ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2014 р.
Справа № 917/1358/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Тихий П.В., суддя Камишева Л.М. ,
суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - Мурга К.Ю., (довіреність б/н
від 26.06.2014 р.);

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх.
№3480П/1-43) на рішення господарського
суду Полтавської області від 25 вересня
2014 року у справі №917/1358/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТД ИРБИС", м. Харків

до Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький сталеливарний завод", м.
Кременчук, Полтавська область

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ТОВ "ТД ИРБИС" звернувся
до господарського суду Полтавської
області з позовом до ПАТ "Кременчуцький
сталеливарний завод" про стягнення
заборгованості, а саме: 22 539,97 грн.
основного боргу, 1811,37 грн. пені, 283,82 грн.
3% річних та 1695,13 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 25 вересня 2014
року у справі №917/1358/14 (суддя Плотницька
Н.Б.) позов задоволено повністю.
Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Кременчуцький
сталеливарний завод" на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТД Ирбис" 22 539,97 грн.
основного боргу, 1811,37 грн. пені, 283,82 грн.
3% річних, 1695,13 грн. інфляційних втрат та
1827,00 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням господарського
суду першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати рішення
господарського суду Полтавської
області від 25 вересня 2014 року у справі
№917/1358/14 та прийняти нове рішення яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 28.10.2014 р. у
справі № 917/1356/14 апеляційну скаргу
відповідача прийнято до провадження та
призначено до розгляду на 26.11.2014 р.

Представник позивача письмового
відзиву на апеляційну скаргу не надав.
В судовому засіданні зазначив, що проти
апеляційної скарги заперечує в повному
обсязі, а рішення суду першої інстанції
вважає законним та обґрунтованим та
просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу відповідача без
задоволення

Представник відповідача в судове
засідання 26.11.2014 р. не з'явився, про
причини неявки не повідомив, про час і
місце розгляду апеляційної скарги
повідомлений належним чином, про
свідчить відмітка на повідомленні про
вручення поштового відправлення
(а.с.147).

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року №18 «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представника
відповідача не була визнана
обов'язковою, а також те, що його неявка
не перешкоджає розгляду апеляційної
скарги, колегія суддів вважає за
можливе розглянути апеляційну скаргу
за відсутності зазначеного
представника за наявними матеріалами у
справі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача в судовому засіданні,
дослідивши доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги відповідача, виходячи з
наступного.

Як свідчать матеріали справи та вірно
встановив суд першої інстанції, між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ТД Ирбис" (надалі
Позивач, Постачальник) та Публічним
акціонерним товариством
"Кременчуцький сталеливарний завод"
(надалі Відповідач, Покупець) було
укладено Договір від 4 грудня 2012 року
№0590-СН (надалі Договір №0590-СН), Договір
від 13 грудня 2013 року №0687-СН (надалі
Договір№0687-СН) та усний Договір
відповідно до видаткової накладної
№С-010373 від 20.02.2014 року (надалі видаткова
накладна №С-010373), відповідно до яких
позивач зобов'язався поставити, а
відповідач прийняти та оплатити товар
партіями, в асортименті, кількості та
за цінами, вказаними в видаткових
накладних та або/і специфікаціях.

В подальшому між Сторонами було
укладено Додаткову угоду №11 від 11.12.2013
року до Договору №0590-СН, Додаткові
угоди №1 від 25.12.2013 року, №2 від 31.01.2014
року до Договору №0687-СН.

Позивачем було поставлено відповідачу
товар на загальну суму 22 539,97 грн., що
підтверджується наступними
документами:

- видаткова накладна №Ю-098270 від 24.12.2013
року на суму 841,78 грн., поставка
здійснена на підставі Договору №0590-СН,
товар отримано згідно довіреності
№ від 17.12.2013 року, виданої
Відповідачем на Стародубець В.П. (а.с. 36);

- видаткова накладна №С-002238 від 20.01.2014
року на суму 5 359,58 грн.; №С-002323 від 20.01.2014
року на суму 10 829,29 грн.; №С-002805 від 22.01.2014
року на суму 45,94 на суму; №С-009199 від
17.02.2014 року на суму 3576,02 грн., поставки
здійснені на підставі Договору №0687-СН,
товар отримано згідно довіреності
№ від 14.01.2014 року, виданої
Відповідачем на Стародубець В.П. (а.с. 29);

- видаткова накладна №С-010373 від 20.02.2014
року, виставлено рахунок №СЧС-017470 від
20.02.2014 року.

Як встановлено судом першої інстанції
та зазначено представником позивача в
судовому засіданні, відповідач отримав
товар в повному обсязі, зауважень щодо
кількості і якості від відповідача не
надходило.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що відповідач не виконав свій обов'язок
стосовно оплати отриманого товару, в
зв'язку з чим у відповідача перед
позивачем утворилась заборгованість в
розмірі 22 539,97 грн., а саме: 841,78 грн. за
Договором №0590-СН від 04.12.2012 року; 19 810,83
грн. за Договором №0687-СН від 13.12.2013 року
та 1887,36 грн. за видатковою накладною
№С-010373 від 20.02.2014 року.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди №11
від 11.12.2013 року до Договору №0590-СН
розрахунки за товар згідно додаткової
угоди здійснюється протягом 60
календарних днів з дати надходження
товару.

Доказів оплати отриманого товару
згідно Договору №0590-СН, Додаткової
угоди №11 та видаткової накладної
№Ю-098270 від 24.12.2013 року на суму 841,78 грн.
Відповідачем не надано.

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди №1
від 25.12.2013 року та Додаткової угоди №2
від 31.01.2014 року до Договору №0687-СН
розрахунки за товар згідно додаткової
угоди здійснюється протягом 60
календарних днів з дати надходження
товару.

Доказів оплати отриманого товару
згідно Договору №0687-СН, Додаткових
угод №1, 2 та видаткових накладних
№С-002238 від 20.01.2014 року, №С-002323 від 20.01.2014
року, №С-002805 від 22.01.2014 року, №С-009199 від
17.02.2014 року на загальну суму 19 810,83 грн.
відповідачем не надано.

20.06.2014 року позивачем було направлено
на адресу відповідача вимогу про
оплату заборгованості в сумі 1887,36 грн.
за видатковою накладною №С-010373 від
20.02.2014 року, яка до цього часу залишена
без задоволення.

Доказів оплати отриманого товару
згідно видаткової накладної №С-010373 від
20.02.2014 року на суму 1887,36 грн.
відповідачем не надано, а відтак вимога
позивача в цій частині є обґрунтованою
та підлягає задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, позовна
вимога про стягнення з ПАТ
"Кременчуцький сталеливарний завод" 22
539,97 грн. основного боргу по договорам
поставки товару є обґрунтованою та
підлягає задоволенню.

Твердження відповідача в апеляційній
скарзі стосовно того, що поставка не
була завершена, так як позивачем не
було надано документів які
підтверджують якість та комплектність
товару, не приймаються судом до уваги,
оскільки, як вже було зазначено
претензій з боку відповідача до
позивача щодо якості отриманого товару
не надходило.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611
Цивільного Кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежного
виконання зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

В пункті 10.5 Договору поставки товару
від 13.12.2013 р. № 0715-СН сторони
передбачили відповідальність покупця
за порушення строків розрахунку за
поставлений товар у вигляді неустойки
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла під час порушення
грошового зобов'язання від суми
заборгованості за кожний день
прострочення.

На підставі вищезазначеного,
перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені у розмірі 3281,66 грн. за
порушення строків розрахунку за
поставлений товар, колегія суддів
апеляційної інстанції прийшла до
висновку, що наданий позивачем
розрахунок не суперечить вимогам
чинного законодавства, нарахований
вірно, з урахуванням чого позовна
вимога в частині стягнення з
відповідача 3281,66 грн. пені підлягає
задоволенню.

Відповідно п. 2 статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

В п. 10.5. Договору №0590-СН та Договору
0687-СН вказано, що у випадку порушення
Покупцем строку розрахунку за
поставлений товар останній сплачує на
користь Постачальника неустойку у
розмірі подвійної облікової ставки, що
діяла під час порушення грошового
зобов'язання від суми заборгованості
за кожний день прострочення.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, щодо
задоволення вимог позивача про
стягнення з відповідача на підставі
пункту 10.5 Договору №0590-СН та вимог
статті 625 ЦК України позивачем
нараховано 76,62 грн. пені за період з
23.02.2014 року по 20.08.2014 року, 13,25 грн. 3%
річних за період з 23.02.2014 року по 02.09.2014
року, 93,35 грн. інфляційних нарахувань за
період з 23.02.2014 року по 02.09.2014 року
(детальний розрахунок в матеріалах
справи, а.с. 82-83).

Також є обґрунтованою та підлягає
задоволенню вимога позивача про
стягнення на підставі пункту 10.5
Договору №0687-СН та вимог статті 625 ЦК
України Позивачем нараховано 1734,75 грн.
пені за період з 22.03.2014 року по 02.09.2014
року, 260,37 грн. 3% річних за період з 22.03.2014
року по 02.09.2014 року, 1601,78 грн.
інфляційних нарахувань за період з
22.03.2014 року по 02.09.2014 року (детальний
розрахунок в матеріалах справи, а.с.
79-82).

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого суду, що позивачем
правомірно нараховано за видатковою
накладною №С-010373 від 20.02.2014 року на
підставі статті 625 ЦК України 10,20 грн. 3%
річних за період з 28.06.2014 року по 02.09.2014
року (детальний розрахунок в
матеріалах справи, а.с. 84).

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог статті 34
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає, що місцевий господарський
суд, приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 85, 99, 101,
пунктом 1 статті 103, статтею 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 25 вересня 2014
року у справі №917/1358/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
Господарського Суду України через
Харківський апеляційний господарський
суд.

Повний текст постанови складено 27.11.2014
року.

Головуючий суддя
Тихий П.В.

Суддя
Камишева Л.М.

Суддя
Пелипенко Н.М.