ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

10.11.2014
Справа № 907/892/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "Комерційний інвестиційний
банк", м. Ужгород

до відповідача - 1 міського відділу
державної виконавчої служби
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції, м. Ужгород

до відповідача - 2 публічного
акціонерного товариства "Управління
механізації будівництва", м. Ужгород

про звільнення майна з - під арешту

Суддя Бобрик Г. Й.

За участю представників сторін:

від позивача - Мондик С. А. - представник
по довіреності № 33/74 від 02.07.2014 року

від відповідача 1 - Плиска А. С. -
представник по довіреності від 09.07.2014
року

від відповідача 2 - не з'явився

Суть спору: публічне акціонерне
товариство "Комерційний інвестиційний
банк", м. Ужгород звернулося до
господарського суду з позовною заявою,
в якій, з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог від 09.11.2014
року, просить суд звільнити рухоме
майно з - під арешту: легковий
автомобіль універсал - В Chevrolet Niva 21230,
реєстраційний номер АО8828АА, № кузова
Х9L4836, 2004 року випуску, колір сірий
та легковий автомобіль універсал - В
марки Mitsubishi Outlander 3.01 АТ XL, державний
реєстраційний номер АО0787 АК, кузов №
JMBXLCW6W7Z005403, 2007 року випуску, сірого
кольору.

Уповноважений представник позивача
заявила клопотання про зменшення
позовних вимог у даній справі. Зокрема
просить суд відповідно до ст. 22 ГПК
України зменшити позовні вимоги та
розглянути спір про звільнення
рухомого майна з-під арешту: легковий
автомобіль універсал - В Chevrolet Niva 21230,
реєстраційний номер АО8828АА, № кузова
Х9L4836, 2004 року випуску, колір сірий
та легковий автомобіль універсал - В
марки Mitsubishi Outlander 3.01 АТ XL, державний
реєстраційний номер АО0787 АК, кузов №
JMBXLCW6W7Z005403, 2007 року випуску, сірого
кольору.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України,
задоволено заяву позивача про
зменшення позовних вимог, яка подана з
дотриманням правил, визначених
Господарсько процесуальним кодексом
України.

Відповідач - 1 позовні вимоги визнав,
про що подав суду письмовий відзив на
позов.

Відповідач -2 письмових пояснень по
суті спору суду не подав, явку
представника на виклик суду для участі
в судовому засіданні не забезпечив.

За наведених обставин, справа
розглядається в порядку ст. 75 ГПК
України за наявними в ній матеріалами.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін суд, встановив

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 29.07.2014 року у
справі № 907/472/14, що набрало законної
сили, позов ПАТ "Комерційний
інвестиційний банк" задоволено:
Звернуто стягнення на легковий
автомобіль універсал-В Chevrolet Niva 21230,
реєстраційний номер АО8828АА, № кузова
Х9L4836, 2004 року випуску, колір сірий,
що належить ПАТ „Управління
механізації будівництва" на праві
власності, вартістю 54194 грн., шляхом
прийняття його у власність Публічним
акціонерним товариством „Комерційний
інвестиційний банк" в рахунок
часткового погашення заборгованості
ПАТ „Управління механізації
будівництва" за Договором кредиту за
овердрафтом, згідно Договору застави №
02-4з/119 від 20.09.2010 року та Додаткових
договорів до нього, а також надано ПАТ
„Комерційний інвестиційний банк" всіх
повноважень, необхідних для зняття
вказаного автомобіля з обліку в
органах ДАЇ України та реєстрації його
за собою та легковий автомобіль
універсал-В марки Mitsubishi Outlander 3.0I AT XL,
державний реєстраційний номер АО0787 АК,
кузов № JMBХLCW6W7Z005403, 2007 року випуску,
сірого кольору, що належить ПАТ
„Управління механізації будівництва"
на праві власності, вартістю 171 078 грн.,
шляхом прийняття його у власність
Публічним акціонерним товариством
„Комерційний інвестиційний банк" в
рахунок часткового погашення
заборгованості ПАТ „Управління
механізації будівництва" за Договором
кредиту за овердрафтом, згідно
Договору застави № 02-4з/119 від 20.09.2010
року та Додаткових договорів до нього,
а також надати ПАТ „Комерційний
інвестиційний банк" всіх повноважень,
необхідних для зняття вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАЇ
України та реєстрації його за собою.

Згідно з ч. 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України, факти
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Преюдиційні факти є обов'язковими при
вирішенні інших справ та не підлягають
доказуванню, оскільки їх істинність
встановлено у рішенні, у зв'язку з чим
немає необхідності встановлювати їх
знову, піддаючи сумніву істинність та
стабільність судового акту, який
набрав законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору у даній справі, є
вимоги позивача до Державної
виконавчої служби України та до ПАТ
"Управління механізації
будівництва" про звільнення
зазначеного вище майна з-під арешту.

Матеріалами справи підтверджено, що
постановами міського відділу ДВС
Ужгородського міськрайонного
Управління юстиції від 06.05.2011 ВП
№ 26075030, від 21.03.2013 року ВП № 36529171,
від 02.11.2011 ВП № 29406213
накладено арешт на майно боржника та
оголошено заборону на його відчуження.

Звертаючись з даним позовом до суду,
публічне акціонерне товариство
"Комерційний інвестиційний банк"
вважало, що спірне майно належить йому
на праві власності, а не боржнику у
виконавчому провадженні.

Задовольняючи позовні вимоги у повному
обсязі суд, зазначив, що майно, на яке
накладено арешт, є власністю позивача
і, відповідно, не може бути
використаним для задоволення вимог
стягувача у відповідному виконавчому
провадженні.

Згідно з ст. 60 Закону України "Про
виконавче провадження" особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутись до суду з позовом про
визнання права власності на майно і про
зняття з нього арешту.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентуються Законом
України "Про виконавче провадження"
(Закон). Вказаний нормативний акт є
спеціальним по відношенню до інших
нормативних актів при вирішенні
питання щодо оцінки дій державної
виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано
порядок та особливості проведення
кожної стадії (дії) виконавчого
провадження і відповідних дій
державних виконавців.

Частиною 1 ст. 6 вищевказаного Закону
визначено, що державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності
порушення прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 11 Закону,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом, зокрема, накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку.

Арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту (ч. ч.
1, 2 ст. 57 Закону).

Зі змісту зазначеної норми Закону
вбачається, що накладати арешт на майно
в процедурі виконавчого провадження
надається право лише у випадку, коли
таке майно належить на праві власності
саме боржнику.

Право власності є основним речовим
правом. Власник майна на свій розсуд
володіє, користується та
розпоряджається ним. Право власності
виникає на підставі юридичних фактів,
визначених у законодавстві, що
прийнято називати способами
виникнення права власності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

За приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: 1) договори та інші правочини; 2)
створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності; 3)
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; 4) інші
юридичні факти.

Частинами 3,5 ст. 11 Цивільного кодексу
України передбачено, що цивільні права
та обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства. У випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішення
суду .

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Враховуючи встановлені обставини
справи, суд констатує, що вимоги про
зняття арешту з майна безпосередньо
пов'язані із спором про право на це
майно, оскільки позивач довів, що
державним виконавцем арештовано майно,
яке належить йому, а не боржникам у
виконавчому провадженні і факт
належності позивачу права власності на
майно підтверджено рішенням
господарського суду Закарпатської
області від 29.07.2014р. у справі № 907/472/14,
яке на день розгляду даної справи,
набрало законної сили, не
оскаржувалось і не може бути не взято
до уваги як встановлений факт.

Оскільки виникнення права власності на
майно водночас передбачає припинення
цього права у іншого суб'єкта, підстави
виникнення права власності на спірне
майно розглядаються водночас і як
підстави припинення його.

За таких обставин, суд дійшов
висновку щодо необхідності зняття
арешту із спірного майна, оскільки воно
не перебуває у власності боржника, а
тому не може бути використаним для
задоволення вимог стягувача у
відповідному виконавчому провадженні,
у зв'язку з чим позовні вимоги у даній
справі з метою захисту прав законного
власника такого майна підлягають
задоволенню.

Отже, суд задовільняє позов про
звільнення рухомого майна з - під
арешту: легковий автомобіль універсал -
В Chevrolet Niva 21230, реєстраційний номер
АО8828АА, № кузова Х9L4836, 2004 року
випуску, колір сірий та легковий
автомобіль універсал - В марки Mitsubishi
Outlander 3.01 АТ XL, державний реєстраційний
номер АО0787 АК, кузов
№ JMBXLCW6W7Z005403, 2007 року випуску,
сірого кольору.

У позові до відповідача-2 належить
відмовити, оскільки він не є суб'єктом
здійснення оспорюваних дій.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК
України суд покладає на відповідача - 1 -
міський відділ державної виконавчої
служби Ужгородського міськрайонного
управління юстиції пропорційно
розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44-49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов, з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог, задоволити
повністю.

2. Звільнити з - під арешту
легковий автомобіль універсал - В Chevrolet
Niva 21230, реєстраційний номер АО8828АА, №
кузова Х9L4836, 2004 року випуску,
колір сірий та легковий автомобіль
універсал - В марки Mitsubishi Outlander 3.01 АТ XL,
державний реєстраційний номер АО0787 АК,
кузов № JMBXLCW6W7Z005403, 2007 року випуску,
сірого кольору.

3. В задоволенні позову до
відповідача - 2 публічного акціонерного
товариства "Управління механізації
будівництва", м. Ужгород - відмовити.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття та підлягає оскарженню в
порядку, визначеному Господарським
процесуальним кодексом України.

Вступну та резолютивну частини рішення
проголошено 10.11.2014 року.

Повне рішення складено 14.11.2014
року.

Суддя
Бобрик Г.Й.