ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року Справа № 922/3093/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової
Т.В.суддівГоголь Т.Г. (доповідач), Швеця
В.О.розглянувши у відкритому судовому
засіданні за участю представників
сторін: позивача: Ташлицька Н.М. - дов.
від 04.07.14, відповідача: не з'явились,
повідомлені належно,

касаційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю "Вога"на
постановуХарківського апеляційного
господарського суду від22.09.14у
справі№922/3093/14 Господарського суду
Харківської областіза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Нертус"доТовариства
з обмеженою відповідальністю
"Вога"простягнення 1121,03 грн.

Розпорядженням Секретаря другої
судової палати Вищого господарського
суду України від 10.11.14 для розгляду
касаційної скарги у цій справі
призначено колегію суддів у складі:
Добролюбової Т.В. - головуючого, Гоголь
Т.Г., Швеця В.О.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Нертус" звернулося
до Господарського суду Харківської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вога" про
стягнення 727,31 грн. боргу і 393,72 грн.
курсової різниці. Обґрунтовуючи свої
вимоги, позивач вказував на несплату
відповідачем у повному обсязі ціни
отриманого товару, з урахуванням
курсової різниці, згідно з
дистриб'юторським договором №07/02-В від
07.02.13.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 07.08.14 (суддя
Бринцев О.В.) позов задоволено повністю.
Вмотивовуючи рішення, господарський
суд виходив з факту несплати
відповідачем у повному обсязі вартості
отриманих за спірним договором
мінеральних добрив.

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
22.09.14 (судді: Пуль О.А., Білоусова Я.О.,
Фоміна В.О.) перевірене рішення
господарського суду залишено без змін
з тих же підстав.

До Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою
звернулося Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вога", яке просить
рішення та постанову у справі
скасувати та відмовити у позові.
Обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник
посилається на порушення судами
приписів 43, 47, 43 Господарського
процесуального кодексу України. Він
вважає, що суди порушили принцип
змагальності судового процесу, а тому
судові рішення підлягають скасуванню.

Від позивача надійшов відзив на
касаційну скаргу, в якому він просить
судові акти у справі залишити без змін,
а касаційну скаргу - без задоволення..

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г.,
пояснення представника позивача,
переглянувши матеріали справи та
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
приписів законодавства, відзначає
наступне.

Господарськими судами установлено та
підтверджено матеріалами справи, що
07.02.13 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Нертус" - продавцем і
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Вога" - покупцем був
укладений дистриб'юторський договір
№07/02-В. За цим договором продавець
зобов'язався передати погодженими
партіями товар у власність
дистриб'ютора, а дистриб'ютор, в свою
чергу, прийняти і оплатити його. Оплата
за товар, у разі підписання сторонами
специфікації з графіком оплати товару,
здійснюється у відповідності до такого
графіку (пункт 4.1 договору). Згідно з
пунктом 4.7 договору (в редакції
додаткової угоди №1 до спірного
договору) ціна товару встановлюється
сторонами у гривнях. Крім цього,
сторони визначають доларовий
еквівалент ціни товару. Ціна товару,
який підлягає оплаті дистриб'ютором,
змінюється на день оплати шляхом
помноження доларового еквіваленту
узгодженої сторонами ціни товару, який
не сплачений, на офіційний курс долара
США (курс продажу долара США за гривні),
встановлений НБУ на день фактичної
оплати дистриб'ютором ціни товару.
Сторони також погодили, що у разі, коли
офіційний курс долара США,
установлений НБУ на день фактичної
оплати товару, менше (нижче), ніж курс
долара США на українському
міжбанківському ринку, встановлений на
день, що передує дню оплати товару, то
дистриб'ютор для визначення суми
оплати за товар множить доларовий
еквівалент узгодженої сторонами ціни
товару, який не оплачений, на курс
долара США на українському
міжбанківському ринку, встановлений на
день, що передує дню оплати товару.
Господарські суди установили, що
специфікацією №НР-00000728 від 23.04.13
сторони погодили такий графік оплати
товару: до 25.04.13 - 30% від загальної ціни
товару, а саме: 2103,12 грн., а у випадку
зміни курсу долара США - 30% від
доларового еквіваленту загальної ціни
товару, згідно з пунктом 4.7
дистриб'юторського договору; до 01.11.13 -
70% від загальної ціни товару за
специфікацією, а саме: 4907,28 грн., а у
випадку зміни курсу долара США - 70% від
доларового еквіваленту загальної ціни
товару, згідно з пунктом 4.7
дистриб'юторського договору. В процесі
розгляду спору господарські суди
установили, з підтвердженням
матеріалами справи, що на виконання
спірного договору позивач на підставі
видаткової накладної №728 від 23.04.13
поставив відповідачеві мінеральне
добриво на суму 7010,40 грн. Втім,
відповідач вартість отриманого товару
оплатив 29.11.13, в розмірі 6283,09 грн., тобто
частково і без урахування офіційного
курсу відповідної валюти на дату
платежу. Відтак, як установили суди,
борг відповідача складає 1121,03 грн. (727,31
грн. вартості неоплаченого товару та
393,72 грн. курсової різниці). Як
убачається з матеріалів справи,
предметом даного судового розгляду є
вимога Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нертус" про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вога" 1121,03 грн. (727,31
грн. боргу, 393,72 грн. курсової різниці).
Ухвалюючи судові акти у справі,
господарські суди дійшли висновку про
обґрунтованість цих вимог. Відповідно
до положень статті 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є, договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (стаття 202
цього ж Кодексу). Статтею 627 Цивільного
кодексу України унормовано, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Згідно з частиною 1
статті 628 цього ж Кодексу зміст
договору становлять умови, визначені
на розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства. За
приписами статті 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін. Згідно з
приписами статті 524 цього ж Кодексу
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні, втім,
сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання також в
іноземній валюті. Грошове зобов'язання
має бути виконане у гривнях, але якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншими нормативно - правовим актом
(стаття 533 Цивільного кодексу України).
Отже, положення чинного законодавства
хоч і передбачають обов'язковість
застосування валюти України при
здійсненні розрахунків, але не містять
заборони визначення грошового
еквіваленту зобов'язань в іноземній
валюті, а також на здійснення
перерахунку грошового зобов'язання у
випадку зміни НБУ курсу національної
валюти України по відношенню до
іноземної валюти. Наведене
узгоджується з позицією, викладеною у
постанові Верховного Суду України від
07.10.14. Дослідивши умови укладеного між
сторонами у справі договору,
господарські суди установили, що
відповідач оплачує ціну товару з
урахуванням курсової різниці; що такий
спосіб визначення сторонами належної
до сплати суми не суперечить закону.
Господарськими судами попередніх
інстанцій в ході розгляду спору було
установлено, що позивач на виконання
умов спірного договору поставив, а
відповідач прийняв мінеральні добрива
на загальну суму 7010,40 грн. Проте, як
установили суди, відповідач
розрахувався за нього частково і без
урахування зміни курсу відповідної
валюти на дату платежу, а відтак сума
боргу (який, між іншим, відповідач
визнав у відзиві на позов на 46 а.с.)
складає 1121,03 грн., включаючи 727,31 грн.
вартості неоплаченого товару і 393,72 грн.
курсової різниці). Згідно з приписами
статей 525, 526 Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом; зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. За приписами
статі 629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим до виконання
сторонами. Довід скаржника про
порушення місцевим господарським
судом принципу змагальності сторін, що,
на його думку, унеможливило
висловлення ним своїх заперечень з
приводу заявленого позову визнається
неспроможним, оскільки цей довід був
предметом розгляду в суді апеляційної
інстанції та обґрунтовано відхилений
ним. При цьому, враховується те, що, як
убачається з матеріалів справи,
відповідач був обізнаний про розгляд
справи в суді першої інстанції; його
представник був присутній у судовому
засіданні; відповідач подавав відзив
на позовну заяву, у якому, між іншим, він
погодився із позовними вимогами та
визнав спірну суму боргу. Окрім того,
відповідно до приписів статті 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справ і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду у повному обсязі. Як убачаться з
матеріалів справи, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Вога"
скористалось своїм процесуальним
правом на оскарження рішення у справі
до суду апеляційної інстанції, при
цьому, здійснюючи апеляційний розгляд
справи та перевіряючи законність
рішення в цілому, суд розглянув усі
доводи апеляційної скарги, та навів
мотиви, за якими ці доводи були
відхилені. Інших доводів скаржником у
касаційній скарзі наведено не було.

За таких встановлених обставин,
колегія суддів визнає, що апеляційним
господарським судом правильно
застосовані норми матеріального і
процесуального права, тому підстави
для скасування переглянутої постанови
апеляційної інстанції та задоволення
касаційної скарги відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
22.09.14 у справі №922/3093/14 залишити без
змін.

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вога" - без
задоволення.

Головуючий суддя
Т. Добролюбова

Судді
Т. Гоголь

В.Швець