ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 р.
Справа № 923/1509/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Клепай З.В. при секретарі
Кудак М.І., розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, Харківська область

до Фізичної особи- підприємця ОСОБА_2

про стягнення 293 418грн. 37 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_3, представник, дов.
від 01.10.2014 року;

від відповідача - ОСОБА_4, представник,
дов. від 20.03.2012 року.

Позивач звернувся з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача,
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.
Херсон, на користь позивача, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, Харківська
обл., 157 220,35 грн. - суму основної
заборгованості, 110 054,00 грн. - за п. 8.3
договору, 15 722,04 - за п. 8.5 договору, 9 263,95
грн. - пені, 1158,03 грн. - 3 % річних, всього -
293 418,37 грн.

Відповідач проти позову
заперечує на тій підставі, що згідно п.
7.3 договору №Е-161, приймання-передача
товару здійснюється представниками
сторін за наявності у них довіреності
та/або інших документів, що
підтверджують повноваження
представників сторін. Позивачем до
матеріалів справи у якості доказу
здійснення поставки товару
відповідачу додані видаткові накладні
від 02.04.14 року за №№ Е-161-1, Е-161-2, Е-161-1, у
яких не зазначено ким було відпущено
товар та ким одержано, тобто не
визначено підписи яких осіб стоять на
цих документах і чи є вони
уповноваженими особами сторін.
Відповідно у покупця не виникло ні
права власності на товар визначений у
зазначених видаткових накладних, ні
обов'язку його сплатити, які виникають
у порядку п.1.4 договору № Е-161.
Відповідач у поданому відзиві
зазначає, що підставою для поставки
товару може бути лише замовлення
покупця, що має бути відображено у
товаросупровідному документі, та те, що
у видаткових накладних підставою
визначено свідоцтво про державну
реєстрацію. Позивач у самому позові
зазначає, що видаткові накладні
підписані повноважними особами, але не
надає докази, що підтверджують
повноваження цих осіб.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши представників сторін,
господарський суд -

в с т а н о в и в:

13 січня 2014 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 було
укладено договір поставки №Е-161, за
яким позивач зобов'язався передавати
відповідачеві у власність товар,
визначений п. 1.2 договору, а відповідач
зобов'язався приймати товар та
оплачувати його на умовах, визначених
договором.

На виконання умов договору
відповідачеві було поставлено товар -
взуття, у кількості та за ціною згідно
видаткових накладних №Е-161-1 від 02.04.2014р.
на суму 98308,74 грн., №Е-161-2 від 02.04.2014р. на
суму

29490,60 грн. та №Е-161-1 від 24.04.2014р. на суму
10182,82 грн. та всього на загальну суму 137
982,16 грн.

Вказані видаткові накладні за
твердженням позивача, були підписані
повноважними представниками сторін
без будь-яких зауважень з приводу
якості, кількості чи комплектності
товару.

Відповідач вказує на те, що у
видаткових накладних не вказані
повноваження особи, яка від імені
відповідача отримала товар.

Позивач у судовому засіданні
пояснив, що це підпис самого
відповідача - ФОП ОСОБА_2, а тому
довіреність не потрібна, оскільки ФОП
ОСОБА_2 від власного імені діє без
довіреності.

Представник відповідача у
судовому засіданні 13.11.14р. заперечив
факти вчинення підпису ФОП ОСОБА_2 на
вказаних видаткових накладних.

Господарським судом здійснено
порівняння підписів відповідача на
спірних видаткових накладних та на
нотаріально посвідченій довіреності
представника відповідача, що видана
йому ФОП ОСОБА_2, в результаті чого суд
дійшов висновку про схожість підписів.

Оскільки належність підпису ФОП
ОСОБА_2 або право заперечити належності
йому спірного підпису належить лише
самому ФОП ОСОБА_2, господарський суд
ухвалою по справі від 13.11.14р. зобов'язав
ФОП ОСОБА_2 з'явитись у судове засідання
з паспортом.

Вказана ухвала ФОП ОСОБА_2 не
виконана.

Зважаючи на те, що належність
підпису на спірних видаткових
накладних ФОП ОСОБА_2 заперечує не сам
ОСОБА_2, відзив на позов, у якому
ставиться під сумнів вказаний підпис,
підписаний не самим ФОП, а його
представником за довіреністю, та що у
господарського суду належність
вказаного підпису ОСОБА_2 сумніву не
викликає, господарський суд вважає
видаткові накладні №Е-161-1 від 02.04.14р.,
№Е-161-2 від 02.04.14р., №Е161-1 від 24.04.14р.
належними та допустимими доказами по
справі.

Таким чином матеріалами справи
доведений факт належного виконання
позивачем договірних зобов'язань та
отримання відповідачем товару на суму
137 982,16 грн.

Відповідно до п.6.1 договору
відповідач зобов'язаний щотижнево
здійснювати оплату отриманого товару,
але не пізніше 90 календарних днів від
дати поставки кожної окремої партії
товару.

Відповідно до ст.173
Господарського кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст.193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
Господарським кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідач свої зобов'язання по
оплаті отриманого товару не виконав та
його борг з урахуванням уточнюючих
специфікацій, становить 157220,35 грн.

Позивач також просить стягнути з
відповідача 110054 грн. неустойки за п.8.3
договору та штрафу у розмірі 15722,04 грн.
за прострочення платежу по п.8.5
договору.

Розглядаючи питання про
стягнення вказаних сум господарський
суд виходить із того, що відповідно до
п.2.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №
14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" пеня, за
визначенням частини третьої статті 549
ЦК України, - це вид неустойки, що
забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Із п.8.3 договору №Е-161 від 13.01.14р.
вбачається, що в разі прострочення
(порушення, невиконання,
протермінування, несвоєчасного
виконання) покупцем строків (термінів)
оплати поставленого та/або замовленого
товару, покупець сплачує на користь
постачальника штрафну неустойку у
вигляді пені в розмірі 1% (одного
відсотка) від загальної суми
поставленого та/або замовленого і
неоплаченого товару за кожен день
прострочення. Нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання починається з дня, коли
зобов'язання мало бути виконано і
припиняється в дені повного виконання
зобов'язань.

П.8.4 договору передбачає, що крім
того, у випадку прострочення
(порушення, протермінування,
несвоєчасного виконання) покупцем
строків (термінів) оплати поставленого
та/або замовленого товару, покупець
сплачує на користь постачальника пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Таким чином вказані пункти
договору передбачають стягнення пені
двічі у різних розмірах за одне і теж
порушення договірних зобов'язань.

Відповідно до ст.61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Враховуючи також те, що
відповідно до п. 2.9. Постанови Пленуму
ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" за приписом
статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343 ГК України,
розмір пені за прострочення платежу не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки,
господарський суд розглядає по суті
позовні вимоги в частині стягнення
пені по п.8.4 договору, а у стягненні
неустойки по п.8.3 договору у сумі 110054
грн. відмовляється, оскільки умова
вказаного пункту суперечить нормам
чинного законодавства та Конституції
України.

Із розрахунку пені, що доданий
позивачем до позову, вбачається, що
пеня позивачем нарахована виходячи із
кінцевого строку оплати та по
відношенню спочатку до кожної суми
окремо, а потім на загальну суму.

Оскільки відповідно до п.6.1
договору відповідач зобов'язаний
щотижнево здійснювати оплату
отриманого товару, але не пізніше 90
календарних днів від дати поставки
кожної окремої партії товару, а по
видатковим накладним №Е-161-1 від 02.04.2014р.
на суму 98308 грн. 74 коп., №Е-161-2 від 02.04.2014р.
на суму 29490 грн. 60 коп., всього на суму
127799грн.34коп.

Позивач, здійснюючи нарахування
пені вказав суму боргу з урахуванням
п.4.8 договору №Е-161, відповідно до якого
сторони домовились, що постачальник
має право в односторонньому порядку
змінювати ціну кожної одиниці
відвантаженого товару на день оплати
товару, за формулою, що узгоджена
сторонами у цьому пункті договору.

Оскільки позивач не довів, що ним
уточнюючі специфікації надавались
відповідачу, підпис відповідача на
уточнюючих специфікаціях відсутній, то
фактично вартість товару з урахуванням
уточнюючих специфікацій визначена
позивачем на день звернення з позовом,
та з цього ж дня у відповідача виник
обов'язок оплати збільшеної вартості
товару, тобто по вказаним накладним -
№Е-161-1 від 02.04.2014р. та №Е-161-2 від 02.04.2014р.
у сумі 146849грн.91коп., а по накладній
№Е-161-1 від 24.04.2014р. у сумі 10182грн.82коп. з
кінцевим терміном оплати - 25.07.14р.

До дати подання позову відповідач
вказані накладні повинен був
сплачувати у сумах, що вказані у
видаткових накладних на день їх видачі,
а тому фінансові санкції повинні
нараховуватись на суми, що не
збільшувались уточнюючими накладними.

З урахуванням викладеного та
враховуючи, що по накладним від 02.04.14р.
кінцевий строк оплати, тобто 90 днів,
настав 03.07.14р., сума пені складає з
03.07.14р. по 16.07.14р.: 127799грн.34коп. х19% :365 =
66,53грн. х13дн. = 864 грн. 89 коп.

З 17.07.14р. по 30.09.14р.: 137982грн. 16 коп. х
25% : 365дн.= 94 грн. 95 коп. х 75 дн. = 7088 грн. 25
коп.

Загальна сума пені -
864грн.89коп.+7088грн.25коп..= 7953грн.14коп.
За таких умов позов в цій частині
підлягає частковому задоволенню.
Позивач також просить
стягнути з відповідача 15 722,04 за п. 8.5
договору, який передбачає, що у разі
прострочення відповідачем строків
оплати поставленого товару, відповідач
додатково сплачує на користь позивача
штраф у розмірі 10 % від суми кожної
партії поставки.

Відповідно до п.2.1 Постанови
Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань"
застосування іншого виду неустойки -
штрафу до грошового зобов'язання
законом не передбачено, що, втім, не
виключає можливості його встановлення
в укладеному сторонами договорі
(наприклад, за необґрунтовану відмову
від переказу коштів за розрахунковими
документами отримувача коштів),
притому і як самостійний захід
відповідальності, і як такий, що
застосовується поряд з пенею. В
останньому випадку не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати.

Позивач вказані санкції також
нараховані на суму боргу з урахуванням
п.4.8 Договору №Е-161, відповідно до якого
сторони домовились, що постачальник
має право в односторонньому порядку
змінювати ціну кожної одиниці
відвантаженого товару на день оплати
товару, за формулою, що узгоджена
сторонами у цьому пункті договору.
Господарський суд вважає, що і ці
санкції повинні нараховуватись у
сумах, що вказані у видаткових
накладних на день їх видачі, а тому
фінансові санкції повинні
нараховуватись на суми, що не
збільшувались уточнюючими накладними,
тобто на суму 127799грн.34коп., то
відповідно 10% санкцій складає
12779грн.93коп.

Відповідачем також відповідно до
ч.2ст.625 ЦК України нараховано 3% річних у
сумі 1158грн.03коп.

Вказана сума також нарахована на
суму боргу з урахуванням п.4.8 договору
№Е-161, та на суми зі сплатою до 30.06.14р., а
не з 03.07.14р., тобто по закінченню
останнього дня оплати по видатковій
накладній №Е-161-1 від 02.04.2014р. та №Е-161-2
від 02.04.2014р. у сумі 146849 грн. 91 коп., та по
видатковій накладній №Е -161-1 від 24.04.14р.
зі строком оплати 27.07.14р.

Таким чином 3% річних від суми 127799
грн. 34 коп. за період з 03.07.14р. по 16.07.14р.
складає: 127799 грн. 34 коп. х 3% : 365 = 10 грн. 50
коп. х 13дн. = 136 грн. 50 коп.

За період з 14.07.14р. по 30.09.14р.
складає: 137982 грн. 16 коп.х3% : 365= 11грн. 34
коп. х 75дн. = 850 грн. 50 коп.

Всього 3% річних складає
23грн.50коп.+ 850грн.50коп. = 987грн.

За таких умов позов підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд -

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, р/р не
відомі, на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, п/р
НОМЕР_3 в АТ "ОТП Банк" в місті Києві, МФО
300528, 157 220,35 грн. суму основної
заборгованості, 7953 грн.14 коп. - пені, 12779
грн. 93 коп. - штрафу, 987грн. - 3% річних, та
3579 грн. 71 коп. витрат по сплаті судового
збору.

3.У задоволені суми 114477грн. 95 коп.
відмовити.

4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.11.2014 року

Суддя
З.В. Клепай