ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 рокуСправа № 912/3129/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Вавренюк Л.С.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/3129/14

за позовом: публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: комунального
підприємства "Теплокомуненерго"
Олександрійської міської ради, м.
Олександрія Кіровоградської області

про стягнення 1 576 316,47 грн.

Представники :

від позивача - Вознюк Є.В., довіреність
№ 14-167 від 11.06.14 р.;

від відповідача - Лукашевська Ю.А.,
довіреність № 13 від 08.01.14 р.

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду Кіровоградської
області з позовною заявою, з
урахуванням заяви від 10.10.14 р. (а.с. 56),
про стягнення з відповідача на користь
позивача пені в розмірі 740 690,08 грн., 3%
річних у розмірі 185 806,67 грн.,
інфляційних втрат у розмірі 24 095,76 грн.
та 7% штрафу у розмірі 625 723,96 грн., всього
в розмірі 1 576 316,47 грн.

У судовому засіданні 17.11.14 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі

Відповідач позов не визнав,
стверджуючи, що сума штрафних санкцій в
розмірі 1576316,48 грн., нарахована
за зобов'язаннями до 01.01.13 р., підлягає
списанню з підстав, викладених у
письмовому відзиві не позов (а.с. 60-61).

Розглянувши наявні матеріали справи,
подані сторонами докази та заслухавши
пояснення представників сторін,
господарський суд встановив наступне.

26.01.12 р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" (далі -
Продавець) та комунальним
підприємством "Теплокомуненерго"
Олександрійської міської ради (далі -
Покупець) укладено договір про
закупівлю природного газу № 8-ТЕ-2012
(далі - Договір, а.с. 7-11).

Відповідно до умов Договору, Продавець
зобов'язується поставити Покупцеві
імпортований природний газ, а Покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у п.
1.2. цього Договору. Газ, що постачається
за цим Договором, використовується
Покупцем виключно для вироблення
теплової енергії, яка споживається
населенням та релігійними
організаціями. Використання газу
Покупцем для інших потреб не є
предметом цього Договору (п. 1.1.
Договору).

У п. 1.2. Договору сторонами передбачено,
що Продавець передає Покупцю в період з
01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року
природний газ в обсязі до 20900 тис. куб.
м., в тому числі помісячно в обсягах,
передбачених графіком.

Ціну газу сторони погодили у розділі 3
Договору.

Так, відповідно до п. 3.1. Договору, ціна
за 1000 куб. м. природного газу, що
використовується для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням становить 1091,00 грн. з
урахуванням збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та без урахування
податку на додану вартість. До сплати
за 1000 куб.м. природного газу - 1091,00 грн.,
крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 1309,20 грн.
Ціна за 1000 куб.м. природного газу, що
використовується для виробництва
теплової енергії, яка споживається
релігійними організаціями становить
1248,08 грн. з урахуванням збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та без урахування
податку на додану вартість. До сплати
за 1000 куб.м. природного газу - 1248,08 грн.,
крім того ПДВ на газ - 0%, на послуги з
транспортування - 20% - 61,12 грн., всього з
ПДВ - 1309,20 грн.

Загальна вартість цього Договору на
дату його укладення становить 22 801 900,00
грн., крім того ПДВ - 4 560 380,00 грн., разом з
ПДВ - 27 362 280,00 грн.

Згідно п. 4.1. Договору, оплата за газ
здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Також сторони в п. 4.3 Договору
домовилися, що в платіжних дорученнях
Покупець повинен обов'язково зазначати
номер договору, дату його підписання та
призначення платежу. За наявності
заборгованості за цим Договором
Продавець зараховує кошти, що надійшли
від Покупця, як погашення
заборгованості за спожитий газ,
поставлений в минулі періоди за цим
Договором, незалежно від зазначеного в
платіжному дорученні призначення
платежу.

В п.п. 5.1., 5.2. Договору сторони
домовились про строк поставки газу - з
01.01.12 р. по 31.12.12 р. включно, а також про
місце поставки газу - Продавець передає
газ Покупцеві на комерційному
вузлі/вузлах обліку газорозподільного
підприємства.

Цей Договір набирає чинності з дати
підписання та скріплення печатками
сторін, поширює дію на відносини, що
фактично склались між сторонами з 01.01.12
р., і діє в частині поставки газу до 31.12.12
р. включно, а у частині розрахунків - до
їх повного здійснення (п. 10.1. Договору).

Договір підписаний повноважними
представниками Продавця та Покупця,
скріплений круглими печатками
позивача та відповідача.

Продавцем та Покупцем підписано
Додаток № 1 до Договору, що визначає
умови поставки і обліку газу, а також
порядок приймання-передачі газу (а.с.
12-14).

20.07.12 р. сторонами підписано Додаткову
угоду № 1 до Договору, відповідно до
якої викладено п.п. 1.2., 3.1. Договору у
нових редакціях (а.с. 15).

Відповідно до Додаткової угоди від
20.11.12 р. № 2 до Договору, у новій редакції
викладено також п. 7.2. Договору (а.с. 16).

Вказані Додаткові угоди до Договору є
невід'ємними частинами Договору,
підписані представниками сторін та
скріплені круглими печатками
підприємств.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу.

Так, за змістом ст. 714 Цивільного
кодексу України за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними
та іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме: актів приймання-передачу
природного газу від 31.01.12 р. на суму 4 533
586,79 грн., від 29.02.12 р. на суму 5 610 166,82 грн.,
від 31.03.12 р. на суму 3 676 141,95 грн., від 30.04.12
р. на суму 669 349,45 грн., від 30.11.12 р. на суму
951 730,79 грн., від 30.11.12 р. на суму 2 615 810,40
грн. та від 31.12.12 р. на суму 5134 817,26 грн.,
позивач свої зобов'язання за Договором
виконав належним чином, передавши
відповідачу за період з січня 2012 по
грудень 2012 року газ на загальну суму 23
191 603,46 грн. (а.с. 17- 23).

Відповідач розрахувався за спожитий
природний газ в повному обсязі, що
вбачається з розрахунку боргу Покупця
за Договором (а.с. 24-27), однак, розрахунки
здійснювались Покупцем з порушенням
строків, встановлених Договором.

Зважаючи на викладене, позивач просить
стягнути з відповідача пеню в розмірі
740690,08 грн., 3% річних у розмірі 185 806,67 грн.,
інфляційні втрати у розмірі 24095,76 грн.
та 7% штрафу у розмірі 625 723,96 грн.

Відповідач не визнає вимоги позивача в
повному обсязі.

Відповідно до письмового відзиву на
позов, відповідач зазначає, що згідно
наказу Мінпаливенерго України від 10.11.05
р. № 568 комунальне підприємство
"Теплокомуненерго" внесено до реєстру
підприємств паливно - енергетичного
комплексу відповідно до Закону України
"Про заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно - енергетичного комплексу" від
23.06.05 р. № 2711-ІV (далі - Закон).

Пунктом 3.4. Закону визначено, що
процедура погашення заборгованості
підприємствами паливно- енергетичного
комплексу діє до 01.01.16 р.

Стаття 9 Закону встановлює процедуру
списання заборгованості. Відповідно до
пп. 9.1.1. Закону, на умовах, визначених
цим Законом, дозволяється списання
заборгованості паливно-енергетичного
комплексу, які внесені до Реєстру, у
складі заборгованості по зобов'язаннях
за енергоносії та послуги з їх передачі
(транспортування) та/або постачання, за
якою не минув строк позовної давності
та яка виникла з причин невиконання
зобов'язань з оплати енергоносіїв
державними та комунальними
підприємствами, у тому числі через
невідповідність тарифів на електричну,
теплову енергію та газ, що спожиті
такими підприємствами, вартості
товарів, робіт, послуг, які вони
реалізували, виконували або надавали в
межах своєї господарської діяльності,
за умов, що величина такої вартості
визначалася або встановлювалася
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, відповідач
вважає, що сума штрафних санкцій, яка
пред'явлена до стягнення, підлягає
списанню. З цих підстав, в задоволенні
позову відповідач просить відмовити
позивачу повністю (а.с. 66-67).

Господарський суд вважає доводи
відповідача безпідставними, з огляду
на настунпе.

Закон України "Про заходи, спрямовані
на забезпечення сталого
функціонування підприємств паливно -
енергетичного комплексу" - визначає
комплекс організаційних та
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу. Метою цього Закону є
сприяння поліпшенню фінансового
становища підприємств
паливно-енергетичного комплексу,
запобіганню їх банкрутству та
підвищенню рівня інвестиційної
привабливості шляхом урегулювання
процедурних питань та впровадження
механізмів погашення заборгованості,
надання суб'єктам господарської
діяльності права їх застосування,
визначення порядку взаємодії органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, розпорядників
бюджетних коштів із суб'єктами
господарської діяльності щодо
застосування механізмів погашення
заборгованості.

Господарський суд звертає увагу на те,
що нормами наведеного вище Закону тим
підприємствам, які внесені до Реєстрі
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, лише надається дозвіл на
списання обумовленої в Законі
заборгованості, однак Закон не містить
положень, які вказують на автоматичне
списання таким підприємствам наявної в
них заборгованості за товари, роботи
(послуги), спожиті у процесі
виробництва (видобутку), передачі
(транспортування) та/або постачання
енергоносіїв, відповідно до укладених
договорів або з інших підстав,
передбачених законом, у тому числі суми
пені, штрафних та фінансових санкцій.

Разом з цим, відповідачем, всупереч
вимогам ст. ст. 33-34 Господарського
процесуального кодексу України, не
надано до суду належних та допустимих
доказів на підтвердження здійснення
Покупцем передбачених Законом заходів,
спрямованих на зменшення та/або
розстрочення кредиторської та
дебіторської заборгованостей шляхом
застосування механізмів списання,
взаєморозрахунків, реструктуризації,
часткової оплати на умовах, визначених
цим Законом.

Укладений сторонами Договір є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Відповідно ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Господарським кодексом України, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана сторона,
у тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно ст.
174 Господарського кодексу України, є
господарський договір.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175
Господарського кодексу України,
майново-господарські зобов'язання, які
є одним із видів господарських
зобов'язань, - це цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Статтею 175 Господарського кодексу
України визначено, що майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

В силу ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Одним з видів
господарських санкцій відповідно до ч.
2 ст. 217 Господарського кодексу України,
є штрафні санкції, до яких віднесені, у
т.ч. штраф та пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 546
Цивільного кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно п. 7.1. Договору, у разі
невиконання або неналежне виконання
своїх зобов'язань за Договором сторони
несуть відповідальність, передбачену
законами України та цим Договором.

Пунктом 7.2. Договору в редакції
Додаткової угоди від 30.11.12 р. № 2 до
Договору передбачено, що у разі
невиконання Покупцем умов п. 6.1. цього
Договору, він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Крім того, у відповідності до п. 7.3.
Договору, у разі порушення Покупцем
умов п. 4.1. цього Договору, Покупець
зобов'язується (крім суми
заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Поданий позивачем розрахунок пені в
сумі в розмірі 740690,08 грн., 7% штрафу в
сумі 625723,96 грн., 3% річних в сумі 185 806,67
грн. та інфляційних втрат у розмірі
24095,76 грн. є обґрунтованим та
відповідає умовам Договору, чинному
законодавству та фактичним обставинам
справи, а тому вимоги позивача є
обґрунтованими (24 - 27).

Доказів сплати вказаних нарахувань
відповідачем до суду не подано, в
матеріалах справи такі докази
відсутні.

Враховуючи наведене, господарський суд
дійшов висновку про обґрунтованість
позовних вимог та наявність правових
підстав для його задоволення.

На підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати зі сплати судового збору
покладаються на відповідача.

На підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, у
судовому засіданні 13.10.14 р.
оголошувалась перерва до 17.11.14 р.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85, 116, 117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з комунального підприємства
"Теплокомуненерго" Олександрійської
міської ради (28000, Кіровоградська
область, м. Олександрія, вул. 50 років
Жовтня, б. 32А, ) на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б. Хмельницького, 6, р/р № 1 в
АТ "Ощадбанк", МФО 300465, )
заборгованість в сумі 1 576 316,47 грн., з
яких: 740 690,08 грн. - пеня, 185 806,67 грн. - 3%
річних, 625 723,96 грн. - штраф, 24 095,76 грн. -
інфляційні втрати, а також витрати по
сплаті судового збору в сумі 31527,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частини рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання повного
рішення.

Повне рішення складено 24.11.2014 року.

Суддя
Л.С. Вавренюк