ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р.
Справа № 908/4004/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя
Тихий П.В. , суддя Івакіна В.О.

при секретарі Кузнецовій І.В.

за участі представників сторін:

позивача - Андрійчук І.Д.,за довіреністю
від 25.12.2013 року №3602

відповідача - не з'явився,

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача- не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача (вх. №2705 З/1-42) на рішення
Господарського суду Запорізької
області від 07.04.14 у справі № 908/4004/13

за позовом ПАТ "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України"

до ТОВ "Україна"

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача:

1. Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Страхові
гарантії» в особі Київської філії ПАТ
«СК «Страхові гарантії»

2. Торгово-промислова палата України,

про стягнення 1 181 265,53 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду
Запорізької області від 07 квітня 2014
року (суддя Проскуряков К.В.), позов
задоволено. Стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідністю "Україна" (72530,
Запорізька область, Якимівський район,
с. Володимирівка, вул. Леніна, 71, п/р
281 в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365, п/р
281 в ПАТ "Кредобанк", МФО 325365, п/р
8001 в філії "Запорізьке РУ" ПАТ КБ
"Приватбанк", МФО 313399, п/р 6973 у
Відділенні № 1 ПАТ "Перший український
міжнародний банк" в м. Мелітополь, МФО
334851, ) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Державна продовольчо-зернова
корпорація України" (01033, Київська
область, м. Київ, вул. Саксаганського, 1;
адреса для листування: 01601, Київська
область, м. Київ, вул. Саксаганського, 1,
ГТЕФ ПАТ "ДПЗКУ", п/р 3310 у АТ
"Укрексімбанк", МФО 322313, )
заборгованість у розмірі 700 000 (сімсот
тисяч) грн. 00 коп., договірні санкції у
розмірі 25 200 (двадцять п'ять тисяч
двісті) грн. 00 коп., штраф у розмірі 350 000
(триста п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп., 24 %
річних у розмірі 106 065 (сто шість тисяч
шістдесят п'ять) грн. 53 коп., 23 625
(двадцять три тисячі шістсот двадцять
п'ять) грн. 32 коп. судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням не
погодився, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права при його
прийнятті, просить його скасувати в
частині стягнення договірної санкції у
розмірі 25 200 (двадцять п'ять тисяч
двісті) грн. 00 коп., штрафу у розмірі 350 000
(триста п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп., 24 %
річних у розмірі 106 065 (сто шість тисяч
шістдесят п'ять) грн. 53 коп.

20 жовтня 2014 року розпорядження голови
Харківського апеляційного
господарського суду, у зв'язку з
відпусткою судді Бондаренко В.П., для
розгляду даної справи сформовано
колегію суддів у складі:головуючий
суддя Россолов В.В., суддя Тихий
П.В.,суддя Івакіна В.О.

20 жовтня 2014 року позивач надав суду
відзив на апеляційну скаргу (вх

.№9168).

У судовому засіданні 20 жовтня 2014 року,
колегія суддів з огляду на неявку
відповідач та третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідач, з метою
забезпечення необхідних умов для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства, прийняття законного та
обґрунтованого рішення у справі,
дійшла висновку про необхідність
відкладення розгляду справи.

30 жовтня 2014 року від позивача надійшло
клопотання(вх..№9758).

У судове засідання, яке відбулось 19
листопада 2014 року з'явився представник
позивача. Інші учасники процесу у
судове засідання не з'явились, будучи
належним чином повідомленим про час та
місце судового засідання, про причини
неявки суд не повідомили.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року №18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представника
відповідача та третіх осіб не була
визнана обов'язковою, а також те, що їх
неявка не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу за їх відсутністю за
наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів встановила наступні обставини.

27.03.2013 між Публічним акціонерним
товариством "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" (далі - покупець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Україна" (далі -
постачальник) було укладено договір
поставки зерна майбутнього врожаю
№К001ZAP-F (далі - договір з усіма змінами,
додатками та доповненнями), відповідно
до п. 1.1. якого в порядку та на умовах
цього договору постачальник у
визначений сторонами строк (термін)
постачає покупцю наступну
сільськогосподарську продукцію (далі -
товар): найменування товару - зерно
кукурудзи 3 класу; одиниця виміру
товару - метрична тонна; кількість
товару - 1000,000, а покупець зобов'язується
прийняти товар (поставлений насипом) та
оплатити його.

Пунктами 1.2., 1.2.1., 1.3., 1.3.1. договору
передбачено, що термін поставки: до 01
листопада 2013 включно.

Поставка відповідної партії товару
вважається здійсненою в момент
підписання між покупцем та
постачальником акту
приймання-передачі відповідної партії
товару на умовах поставки,
передбачених даним договором.

Мінімальна партія товару для передачі
покупцю - 500 тон. У випадку, якщо
загальна кількість товару відповідно
п. 1.1. договору складає менше 500 тон,
покупець має право приймати товар в
повному обсязі одноразово.

Відповідно до п. 6.3. договору у разі
невиконання/неналежного виконання
постачальником зобов'язань щодо
поставки товару, постачальник
зобов'язаний сплатити покупцю
договірну санкцію у розмірі 0,2% від
суми, що визначена п. 3.1.1. цього
договору, за кожен день прострочення
зобов'язання, а за прострочення
зобов'язання щодо поставки товару
понад 15 днів, постачальник, окрім
договірної санкції, сплачує штраф у
розмірі 50 % від суми, що визначена п. 3.1.1.
цього договору.

Пунктом 8.7. договору сторони
підтверджують, що штрафні санкції, що
передбачені цим договором, є
прийнятними для обох сторін.

Відповідач належним чином не виконав
зобов'язання за договором № К001ZAP-F від
27.03.2013, а саме не поставив товар у
кількості 1 000, 000 метричних тонн у строк
до 01.11.2013.

Листом від 28.11.2013 № 242 ТОВ "Україна"
просило позивача переглянути строки
виплат по договору поставки зерна
майбутнього врожаю № № К001ZAP-F від 27.03.2013
у зв'язку із форс-мажорними обставинами
(ІІ т., а.с. 25).

19.11.2013 позивачем на адресу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Україна"
було направлено лист-вимогу № 960-02/11,
відповідно до якого ПАТ "ДПЗКУ"
відмовляється від подальшого
виконання своїх зобов'язань за
договором № К001ZAP-F від 27.03.2013 та вимагає
від ТОВ "Україна" протягом 3 банківських
днів з моменту отримання цього
листа-вимоги, повернути (перерахувати)
все отримане за договором, зокрема 700
000,00 грн., на поточний рахунок позивача,
та, відповідно до п. 6.3. договору суму
договірної санкції у розмірі 25 200, 00 грн.
та суму штрафу у розмірі 350 000,00 грн., що
підтверджується фіскальним чеком та
описом вкладення (І т., а.с. 48 - 50).

Відповідачем самостійно вищезазначені
суми сплачені не були, на підставі чого
з вимогою про їх стягнення з
відповідача, позивач звернувся до суду
першої інстанції.

Суд першої інстанції, вказуючи на
фактичність та обґрунтованість
позовних вимог, стягнув з Товариства з
обмеженою відповідністю "Україна" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" заборгованість у розмірі 700 000
(сімсот тисяч) грн. 00 коп., договірні
санкції у розмірі 25 200 (двадцять п'ять
тисяч двісті) грн. 00 коп., штраф у
розмірі 350 000 (триста п'ятдесят тисяч)
грн. 00 коп., 24 % річних у розмірі 106 065 (сто
шість тисяч шістдесят п'ять) грн. 53 коп.

Відповідач не погоджуючись з даною
правовою позицією Господарського суду
Запорізької області, в обґрунтуванні
апеляційної скарги зазначає на
незаконному та необґрунтованому
стягненні вищезазначених сум. Вказуючи
при цьому на особисту відмову позивача
від виконання своїх зобов'язань за
договором № К001ZAP-F від 27.03.2013 та
існування непереборної сили, як на
підставу неможливості стягнення пені
та штрафних санкцій. Крім того,
відповідач зазначає, що стягненням 24%
річних було здійснено подвійне
притягнення до відповідальності за
порушення зобов'язання.

Дослідивши матеріали справи, а також
доводи викладені в апеляційній скарзі
відповідача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу у
відповідності до вимог статті 101 ГПК
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
погоджується з правовою позицією суду
першої інстанції, та наголошує у
зв'язку з цим на необґрунтованості
доводів апеляційної скарги враховуючи
наступне.

Як було встановлено колегією суддів
раніше, 27.03.2013 між Публічним
акціонерним товариством "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" (далі - покупець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Україна" (далі -
постачальник) було укладено договір
поставки зерна майбутнього врожаю
№К001ZAP-F (далі - договір з усіма змінами,
додатками та доповненнями), відповідно
до п. 1.1. якого в порядку та на умовах
цього договору постачальник у
визначений сторонами строк (термін)
постачає покупцю наступну
сільськогосподарську продукцію (далі -
товар): найменування товару - зерно
кукурудзи 3 класу; одиниця виміру
товару - метрична тонна; кількість
товару - 1000,000, а покупець зобов'язується
прийняти товар (поставлений насипом) та
оплатити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є право
відношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутністю конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань. Аналогічні норми
містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 530 Цивільного
кодексу України строк (термін)
виконання зобов'язання, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так пунктами 1.2., 1.2.1., 1.3., 1.3.1. договору
сторонами було передбачено, що термін
поставки: до 01 листопада 2013 року
включно.

Поставка відповідної партії товару
вважається здійсненою в момент
підписання між покупцем та
постачальником акту
приймання-передачі відповідної партії
товару на умовах поставки,
передбачених даним договором.

Умови поставки: EXW - ПАТ "Розівський
елеватор", філія "Якимівський елеватор",
72501, вул. Курортна, б. 1, смт. Якимівка,
Запорізька обл, (06131) 9-16-97;
(відповідно до ІНКОТЕРМС 2010), якщо інший
сертифікований зерновий склад
(зерносховище) не вказан(о) в листі
покупця, що направлено на адресу для
листування постачальника, яке є
невід'ємною частиною даного договору.

Мінімальна партія товару для передачі
покупцю - 500 тон. У випадку, якщо
загальна кількість товару відповідно
п. 1.1. договору складає менше 500 тон,
покупець має право приймати товар в
повному обсязі одноразово.

Договір, укладений сторонами з
дотримання вимог, необхідних для
чинності правочину, у тому числі
відповідно до чинних
нормативно-правових актів, має
обов'язкову силу для сторін. Будучи
пов'язаними взаємними правами та
обов'язками (зобов'язаннями), сторони не
можуть в односторонньому порядку
відмовлятись від виконання
зобов'язання.

Як встановлено матеріалами справи,
відповідачем неодноразово було
повідомлено про неможливість
своєчасного виконання договору №
К001ZAP-F у термін до 01 листопада 2013 року,
та пропоновано продовжити цей строк.

У зв'язку з відмовою позивача від
продовження строку виконання
зобовязання за договором № К001ZAP-F,
враховуючи пункти 1.2., 1.2.1., 1.3., 1.3.1.
договору вбачається, що зобов'язання є
простроченим починаючи з 02 листопада
2013 року, й відповідно нарахування пені
та штрафних санкцій здійснюється з
даного моменту до моменту відмови
позивача від зобов'язання за договором
№ К001ZAP-F.

Враховуючи факт порушення
відповідачем зобов'язання щодо
своєчасної поставки товару за
договором № К001ZAP-F від 27.03.2013, колегія
суду апеляційної інстанції зазначає
про настання правових наслідків для
відповідача.

Так частиною 1 статті 549 Цивільного
Кодексу України передбачено, що у разі
порушення зобов'язання з боржника
стягується неустойка( пеня, штраф).

Настання даних санкцій було
передбачено п. 6.3. договору.Так
сторонами було погоджено, що у разі
невиконання/неналежного виконання
постачальником зобов'язань щодо
поставки товару, постачальник
зобов'язаний сплатити покупцю
договірну санкцію у розмірі 0,2% від
суми, що визначена п. 3.1.1. цього
договору, за кожен день прострочення
зобов'язання, а за прострочення
зобов'язання щодо поставки товару
понад 15 днів, постачальник, окрім
договірної санкції, сплачує штраф у
розмірі 50 % від суми, що визначена п. 3.1.1.
цього договору.

У зв'язку з порушенням зобов'язання
постачальника за договором поставки
зерна майбутнього врожаю №К001ZAP-F,
перевірши розрахунки позивача, колегія
суддів погоджуючись з висновок суду
першої інстанції зазначає про
обґрунтованість стягнення з
відповідача договірної санкції за
період 02.11.2013 - 19.11.2013 у розмірі 25 200, 00
грн. та штрафу у розмірі 350 000, 00 грн. (І т.,
а.с. 52).

Колегія суддів відхиляє твердження
відповідача про неможливість
стягнення суми пені та штрафних
санкцій у зв'язку з особистою відмовою
позивача від виконання своїх
зобов'язань за договором № К001ZAP-F від
27.03.2013, з огляду на той факт, що така
відмова була здійснена позивачем вже
після прострочення відповідачем
зобов'язання щодо своєчасної поставки
товарів.

Крім того така відмова позивача,
відповідно до п. 6.3 договору, не
позбавляє Товариства з обмеженою
відповідністю "Україна" обов'язку
сплати пені та штрафних санкцій у разі
неналежного виконання ним зобов'язання
за договором № К001ZAP-F від 27.03.2013.

Судова колегія апеляційної інстанції
критично ставиться, до твердження
відповідача про неможливість
належного виконання зобов'язання
внаслідок дії непереборної сили, з
огляду на наступне.

Так відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання,
звільняється від відповідальності за
порушення зобов'язання, якщо вона
доведе, що це порушення сталося
внаслідок випадку або непереборної
сили.

Отже, зазначена стаття встановлює дві
основні підстави звільнення особи, яка
порушила зобов'язання, від
відповідальності, а саме: випадок та
непереборна сила. При цьому доведення
наявності випадку або непереборної
сили покладається на особу, яка
порушила зобов'язання, саме вона має
подавати відповідні докази в разі
виникнення спору.

Пункт 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України розкриває
ознаки непереборної сили та визначає,
що непереборна сила - це надзвичайна
або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна
і невідворотна зовнішня подія, що
повністю звільняє від
відповідальності особу, яка порушила
зобов'язання, за умови, що остання не
могла її передбачити або передбачила,
але не могла її відвернути, та ця подія
завдала збитків. З наведеного
вбачається, що для звільнення від
відповідальності за порушення
зобов'язання за ст. 617 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання, повинна
довести: 1) наявність обставини
непереборної сили; 2) її надзвичайний
характер; 3) неможливість попередити за
даних умов завдання шкоди; 4) причинний
зв'язок між цією обставиною і
понесеними збитками.

При цьому категорія "непереборна сила"
має відносний характер, це означає, що
одне і те ж явище в одному випадку, за
певних умов визнається непереборною
силою, а в іншому - ні. Саме з цієї
причини не можливо навести навіть
приблизний перелік явищ, які на
практиці розглядаються як непереборна
сила. В кожній окремій ситуації при
вирішенні питання про те, чи є певна
подія непереборною силою, необхідно
з'ясовувати усі конкретні обставини
(місце, час тощо) та керуватися такими
критеріями, як надзвичайність та
невідворотність за даних умов.

Поняття "надзвичайність" та
"невідворотності" є оціночними, втім
вони характеризують об'єктивну якість
обставини, незалежну від волі сторін (п.
46, 47 Інформаційного листа від 07.04.2008 р. N
01-8/211 «Про деякі питання практики
застосування норм Цивільного та
Господарського кодексів України»).

На думку колегії суду апеляційної
інстанції наведена відповідачем
обставина, а саме - наявність сухої
спекотної погоди та суховійних явищ,
які в свою чергу створили несприятливі
погодні умови для вегетації усіх
сільськогосподарських культур, не
володіє обов'язковим ознаками
непереборної сили-неможливість
передбачення або неможливість
відвернення даного діяння.

Так відповідач, предметом діяльності
якого є вирощування зернових та
технічних культур, мав усвідомлювати,
що така господарська діяльність
здійснюється ним на власник ризик. При
цьому, ТОВ "Україна" повинно було
самостійно розрахувати ризики
настання несприятливих наслідків в
результаті тих чи інших його дій, та
самостійно прийняти рішення про
вчинення (чи утриматись від) таких дій.
Настання несприятливих наслідків у
господарській діяльності підприємця є
його власним комерційним ризиком, на
основі якого і здійснюється
підприємництво.

Таким чином, колегія апеляційної
інстанції, наголошує що відповідач
повинен був та мав враховувати
можливість настання сухої спекотної
погоди та суховійних явищ, які в свою
чергу можуть створити несприятливі
погодні умови для вегетації усіх
сільськогосподарських культур, та
здійснити дії для відвернення такої
обставини. А тому, посилання
відповідача на факт існування
неспритливих погодних умов, як
непереборної сили, що унеможливила
належне виконання зобов'язання є
неприпустимим.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо стягнення з
відповідача суми основного боргу у
розмірі 700 000, 00 грн.

Так як вбачається з матеріалів справи,
позивачем на виконання вимог пунктів
3.1., 3.1.1. договору було перераховано 700
000,00 грн.

Відповідно до частини 2. статті 693
Цивільного Кодексу України, визначено,
що у разі якщо продавець, який одержав
суму попередньої оплати товару, не
передав товар у встановлений строк,
покупець має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати.

Як було встановлено п. 5.4.договору, у
разі невиконання постачальником своїх
зобов'язань, або за наявності очевидних
підстав вважати, що останній не виконає
своїх зобов'язань у встановлений
термін (строк) або виконає їх
неналежним чином (у т.ч. з підстав, у
настанні яких відсутня вина
постачальника), або у разі отримання
покупцем інформації, що постачальник
не приймає/неналежним чином вживає
заходів щодо оформлення страхового
випадку у відповідності до умов
договору комплексного страхування,
передбаченого п. 5.5. договору, або
постачальником змінено без погодження
з покупцем вигодонабувача у договорі
комплексного страхування,
передбаченого п. 5.5. договору, або у
випадку, якщо інформація, яка надається
для складення/виконання цього договору
виявиться/стане такою, що не відповідає
дійсності, покупець має право зупинити
виконання своїх зобов'язань,
відмовитись від їх виконання частково
або в повному обсязі, при цьому
постачальник зобов'язаний повернути
покупцю всі кошти, перераховані на
користь постачальника на виконання
умов цього договору (у т.ч. суму
грошових коштів, що визначена згідно п.
4.1.1. договору) протягом 3 банківських
днів з моменту отримання листа-вимоги
покупця.

На підставі чого, у зв'язку з
невиконанням зобов'язання
відповідачем щодо поставки продукції у
строк до 01 листопада 2013 року, у позивача
виникли правові підстави вимоги
повернення попередньої оплати товару,
яка була здійснена у відповідності до
пунктів 3.1., 3.1.1. договору та складає 700
000, 00 грн.,з огляду на момент отрмання
листа вимоги відповідачем (21 листопада
2013 року), починаючи з 25 листопада 2013
року.

За таких обставин колегія суддів
константує про правомірність вимоги
позивача щодо стягення суми
попередньої оплати товару у розмірі 700
000, 00 грн.

Також судова колегія апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції, щодо стягнення з
відповідача 24 % річних у розмірі 106 065
грн. 53 коп. колегія суддів, зазначає, що
відповідно до п. 5.4.договору, у разі
невиконання постачальником своїх
зобов'язань, або за наявності очевидних
підстав вважати, що останній не виконає
своїх зобов'язань у встановлений
термін (строк) або виконає їх
неналежним чином (у т.ч. з підстав, у
настанні яких відсутня вина
постачальника), або у разі отримання
покупцем інформації, що постачальник
не приймає/неналежним чином вживає
заходів щодо оформлення страхового
випадку у відповідності до умов
договору комплексного страхування,
передбаченого п. 5.5. договору, або
постачальником змінено без погодження
з покупцем вигодонабувача у договорі
комплексного страхування,
передбаченого п. 5.5. договору, або у
випадку, якщо інформація, яка надається
для складення/виконання цього договору
виявиться/стане такою, що не відповідає
дійсності, покупець має право зупинити
виконання своїх зобов'язань,
відмовитись від їх виконання частково
або в повному обсязі, при цьому
постачальник зобов'язаний повернути
покупцю всі кошти, перераховані на
користь постачальника на виконання
умов цього договору (у т.ч. суму
грошових коштів, що визначена згідно п.
4.1.1. договору) протягом 3 банківських
днів з моменту отримання листа-вимоги
покупця. Сторони погодили, що достатнім
доказом наявності обставин, що
визначені попереднім реченням,
лист-вимога покупця. У випадку
порушення постачальником грошових
зобов'язань, останній зобов'язаний
сплатити покупцю проценти у розмірі 24 %
річних за весь час користування
грошовими коштами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
у відповідності до статті 536 Цивільного
Кодексу на суму попередньої оплати
нараховуються проценти відповідно від
дня, коли товар мав бути переданий, до
дня фактичного передання товару
покупцеві або повернення йому суми
попередньої оплати. Договором може
бути встановлений обов'язок продавця
сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

Враховуючи попередню оплату позивачем
товару, яка була здійснена у
відповідності до пунктів 3.1., 3.1.1.
договору та складає 700 000, 00 грн,
перевіривши розрахунок позивача, який
міститься в матеріалах справи (І т., а.с.
53), щодо стягнення з відповідача 24 %
річних у розмірі 106 065,53 грн, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, щодо правомірності
даного стягнення.

В той же час відповідач з даним
нарахування не погоджується, вказуючи,
що стягнення 24% річних за весь час
користування коштами у розмірі 106 065,53
грн. є формою відповідальності,
зазначає про недопустимість
притягнення до подвійної
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання.

Колегія суддів, вказуючи на
помилковість даного твердження
відповідача, відхиляє його з огляду на
наступне.

Так в договорі поставки зерна
майбутнього врожаю №К001ZAP-F пунктом 5.4
сторонами було погоджено, що у випадку
порушення постачальником грошових
зобов'язань, останній зобов'язаний
сплатити покупцю проценти у розмірі 24 %
річних за весь час користування
грошовими коштами.

Таким чином, стягнення передбачених
договором 24% річних є відповідальністю
за порушення зобов'язання,
передбаченого пунктом 5.4 договору, щодо
обов'язку повернення попередньої
оплати товару, у разі зупинення,
часткової або пової відмови останнього
від своїх зобов'язань за договором
поставки зерна майбутнього врожаю
№К001ZAP-F.

Натомість, стягнення пені та штрафних
санкцій є відповідальністю за
порушення зобов'язання за договором
поставки зерна майбутнього врожаю
№К001ZAP-F, що в свою чергу є не грошовим.

З огляду на зазначене, суд апеляційної
інстанції наголошує, що підставами
стягнення з відповідача пені, штрафних
санкцій, та 24 % річних є порушення
різних за своє правовою природою
зобов'язань.

Відтак, колегією суддів наголошується
на неприпустимості розглядати
стягнення 24% річних в контексті
подвійної відповідальності за
порушення зобов'язання.

На підставі того, що доводи, викладені в
апеляційний скарзі, не знайшли свого
підтвердження в матеріалах справи,
колегія суддів вважає, що при прийнятті
рішення місцевий господарський суд
забезпечив дотримання вимог чинного
законодавства щодо всебічного, повного
та об'єктивного дослідження усіх
фактичних обставин справи та дав
належну правову оцінку наявним у
матеріалах справи доказам, через що
Господарського суду Запорізької
області від 07.04.14 у справі № 908/4004/13
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - без задоволення.

З огляду на той факт, що апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні апеляційної
скарги, керуючись ст.ст. 49, 99
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги
відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст.
103, ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду
Запорізької області від 07.04.14 у справі
№ 908/4004/13 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено 21
листопада 2014 року.

Головуючий суддя
Россолов В.В.

Суддя
Тихий П.В.

Суддя
Івакіна В.О.