12.2012 р. передбачено здійснення оплати
за газ виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Акти приймання-передачі природного
газу жовтня - грудня 2013 р. за договором
№13/3039-ТЕ-32 від 28.12.2012 р. були підписані
сторонами лише 24.01.2014 р. (а.с. 42-50).

ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» виконувало
передбачений п. 3.4. договору №13/3039-ТЕ-32
від 28.12.2012 р. обов'язок зі складання та
направлення позивачу відповідних
актів, проте останній безпідставно
ухилявся від їх підписання порушуючи
умови договору та не надаючи
мотивованої відмови від такого
підписання.

Зокрема, постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
23.07.2013 р. у справі №922/1358/13 (номер ЄДРСР
32712127, а.с. 98-105) встановлено, що ПАТ
«Харківська ТЕЦ-5» на виконання п. 3.4.
договору №13/3039-ТЕ-32 від 28.12.2012 р.
супровідними листами №01-11/226 та №01-11/399
відповідно направило на адресу ПАТ
«НАК «Нафтогаз України» (продавець)
акти приймання-передачі газу за період
з січня по лютий 2013 р., проте ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» не підписало
вищезазначені акти приймання-передачі
газу та не повернуло їх оригінали.

Незгоду з обсягами газу, визначеними
ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» та погодженими з
ПАТ «Харківміськгаз» (газотранспортне
підприємство) позивач безпідставно
мотивував порушенням вимог наказу
Міністерства палива та енергетики
України від 15.07.2010 р. №288 «Про
затвердження Методики визначення
обсягів природного газу, які
використовуються для виробництва
теплової енергії для населення в разі,
якщо суб'єкти господарювання
здійснюють постачання теплової
енергії різним категоріям споживачів».

Оскільки фактично спожиті
відповідачем в період жовтня -
листопада 2013 р. обсяги природного газу
перевищували передбачені п. 2.1.
договору №13/3039-ТЕ-32 від 28.12.2012 р., з
урахуванням наявності постачання
природного газу для інших, ніж бюджетні
установи та організації, категорій
споживачів, за договорами №13/3040-60-32 від
28.12.2012 р. (бюджетні організації та інші
споживачі), №620-ПР від 28.12.2012 р. (власні
потреби відповідача), без
підтвердженого з боку постачальника
розподілу обсягів природного газу за
категоріями споживачів та договорами,
а також підписаних актів
приймання-передачі ПАТ «Харківська
ТЕЦ-5» не могло здійснювати оплату
природного газу оплату природного газу
за спірний період.

В постанові від 29.05.2013 р. у справі №3-133/12
(номер ЄДРСР 31512077) Вищий господарський
суд надаючи правову оцінку змісту п.
З.4., п. 6.1. укладеного ПАТ «НАК «Нафтогаз
України» аналогічного договору на
постачання природного газу в частині
порядку оформлення актів
приймання-передачі газу, порядку
розрахунків за нього, виходив з того, що
за змістом таких умов покупець
зобов'язаний здійснювати оплату
спожитого газу до певної дати місяця,
наступного за місяцем поставки, лише на
підставі отриманих та підписаних
сторонами актів приймання-передачі. З
урахуванням тієї обставини, що з боку
ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не було
оформлено передані покупцем акти
приймання-передачі природного газу,
касаційна інстанція дійшла висновку
про відсутність прострочення боржника
внаслідок прострочення кредитора ч. 4
ст. 512, ст. 613 ЦК України.

Аналогічна правова позиція міститься
також в постанові Вищого
господарського суду України від 23.07.2014
р. у справі №910/9398/13 (номер ЄДРСР 39942114),
який виходив з того, що порушення ПАТ
«НАК «Нафтогаз України» взятого згідно
п. 3.4. договору обов'язку підписати акт
до 8 числа місяця, наступного за місяцем
поставки природного газу, внаслідок
чого мав би виникнути обов'язок покупця
оплатити газ до 14 числа місяця,
свідчить про відсутність вини
відповідача в неплатежах у період з
15.11.2012 р. по день підписання акту 30.11.2012
р. та безпідставність нарахування
штрафних санкцій за цей період у
вигляді пені, а також 3 % річних згідно
ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено,
що до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 512 ЦК України
прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Згідно із ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор
вважається таким, що прострочив, якщо
він відмовився прийняти належне
виконання, запропоноване боржником,
або не вчинив дій, що встановлені
договором, актами цивільного
законодавства чи випливають із суті
зобов'язання або звичаїв ділового
обороту, до вчинення яких боржник не
міг виконати свого обов'язку.

Відповідно до ч. З ст. 538 ЦК України у
разі невиконання однією із сторін у
зобов'язанні свого обов'язку або за
наявності очевидних підстав вважати,
що вона не виконає свого обов'язку у
встановлений строк (термін) або виконає
його не в повному обсязі, друга сторона
має право зупинити виконання свого
обов'язку, відмовитися від його
виконання частково або в повному
обсязі.

З урахуванням викладеного, період
прострочення ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» у
зобов'язанні оплатити природний газ
жовтня - листопада 2013 р. слід
розраховувати з 25.01.2014 р., а саме з
наступного дня після здійснення
сторонами розподілу природного газу за
категорією споживачів за договором
№13/3039-ТЕ-32 від 28.12.2012 р. та підписання
актів приймання-передачі природного
газу, як правової підстави для
остаточних розрахунків між сторонами.

Дату 25.01.2014 р. в якості початку періоду
прострочення по зобов'язанням жовтня -
грудня 2013 р. використано відповідачем в
контррозрахунках інфляційних та
процентів річних.

В розрахунку штрафних санкцій, 3% річних
та інфляційних нарахувань станом на
07.07.2014 р. позивач безпідставно включає
до періоду прострочення 27.12.2014 р. - день,
коли ПАТ «Харківська ТЕЦ-5» було
вручено позивачу заяву №01-12/2160 від
27.12.2013 р. (вх. №6905/25-13, надано разом із
поясненнями б/н від 19.11.2014р.) та погашено
заборгованість по зобов'язанням січня -
вересня 2013 р. заліком зустрічної
однорідної вимоги.

Також, до періоду прострочення
безпідставно включено 01.04.2014 р. - дату
оплати ПАТ «Харківська ТЕЦ-5»
зобов'язань жовтня та листопада 2013 р.

Відповідно до п. 1.9. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013 р. «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені.

Згідно правової позиції постанов
Вищого господарського суду України від
16.09.2014 р. у справі №904/2096/14 (номер ЄДРСР
40479122), від 02.07.2014 р. у справі №910/21901/13
(номер ЄДРСР 39630850) за позовом ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» вказане обмеження
стосується і процентів річних, які
нараховуються кредитором відповідно
до ст. 625 ЦК України.

В іншій постанові від 30.07.2014 р. у справі
№ 910/23600/13 (номер ЄДРСР 39961944) Вищий
господарський суд України вказує, що
період прострочення характеризується
пасивною поведінкою суб'єкта
господарських відносин, протягом якого
він не вчиняє дій, спрямованих на
реалізацію визначеного умовами
укладеного між сторонами правочину
змісту зобов'язання. У свою чергу, день
належного виконання зобовя'зання не є
днем його прострочення, оскільки
суб'єкт господарських відносин шляхом
вчинення активних дій, проведених
належним чином, припиняє таке
зобов'язання (ст.599 ЦК України).

Згідно з контррозрахунком ПАТ
«Харківська ТЕЦ-5», що виконаний у
відповідності до норм чинного
законодавства України та з урахуванням
фактичних обставин справи, станом на
07.07.2014 р., сума процентів за спірний
період складає 724.264,87 грн. замість
1.017.575,54 грн. (а.с.114-116).

Як вбачається з розрахунку штрафних
санкцій ПАТ «НАК «Нафтогаз України»
станом на 07.07.2014 р. (а.с. 52-56), в частині
розрахунку інфляційних за
зобов'язаннями жовтня 2013 р. індексована
сума боргу за період січня 2014 р. в
розмірі 26.447.970,87 грн. складається з суми
основного боргу з врахуванням індексу
інфляції за період 11.2013 р. - 12.2013 р. (184.109,67
грн.).

Аналогічно індексовані суми боргу за
період лютого, березня та квітня 2014 р.
збільшені позивачем на суми
інфляційних за попередні періоди.

В частині розрахунку інфляційних за
зобов'язаннями грудня 2013 р. позивачем
індексована сума боргу за період 04.2014 р.
- 05.2014 р. в розмірі 1.045.409,84 грн. отримана
внаслідок зменшення суми з врахуванням
індексу інфляції за попередній період
01.2014 р. - 03.2014 р. в розмірі 35.635.945,24 грн. на
суму платежу - 34.590.535,40 грн.

За змістом ст. 625 ЦК України, листа
Верховного Суду України «Рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ»
від 03.04.1997 р. №62-97р, постанов Вищого
господарського суду України від 21.10.2008
р. у справі №8/797/07, від 01.06.2010 р. у справі
№6/457/08-26/221/09 не допускається
нарахування індексу інфляції на суму
боргу, на яку кредитором вже було
нараховано індекс інфляції.

Таким чином, розраховуючи інфляційні
за зобов'язаннями жовтня 2013 р. за період
січень-березень 2014 р. відповідач має
індексувати тільки суму основного
боргу в розмірі 26.263.861,20 грн. (з
урахуванням її зменшення після
часткової сплати в розмірі 32.420,00 грн.)
без додавання інфляційних, нарахованих
за попередні періоди.

Те саме стосується розрахунку
інфляційних за зобов'язаннями грудня
2013 р. за період квітень-травень 2014 р.

Відповідно до п. 7 «Методологічних
положень щодо організації
статистичного спостереження за
змінами цін (тарифів) на споживчі
товари (послуги) і розрахунків індексів
споживчих цін», затверджених наказом
Державної статистики України від 01.07.2013
р. №190, у публікаціях та офіційних
повідомленнях дані щодо індексів
споживчих цін наводяться з одним
десятковим знаком після коми.

Таким же чином, з одним десятковим
знаком після коми, застосовуються дані
щодо індексів споживчих цін в
«Рекомендаціях відносно порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ» згідно листа
Верховного Суду України №62-97р від
03.04.1997 р. (застосовуються в силу
приписів п. 3.2. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р.).

В розрахунку інфляційних за
зобов'язаннями жовтня 2013 р. позивач
застосовує індекс інфляції в цілому за
період листопада - грудня 2013 р. (100.2%, 100,5%)
без дотримання вказаного правила -
100.701%, замість 100,7%.

В розрахунку інфляційних за
зобов'язаннями листопада 2013 р. позивач
також невірно застосовує індекс
інфляції в цілому за період грудня 2013 р.
- березня 2014 р. (100,5%, 100,2%, 100,6%, 102,2%)-
103,533920532%, замість 103,5%.

В розрахунку інфляційних за
зобов'язаннями грудня 2013 р. позивач
також помилково застосовує індекс
інфляції в цілому за період січня -
березня 2014 р. (100,2%, 100,6%, 102,2%) - 103,018826400%
замість 103,0%. а також за період квітня -
травня 2014 р. (103,3%, 103,8%) - 107,225400000, замість
103,0% та 107,2%.

Згідно з контррозрахунком, виконаним
відповідачем у відповідності до норм
діючого законодавства України (а.с. 117)
станом на 07.07.2014 р. сума інфляційних за
спірний період складає 2.025.849,19 грн.
замість 2.381.592,87 грн.

За таких обставин, суд задовольняє
позов про стягнення трьох процентів
річних та інфляційних втрат частково -
втрати від інфляційних процесів за
весь час прострочення, що складають
3.016.483,55 грн., три відсотки річних у
розмірі 724.264,86 грн., - підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача, в решті позову суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати у даній справі покладаються на
сторін пропорційно задоволеним
позовним вимогам - стягненню з
відповідача на користь позивача
підлягають 35.324,53 грн. судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ч. 4 ст. 12 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
ст. ст. 11, 509, 512, 538, 613, 625, 627, 628, 629, 692 ЦК
України, ст.ст. 22, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Харківська ТЕЦ-5» (62371,
Харківська область, Дергачівський
район, с. Подвірки, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (01001, м.
Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) втрати від інфляційних процесів
за весь час прострочення, що складають
3.016.483,55 грн., три відсотки річних у
розмірі 724.264,86 грн. та 35.324,53 грн.
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

3. В позові про стягнення 1.147,00 грн.
основного боргу, 3.347.976,20 грн. пені, 293.310,68
грн. процентів та 355.743,68 грн.
інфляційних втрат - відмовити.

Повне рішення складено 21.11.2014 р.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа № 922/4355/14