м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19881/14 17.11.14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ГАЛС-К ЛТД"

до відповідача-1: публічного
акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

до відповідача-2: публічного
акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА
АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: приватне акціонерне
товариство "ГАЛС-К" Угода про спільну
діяльність

про визнання права власності та
зобов'язання вчинити дії.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Пахомов Ю.О. - за довіреністю
від 27.01.2014 № 40-01/14;

відповідача-1: Шикериниця Р.І. - за
довіреністю від 13.01.2014 № 2-17;

відповідач-2: Бернацька О.В. - за
довіреністю від 18.04.2014 № 14-102;

третьої особи: Чернікова О.С. - за
довіреністю від 10.11.2014 № 282-011/14.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ГАЛС-К ЛТД"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом до публічного
акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"
та публічного акціонерного товариства
"НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ
"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" про визнання права
власності та зобов'язання вчинити дії.

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю "ГАЛС-К ЛТД"
мотивований таким. Між позивачем і
третьою особою укладено Договір від
03.01.2014 № 32-У/Г купівлі-продажу
природного газу. Позивач виконав
перший етап оплати газу, перерахував на
користь третьої особи грошові кошти в
розмірі дев'ять мільйонів грн, а
остання за видатковою накладною
передала позивачеві 5745,016 тисяч м3
природнього газу. Предмет договору
купівлі-продажу перебуває на
зберіганні у відповідача-1 в підземному
сховищі газу (далі - ПСГ). Третя особа
повідомила відповідача-1 про укладення
договору від 03.01.2014 № 32-У/Г та просила
останнього узгодити передачу
природного газу позивачеві.

Однак, позивач вважає, що відповідач-1
не визнає його право власності на
придбаний газ в розмірі 5745,016 тисяч м3.
Наведене позивач обґрунтовує таким:
по-перше, згідно з виставленими
відповідачем-1 позивачеві рахунками,
останній зобов'язаний здійснити плату
за зберігання залишків газу в обсязі
495,000 тисяч м3, замість 6240,016 тисяч м3;
по-друге: відповідач-1 повідомив
позивача про те, що акт прийму-передачі
природнього газу підлягає погодженню з
боку відповідачів.

З урахуванням вищенаведеного,
товариством з обмеженою
відповідальністю "ГАЛС-К ЛТД" заявлені
такі позовні вимоги: 1) визнати за
позивачем право власності на спірний
природній газ; 2) зобов'язати
відповідачів не чинити позивачеві
перешкод у реалізації ним права
власності, зокрема, зобов'язати
відповідача-2: включати в баланс
надходження та розподілу природнього
газу по Україні, належного позивачеві
на праві власності; здійснювати на
вимогу позивача відбір з ПСГ
відповідача-1 природного газу, що
належить позивачеві на праві
власності; здійснювати за письмовим
зверненням позивача передачу
природнього газу останнього, з метою
його реалізації третім особам.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.09.2014 прийнято позов
товариства з обмеженою
відповідальністю "ГАЛС-К ЛТД" до
розгляду та порушено провадження у
справі № 910/19881/14.

Відповідач-1, скориставшись своїм
правом, забезпеченим ст. 59
Господарського процесуального кодексу
України, надав суду відзив, яким позов
відхилив повністю з таких підстав.

По-перше, відповідач-1 вказує, що однією
з підстав позову є договір зберігання
природнього газу від 15.04.2013 № ,
однак позивач не є стороною вказаного
правочину і, в той же час, така угода не
містить жодних умов стосовно того, що
предмет зберігання - природний газ є
власністю позивача. Таким чином, у
позивача відсутні правові підстави для
обґрунтування позову положеннями
договору на зберігання (закачування,
зберігання, відбір) природнього газу
від 15.04.2013 № . Крім того, з огляду
на те, що вказаний правочин вчинено між
відповідачем-1 та третьою особою,
позивач порушив правила, встановлених
нормами процесуального права, зокрема,
ст. 1, 12 ГПК, тобто в даному випадку
позивач звернувся до суду за захистом
не свого суб'єктивного права і
інтересу, а третьої особи.

По-друге, вимога позивача про визнання
права власності, яка ґрунтується на
договорові купівлі-продажу від 03.01.2014 №
32-У/Г, є безпідставною, оскільки
вказаний правочин не відповідає
вимогам Типового договору на
купівлю-продаж природного газу (між
власниками та постачальниками
природного газу), що, в свою чергу,
порушує вимоги Закону України "Про
засади функціонування ринку
природного газу" та постанови НКРЕ від
05.07.2012 № 849. Також відповідач-1 зазначає,
що згідно з положеннями Типового
договору на купівлю-продаж природного
газу та вимог Порядку доступу до Єдиної
газотранспортної системи України,
затвердженого постановою НКРЕ від
19.04.2012 № 420, єдиним первинним
документом, який фіксує факт
здійснення господарської операції з
приймання-передачі природного газу в
ПСГ між поклажедавцями, якими є позивач
і третя особа, може бути виключно акт
приймання-передачі природного газу в
ПСГ, узгоджений відповідачем-1, у
відповідності до п.п. 8.6.3. названого
Порядку. Крім того, спірні обсяги
природного газу в розмірі 5745,016 тис. м3
були передані третьою особою на
зберігання до ПСГ відповідача-1 на
умовах Договору на зберігання
(закачування, зберігання, відбір)
природного газу від 15.04.2013 №
протягом січня 2013 - березня 2014. При
цьому, незважаючи на оформлення
видаткової накладної, третьою особою,
вказані обсяги природного газу були
залишені на зберігання в ПСГ
відповідача-1, про що свідчить
укладення Договору на зберігання
(закачування, зберігання, відбір)
природного газу від 16.04.2014 № .

Таким чином, відповідач-1 вважає, що
видаткова накладна не є первинним
документом в розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», оскільки містить
посилання на господарську операцію,
яка не відбулася, а відтак, твердження
позивача про порушення права власності
та перешкоджання в його здійсненні є
безпідставним та необґрунтованим.

По-третє, вимоги про оформлення актів
приймання-передачі природного газу в
ПСГ та включення цих обсягів в плановий
(розрахунковий) баланс надходження та
розподілу природного газу по Україні
не пов'язані з діями, спрямованими на
передачу газу суб'єкту, уповноваженому
Кабінетом Міністрів України на
формування ресурсу природного газу для
задоволення потреб населення, а,
навпаки, передбачають порушення
законодавчо встановлених вимог щодо
його цільової реалізації.

По-четверте, вимога позивача щодо
включення в баланс надходження та
розподілу природного газу по Україні
5745,016 тис. м3 природного газу, який
належить йому на праві власності
підлягає припиненню в порядку,
визначеному п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України,
оскільки є рішення господарського суду
з такого ж спору, між тими ж сторонами і
з тих же підстав, яке набрало законної
сили.

Відповідач-2, надавши суду відзив, також
відхилив позов, зокрема, з тієї
підстави, що позивачем не надано суду
жодного доказу, підтверджуючого право
власності третьої особи на природний
газ, переданий на зберігання.

В судовому засіданні 03 листопада 2014
року судом оголошувалася перерва до 17
листопада 2014 року.

У судовому засіданні 17 листопада 2014
року судом оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних
представників сторін даної справи по
суті спору та дослідивши наявні у
матеріалах даної справи докази,
Господарський суд міста Києва

В С Т А Н О В И В :

Між приватним акціонерним товариством
"ГАЛС-К" Угода про спільну діяльність,
як продавцем, (далі - третя особа) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "ГАЛС-К ЛТД", як
покупцем, (далі - позивач) укладено
Договір від 03.01.2014 № 32-У/Г на
купівлю-продаж природного газу у ПСГ
ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" (далі - Договір),
згідно з умовами якого третя особа
зобов'язується передати в термін до 15
квітня 2014 року в ПСГ ПАТ "УКРТРАНСГАЗ", а
позивач зобов'язується прийняти та
оплатити природній газ (ціна за 1000,00 м3 -
3.321,00 грн) з ресурсів третьої особи в
обсязі 6.000.000,00 м3 (шість мільйонів
кубічних метрів) орієнтовно (далі - газ),
на умовах Договору (п. 1.1, 2.1, 3.1, 4.1
Договору). У відповідності до п. 5.1
Договору оплата газу здійснюється
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок третьої особи у два
етапи, а саме: 1) передоплати в розмірі
9.000.000,00 (дев'ять мільйонів) грн; 2) суми,
що дорівнює вартості обсягу газу, який
фактично передано позивачеві,
зменшеної на суму передоплати,
протягом 45 днів з дня передачі газу за
накладною позивачеві. Як передбачено п.
3.1 Договору, датою переходу права
власності на газ є дата підписання
накладної на передачу газу від третьої
особи позивачеві.

Природний газ, що є предметом Договору
перебуває в підземному сховищі газу
(далі - ПСГ) на підставі Договору від
15.04.2013 № на зберігання
(закачування зберігання, відбір)
природного газу, укладеного між
публічним акціонерним товариством
"УКРТРАНСГАЗ", як виконавцем, (далі -
відповідач-1) та третьою особою, як
замовником. У відповідності до
предмету вказаного Договору
відповідач зобов'язується протягом
строку, визначеного договором,
зберігати в ПСГ газ, зокрема, страховий
запас газу, переданий йому третьою
особою, та повернути останній газ в
кількості, визначеній в даному
Договорі, а третя особа зобов'язується
внести плату за послуги із зберігання
(закачування зберігання, відбір) у
встановлені договором зберігання
строки (розділ І Договору від 15.04.2013 №
).

Аналогічні Договори зберігання
укладені також між позивачем і
відповідачем-1, а саме: 1) Договір від
15.04.2013 № на зберігання
(закачування зберігання, відбір)
природного газу; 2) Договір від 16.04.2014 №
на зберігання (закачування
зберігання, відбір) природного газу.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору (ст. 526 ЦК України), а
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК
України).

Договір від 03.01.2014 № 32-У/Г за своєю
правовою природою є договором
купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655
Цивільного кодексу України).

Так, на виконання Договору позивачем
здійснено на користь третьої особи
попередню оплату газу та підписано
останніми видаткову накладну від
14.04.2014 № 1-Г, згідно з якою третя особа
передала, а позивач отримав газ в
обсязі 5.745.016,00 м3 загальною вартістю
19.079.198,14 грн.

Враховуючи вищенаведену обставину,
третя особа звернулася до відповідач-1
з проханням (лист від 23.04.2014 № 19)
узгодити передачу в квітні 2014 року в
ПСГ відповідача-1 газу з ресурсів НГВУ
"ЧЕРНІГІВНАФТОГАЗ" спільна діяльність
за договором № 35/4 та третьої особи в
обсязі 5745,016 тис. м3, який належить
третій особі, позивачеві. Також третя
особа повідомила відповідача-1 про
перехід права власності на газ в обсязі
5.745.016,00 м3 від третьої особи позивачеві
на підставі Договору та видаткової
накладної від 14.04.2014 № 1-Г. До вказаного
листа третьою особою додано Акт
передачі природного газу в ПСГ в
кількості 4 примірника та копію
накладної від 14.04.2014 № 1-Г.

Спір між сторонами судового процесу
виник внаслідок таких обставин. Як
вказує позивач, відповідач-1,
незважаючи на лист третьої особи від
23.04.2014 № 19, виставив позивачеві рахунки
від 30.04.2014 № 04-14--кін і від 30.04.2014 №
04-14--поч на оплату послуг
відповідача-1, які надаються на
підставі Договорів зберігання від
15.04.2013 № та від 16.04.2014 № ,
згідно з якими відповідач не врахував
придбаний позивачем обсяг газу на
підставі Договору. Відповідно до
тверджень позивача, загальний об'єм
газу повинен становити 6240,016 тис. м3.

У зв'язку з наведеним вище, позивач
звернувся до відповідача-1 з листом від
19.05.2014 № 219, в якому виклав прохання
відредагувати, зокрема, виставлені
рахунки від 30.04.2014 № 04-14--кін і від
30.04.2014 № 04-14--поч у відповідності
до дійсного об'єму газу позивача, який
становить 6240,016 тис. м3, та перебуває у
ПСГ відповідача-1.

На лист позивача від 19.05.2014 № 219
відповідач-1 надав відповідь (лист від
19.06.2014 № 5220/64-064) такого змісту. Згідно з
п. 2.13 Типового договору на зберігання
(закачування, зберігання, відбір)
природного газу (далі - Типовий
договір), затвердженого постановою
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики (далі - НКРЕ) від 01.11.2012 № 1398,
акт приймання-передачі газу необхідно
погоджувати з відповідачем-1. З
урахуванням наведеного, відповідач-1
зазначив, що обсяг газу, закачаного в
ПСК останнього, обліковується за
третьою особою. Також відповідач-1,
посилаючись на листи від 18.04.2014 № 3221/64-064
і від 28.04.2014 № 3434/64-064, вказав, що акт
прийому-передачі природнього газу,
складений позивачем і третьою особою,
необхідно узгодити з уповноваженим
суб'єктом з формування ресурсу
природнього газу для населення та
споживачів України, тобто з публічним
акціонерним товариством "НАЦІОНАЛЬНА
АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"
(далі - відповідач-2).

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, позивач вважає, що
відповідачі не визнають право
власності позивача на газ, придбаний на
підставі Договору від 03.01.2014 № 32-У/Г, в
обсязі 5.745.016,00 м3 у зв'язку з чим, позивач
позбавлений можливості використати
спірне майно у його господарській
діяльності та передати газ у власність
іншим суб'єктам господарювання.
Наведена обставин призвела до
звернення позивача до господарського
суду з такими позовними вимогами: 1)
визнати за позивачем право власності
на спірне майно, яке знаходиться в ПСГ
відповідача-1 відповідно до Договору
від 16.04.2014 № на зберігання
(закачування зберігання, відбір)
природного газу; 2) зобов'язати
відповідачів не чинити перешкоди
позивачеві у здійсненні його права
власності на природний газ, зокрема,
зобов'язати відповідача-2, по-перше,
включати в баланс надходження та
розподілу природного газу по Україні,
належного позивачеві на праві
власності; по-друге, здійснювати на
вимогу позивача відбір з ПСГ
відповідача-1 природного газу, що
належить позивачеві на праві
власності; по-третє, здійснювати за
письмовим зверненням позивача
передачу природнього газу останнього,
з метою його реалізації третім особам.

За результатами оцінки доказів,
наявних в матеріалах справи, та
виходячи з викладених вище фактичних
обставин, суд дійшов висновку, що позов
товариства з обмеженою
відповідальністю "ГАЛС-К ЛТД"
задоволенню не підлягає з урахуванням
такого.

За приписом ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ч. 1 ст. 392 ЦК України).

Так, згідно з підпунктом 5.8.1 постанови
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики "Про затвердження Порядку
доступу та приєднання до Єдиної
газотранспортної системи" від 19.04.2012
(далі - Порядок) узгодження замовником
із газозберігаючим підприємством
планових обсягів закачування або
відбору газу до/із ПСГ здійснюється на
підставі документів, що підтверджують
його право власності на газ, та за умови
включення Оператором даних обсягів у
прогнозний місячний баланс
надходження та розподілу газу.

Проте, всупереч наведеної вище норми
права, позивачем не надано суду жодного
доказу, підтверджуючого право
власності третьої особи на газ,
переданого на зберігання.

Також, підпунктом 8.6.3 Порядку
визначено, що у випадку передачі
замовником газу в ПСГ третій особі або
приймання газу до ПСГ від третьої особи
замовник зобов'язаний скласти акт
приймання-передачі газу з третьою
особою та протягом 10 днів з дати
складання акта погодити його із ГЗП.
Аналогічні положення містяться у п. 3.3
Типового договору та п. 2.12 Договорів
зберігання, укладених між
відповідачем-1 і позивачем від 16.04.2014 №
, а також із третьою особою від
16.04.2014 № .

Таким чином, виходячи з наведених вище
норм права та умов договорів, видаткова
накладна від 14.04.2014 № 1-Г не є тим
первинним документом, що фіксує факт
здійснення господарської операції.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу" підприємства,
частка держави у статутному фонді яких
становить 50 відсотків та більше,
господарські товариства, 50 відсотків
та більше акцій (часток, паїв) яких
перебувають у статутному фонді інших
господарських товариств, контрольним
пакетом акцій яких володіє держава, а
також дочірні підприємства,
представництва та філії таких
підприємств і товариств, учасники
договорів про спільну діяльність
та/або особи, уповноважені договорами
про спільну діяльність, укладеними за
участю зазначених підприємств,
щомісяця здійснюють продаж усього
товарного природного газу, видобутого
на підставі спеціальних дозволів на
користування надрами в межах території
України, континентального шельфу і
виключної (морської) економічної зони,
для формування ресурсу природного
газу, що використовується для потреб
населення, безпосередньо суб'єкту,
уповноваженому Кабінетом Міністрів
України на формування такого ресурсу,
за закупівельними цінами, які для
кожного суб'єкта господарювання -
власника спеціального дозволу на
користування нафтогазоносними надрами
щороку встановлюються національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики, згідно
із затвердженим нею Порядком
формування, розрахунку та встановлення
цін на природний газ для суб'єктів
господарювання, що здійснюють його
видобуток.

Положеннями підпункту 1 пункту 2
постанови Кабінету Міністрів України
"Про забезпечення споживачів природним
газом" від 27.12.2001 № 1729 установлено, що
потреба населення в природному газі
задовольняється з ресурсу природного
газу, який формується за рахунок
продажу підприємствами, частка держави
у статутному фонді яких становить 50
відсотків та більше, господарськими
товариствами, 50 відсотків та більше
акцій (часток, паїв) яких перебуває у
статутних фондах інших господарських
товариств, контрольним пакетом акцій
яких володіє держава, а також дочірніми
підприємствами, представництвами та
філіями таких підприємств і товариств,
учасниками договорів про спільну
діяльність, укладених за участю
зазначених підприємств і товариств,
та/або уповноваженими такими
договорами особами Національній
акціонерній компанії "Нафтогаз
України" всього обсягу природного газу
(в тому числі нафтового (попутного)
газу) власного видобутку, який
здійснюється на підставі спеціальних
дозволів на користування надрами (за
винятком обсягів газу, що
використовується видобувними
підприємствами відповідно до напрямів,
визначених прогнозним річним балансом
находження та розподілу природного
газу по Україні, що затверджений
Кабінетом Міністрів України), а у разі
нестачі - за рахунок інших ресурсів
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України".

Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" є уповноваженим
суб'єктом з формування ресурсу
природного газу для населення та
споживачів України і зобов'язана
забезпечити гарантованих
постачальників ресурсом природного
газу в необхідному йому обсязі.

Підприємства, зазначені в абзаці
першому цього підпункту, а також
учасники договорів про спільну
діяльність, відповідно до яких розмір
внеску підприємств, частка держави у
статутному фонді яких становить 50
відсотків та більше, господарських
товариств, 50 відсотків та більше акцій
(часток, паїв) яких перебуває у
статутних фондах інших господарських
товариств, контрольним пакетом акцій
яких володіє держава, а також дочірніх
підприємств, представництв та філій
таких підприємств і товариств
перевищує 50 відсотків загального
розміру внесків учасників договорів
про спільну діяльність, реалізують
видобутий природний газ (за винятком
обсягів газу, що використовується
видобувними підприємствами відповідно
до напрямів, визначених прогнозним
річним балансом надходження та
розподілу природного газу по Україні,
що затверджений Кабінетом Міністрів
України) виключно Національній
акціонерній компанії "Нафтогаз
України" за ціною, затвердженою
Національною комісією регулювання
електроенергетики для кожного суб'єкта
господарювання, визначеного в цьому
абзаці.

З огляду на наведене, на відповідача-1,
який є господарським товариством, 50
відсотків та більше акцій (часток, паїв)
яких перебуває у статутному фонді
іншого господарського товариства,
контрольним пакетом акцій яких володіє
держава, тобто у відповідача-2, і яке є
разом із третьою особою стороною
Договору від 19.01.1999 № 35/4 про спільну
діяльність у Прилуцькому
нафтогазопромисловому районі,
покладено обов'язок укладати з
відповідачем-2 угоди (договори) з
реалізації природного газу для
задоволення потреб населення за
закупівельними цінами, встановленими
НКРЕ.

Таким чином, вимоги позивача щодо
оформлення актів приймання-передачі
природного газу в ПСГ та включення
спірного мана в плановий
(розрахунковий) баланс надходження та
розподілу природного газу по Україні
порушують вимоги вищенаведених норм
права, оскільки не пов'язані з
передачею газу уповноваженому суб'єкту
з формування ресурсу природного газу
для населення та споживачів України.

Підсумовуючи сукупність наведених
вище фактів, суд відзначає, що вимога
позивача щодо визнання його права
власності на спірне майно є
недоведеною, документально не
підтвердженою та такою, що суперечить
чинному законодавству України, а тому
задоволенню не підлягає.

Відносно вимоги позивача про
зобов'язання відповідача-2 включити в
баланс надходження та розподілу
природного газу по Україні спірне
майно, суд зазначає, що провадження в
цій частині підлягає припиненню в
порядку, встановленому п. 2 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки такий спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав вирішено Господарським судом
міста Києва і рішення від 08.09.2014 у
справі № 910/13510/14 набрало законної сили.

Обов'язок доказування відповідно до
пункту 4 частини третьої статті 129
Конституції України та статті 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, п. 2 ч. 1 ст.
80, статтями 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Припинити провадження у справі №
910/19881/14 в частині зобов'язання
публічного акціонерного товариства
"НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ
"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" включити в баланс
надходження та розподілу природного
газу по Україні природний газ, який
належить товариству з обмеженою
відповідальністю "ГАЛС-К ЛТД" на праві
власності.

2. В іншій частині позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 26 листопада 2014
року.

Суддя
С.В. Балац