м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Комунальне підприємство виконавчого
органу Київської міської
ради(Київської міської державної
адміністрації) по охороні, утриманню та
експлуатації земель водного фонду м
до Комунальна
аварійно-рятувальна служба "Київська
про стягнення 46 473,43 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача Беспаля Д.Г.(дов. від
Від відповідача не прибув
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості за договором "Про
відшкодування вартості електричної
енергії" № 259/е від 01.08.2010 в розмірі 42 360,
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 14.10.2014 порушено провадження у
розгляду на 28.10.2014.
Представники сторін в судове
засідання 28.10.2014 не з'явилися, причин не
явки суд не повідомили, хоча про час та
місце розгляду справи, були належним
чином повідомлені. Розгляд справи
відкладено на 11.11.2014.
Представники сторін в судове
засідання 11.11.2014 не з'явилися, причин не
явки суд не повідомили, хоча про час та
місце розгляду справи, були належним
Представник позивача подав клопотання
про відкладення розгляду справи.
Суд задовольнив дане клопотання.
Розгляд справи відкладено на 25.11.2014.
Представник позивача з'явився в судове
засідання 25.11.2014, надав пояснення по
суті справи та подав заяву про
збільшення позовних вимог, відповідно
до якої просить суд стягнути з
- основну суму боргу в розмірі 33 831 грн. 42
- 702 грн. 47 коп. 3% річних.
- 4 168 грн. 52 коп. інфляційних збитків.
- 2 771 грн. 02 коп. пені.
5 000 грн. 00 коп. штрафу.
Всього - 46 473 грн. 43 коп.
Суд прийняв дану заяву.
Враховуючи правила ст. 22 ГПК України,
згідно яких позивач, до прийняття
рішення по справі має право збільшити
або зменшити розмір позовних вимог, суд
прийняв до розгляду подану позивачем
заяву про збільшення позовних вимог, а
спір розглядається, виходячи зі
збільшеної ціни позову.

При розгляді даної заяви суд бере до
уваги п.3.10. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011, п. 14 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України "
Про деякі питання порушені у
доповідних записках про роботу
господарських судів України у 2009 р.
щодо застосування норм господарського
процесуального кодексу України" від
29.06.2010 № 01-08/369, в яких зазначено, що в
разі збільшення позовних вимог, якщо
його прийнято господарським судом, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
вирішується спір.

Представник позивача збільшені
позовні вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання 25.11.2014 не з'явився, причин не
явки суд не повідомив, хоча про час та
місце розгляду справи, був належним
чином повідомлений.

Місцезнаходження відповідача за
адресою, на яку було відправлено ухвали
суду, адреса підтверджується
відомостями з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частину
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, вислухавши
представників позивача та відповідача,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.08.2010 між власником мереж комунальним
підприємством виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) по
охороні, утриманню та експлуатації
земель водного фонду міста Києва
«Плесо», що виступає у договорі
Абонентом (далі - позивач) та вторинним
споживачем Комунальною
аварійно-рятувальною службою
«Київська служба порятунку», що
виступає у договорі Субабонентом (далі
- відповідач) було укладено договір №
259/е «Про відшкодування вартості
електричної енергії» (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору Позивач на
підставі ч. 3 статті 277 ГК України
передає електричну енергію
відповідачу, а відповідач відшкодовує
вартість електричної енергії позивачу
та здійснює інші платежі, в тому числі з
компенсації вартості перетікання
реактивної електричної енергії на
пляжному господарстві «Наталка».

У відповідності до ч. 3 ст. 277 ГКУ Абонент
має право відпускати енергію
приєднаним до його мереж вторинним
споживачам (субабонентам). У цьому
випадку Субабоненти укладають договір
енергопостачання з абонентом і мають
права та несуть обов'язки абонента, а
абонент має права та несе обов'язки
енергопостачальника.

За договором енергопостачання
енєргопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується
(ст. 275 ГКУ).

Відповідно до п. 10.2. Правил
користування електричною енергією,
затвердженого Постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики України від 31 липня
1996 року № 28 споживач електричної
енергії зобов'язаний, зокрема,
оплачувати обсяг спожитої електричної
енергії, а також здійснювати інші
платежі відповідно до умов договору та
рахунків, виставлених на підставі
актів про порушення цих Правил та умов
договору.

У відповідності до умов договору
позивач за весь період дії договору
забезпечує відпуск електроенергії
відповідачу в межах наданого АК
«Київенерго» ліміту енергопостачання
позивачу.

Кількість переданої позивачем та
спожитої відповідачем електричної
енергії підтверджуються актами
приймання-передачі товарної продукції
за відповідні місяці, підписані як з
боку позивача так і з боку відповідача.

Відповідно до п. 5.1. договору відповідач
відшкодовує позивачу вартість
електроенергії згідно з
рахунком-фактурою, наданому позивачем
в термін 3-х діб, але не пізніше 20 числа
кожного місяця.

Відшкодування вартості електроенергії
здійснюється за встановленими АК
«Київенерго» тарифами, згідно з
показниками електролічильника.

Відповідно до п. 3.1.1. Договору позивач
має право одержувати від відповідача
відшкодування вартості електричної
енергії за тарифами АК «Київенерго» за
показниками електролічильника.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач взяті на себе зобов'язання
по відшкодуванню вартості електричної
енергії позивачу, та інших платежів, в
тому числі з компенсації вартості
перетікання реактивної електричної
енергії виконує неналежним чином.

Так, в період з 2010 по 2014 роки оплата за
Договором здійснювалася з порушенням
строків оплати за електричну енергію
та не у повному обсязі, що була
передбачена в Договорі, що
підтверджуються актами звірки
взаєморозрахунків (акти в матеріалах
справи).

Таким чином, розмір заборгованості
відповідача перед позивачем за весь
період дії Договору складає на момент
розгляду справи 33 831,42 грн.

11.10.2013 та 22.01.2014 відповідачу було
направлено претензію № 3542 та № 107
відповідно з вимогою погасити наявну
заборгованість (копія в матеріалах
справи).

Відповідач, листом від 23.10.2013 № 213 вих.
заборгованість за період з 9 місяців 2013
р. визнав, що підтверджується Актом
звіряння взаємних розрахунків перед КП
«Плесо» підписаної відповідачем та, у
разі виділення додаткових коштів на
фінансування відповідача,
заборгованість за спожиту
електроенергію зобов'язувався
оплатити (копія листа та акта в
матеріалах справи).

Однак, позивач свої зобов'язання щодо
оплати електроенергії не виконав, чим
порушив умови договору.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Відповідно до ст. 275 ГК України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору
енергопостачання є договір про
постачання електричної енергії
споживачу. Особливості постачання
електричної енергії споживачам та
вимоги до договору про постачання
електричної енергії встановлюються
законами України "Про засади
функціонування ринку електричної
енергії України" та "Про
електроенергетику".

Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається.

Предметом договору енергопостачання є
окремі види енергії з найменуванням,
передбаченим у державних стандартах
або технічних умовах.

Виробники і постачальники енергії, що
займають монопольне становище, зокрема
суб'єкти природних монополій,
зобов'язані укласти договір
енергопостачання на вимогу споживачів,
які мають технічні засоби для
одержання енергії. Розбіжності, що
виникають при укладенні такого
договору, врегульовуються відповідно
до вимог цього Кодексу.

Енергопостачальні підприємства інших,
крім державної і комунальної, форм
власності можуть брати участь у
забезпеченні енергією будь-яких
споживачів, у тому числі через державну
(комунальну) енергомережу, на умовах,
визначених відповідними договорами.

Згідно ст.. 276 ГК України загальна
кількість енергії, що відпускається,
визначається за погодженням сторін. У
разі якщо енергія виділяється в
рахунок замовлення на пріоритетні
державні потреби (ліміту),
енергопостачальник не має права
зменшувати абоненту цей ліміт без його
згоди.

Пропозиції абонента щодо кількості та
видів енергії, строків її відпуску є
пріоритетними за наявності виробничих
можливостей у енергопостачальника.

Показники якості енергії узгоджуються
сторонами на підставі державних
стандартів або технічних умов шляхом
погодження переліку (величини)
показників, підтримання яких є
обов'язком для сторін договору.

Строки постачання енергії
встановлюються сторонами у договорі
виходячи, як правило, з необхідності
забезпечення її ритмічного та
безперебійного надходження абоненту.
Основним обліковим періодом
енергопостачання є декада, з
коригуванням обсягів протягом доби.
Сторони можуть погоджувати постачання
енергії протягом доби за годинами, а
також час і тривалість максимальних та
мінімальних навантажень.

Кількість енергії, недоодержаної у
попередні періоди з вини
енергопостачальника, підлягає
поповненню на вимогу абонента. Якщо
енергію не вибрано абонентом або
недоодержано ним для обігрівання у
зв'язку зі сприятливими погодними
умовами, поповнення недоодержаної
енергії здійснюється за погодженням
сторін.

Розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів),
встановлених/визначених відповідно до
вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається,
здійснюється відповідно до умов
договору. Договір може передбачати
попередню оплату, планові платежі з
наступним перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

У разі якщо абонент має власне
енергоджерело і відпускає енергію в
мережі енергопостачальника,
допускаються розрахунки за сальдо
взаємно одержаної енергії.

Відповідно до ст. 277 ГК України абоненти
користуються енергією з додержанням
правил користування енергією
відповідного виду. Правила
користування енергією, якщо інше не
передбачено законом, затверджуються
Кабінетом Міністрів України.

Правилами можуть бути передбачені
типові договори постачання окремих
видів енергії.

Абонент має право відпускати енергію
приєднаним до його мереж вторинним
споживачам (субабонентам). У цьому
випадку субабоненти укладають договір
енергопостачання з абонентом і мають
права та несуть обов'язки абонента, а
абонент має права та несе обов'язки
енергопостачальника.

Абонент зобов'язаний повідомити
перелік субабонентів
енергопостачальнику, який має право
контролю енергомереж і приладів
субабонентів та право контролю за
додержанням субабонентами правил
користування енергією.

Відповідальність за порушення правил
користування енергією встановлюється
законом

Отже, факт несплати відповідачем
позивачу заборгованості за спожиту
електронергію належним чином
доведений, а також доведений обов'язок
відповідача оплатити позивачу
заборгованість за спожиту
електронергію, що дає суду підстави
задовольнити позов позивача в частині
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 33 831,42 грн.

Оскільки факт невиконання та
прострочення грошового зобов'язання
відповідачем є доведеним, у позивача є
всі правові підстави вимагати
стягнення з відповідача передбаченої
договором пені у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочки платежу та штрафу у
відповідності з п. 4.2.2. договору та
штрафу у розмірі 5000,00 грн., що
передбачений п. 4.2.2. договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 599 Цивільного Кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Статтею 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені не може
перевищувати подвійну облікову ставку
Національного Банку, що діяла в період,
за який сплачується пеня.

Оскільки відповідач не погасив
заборгованість, яка у нього утворилась
перед позивачем за поставлений товар,
останній нарахував відповідачеві пеню
на підставі пункту 4.2.2. договору, яка
складає 2771,02 грн. та штраф в сумі 5000,00
грн.

Отже, згідно з розрахунком позивача
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача пеня в сумі 2771,02 грн.
та штраф в сумі 5000,00 грн. З цими сумами
суд погоджується, так як позивачем
вони розраховані арифметично вірно.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних в сумі 702,47 грн. та
інфляційні збитки в сумі 4168,52 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача, 3% річних
становлять 702,47 грн. та інфляційні
збитки - 4168,52 грн. Суд вважає даний
розрахунок обґрунтованим та
задовольняє позовні вимоги в цій
частині.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
щодо стягнення з відповідача
заборгованості є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради(Київської міської державної
адміністрації) по охороні, утриманню та
експлуатації земель водного фонду м
Києва"Плесо" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунальної
аварійно-рятувальної служби "Київська
служба порятунку" (04074, м. Київ, вул.
Вишгородська, буд. 21, ) на
користь Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради(Київської міської державної
адміністрації) по охороні, утриманню та
експлуатації земель водного фонду м
Києва"Плесо" (02660, м. Київ, вул.
Микільсько-Слобідська, буд. 7, ) основний борг в розмірі 33
831(тридцять три тисячі вісімсот
тридцять одна) грн. 42 коп., пеню в сумі
2771(дві тисячі сімсот сімдесят одна) грн.
02 коп., штраф в сумі 5000(п'ять тисяч) грн. 00
коп., 3% річних в сумі 702(сімсот дві) грн. 47
коп., інфляційні збитки в сумі 4
168(чотири тисячі сто шістдесят вісім)
грн. 52 коп. та судовий збір в розмірі
1827(одна тисяча вісімсот двадцять сім)
грн. 00 коп.

3. Видати наказ.

4. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене в порядку та строки,
визначені Господарським процесуальним
кодексом України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
26.11.2014