ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року Справа № 6/86-Б-10
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Полякова Б.М.- головуючого Коваленка
В.М. (доповідач у справі), Короткевича
О.Є.,розглянувши касаційну
скаргузакритого акціонерного
товариства "Ремонтно-будівельне
управління № 12", м. Херсон (в особі
ліквідатора - арбітражного керуючого
Калабухи Ю.І., м. Херсон)на постанову від
18.09.2014 р. Одеського апеляційного
господарського судуу справі№ 6/86-Б-10
господарського суду Херсонської
областіза заявою боржниказакритого
акціонерного товариства
"Ремонтно-будівельне управління № 12", м.
Херсонпровизнання
банкрутомліквідаторарбітражний
керуючий Калабуха Ю.І.в судовому
засіданні взяли участь представники:

ЗАТ "Ремонтно-будівельне управління №
12" в особі ліквідатора - арбітражного
керуючого Калабухи Ю.І.Рева С.Л.,
довір.,кредитора - фізичної особи -
ОСОБА_6ОСОБА_6, паспорт,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 03.06.2010 року
порушено провадження у справі № 6/86-Б-10
про банкрутство закритого
акціонерного товариства
"Ремонтно-будівельне управління № 12"
(далі - Боржник, Товариство) за заявою
останнього в порядку загальних норм
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції до
набрання чинності з 19.01.2013 року
внесених змін -далі Закон про
банкрутство).

Постановою господарського суду
Херсонської області від 27.01.2011 року
Товариство визнано банкрутом, відносно
нього відкрито ліквідаційну процедуру,
а ліквідатором призначено
арбітражного керуючого Шраменка А.М.

В подальшому ухвалами місцевого
господарського суду кандидатура
арбітражного керуючого для
призначення ліквідатором Боржника
неодноразово змінювалась.

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 21.05.2013 року
ліквідатором банкрута призначено
арбітражного керуючого Калабуху Ю.І.

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 07.08.2014 року
(суддя - П.Д. Пригуза) клопотання
ліквідатора Товариства-арбітражного
керуючого Калабухи Ю.І. про надання
згоди господарським судом на продаж
майнових активів Боржника задоволено
повністю: дозволено ліквідатору продаж
майна, що є предметом забезпечення
зобов'язань Товариства, а саме,
нерухомого майна - розчинно-бетонного
вузла літ. "У" по вул. Фонтанна, 7 у м.
Херсоні.

Не погодившись із цією ухвалою суду,
публічне акціонерне товариство
"Західінкомбанк" (далі-Банк) звернулося
до Одеського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просило скасувати
ухвалу господарського суду
Херсонської області від 07.08.2014 року, а в
задоволенні клопотання ліквідатора
про надання згоди на продаж майна
банкрута відмовити,

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 18.09.2014 року
(головуючий суддя - Єрмілов Г.А., судді:
Таран С.В., Філінюк І.Г.) апеляційну
скаргу задоволено, ухвалу
господарського суду Херсонської
області від 07.08.2014 року скасовано, а в
задоволенні клопотання ліквідатора
Боржника - арбітражного керуючого
Калабухи Ю.І., про надання згоди на
початок продажу заставного майна:
розчинно-бетонного вузла - літ."У",
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою
суду попередньої інстанції, закрите
акціонерне товариство
"Ремонтно-будівельне управління № 12" в
особі ліквідатора - арбітражного
керуючого Калабухи Ю.І. звернулося до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
18.09.2014 року та прийняти нове рішення,
яким надати дозвіл ліквідатору
Товариства арбітражному керуючому
Калабусі Ю.І. на початок продажу
заставного майна: розчинно-бетонного
вузла - літ."У", розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судом норм матеріального
права, зокрема ст.ст. 25, 26 Закону про
банкрутство, ст.ст. 1, 2, 11, 13, 14, 42, 43, 64 та п.
1-1 Прикінцевих положень Закону про
банкрутство в редакції Закону України
від 22.12.2011 року, а також норм
процесуального права.

Заслухавши пояснення представника
скаржника та кредитора - фізичної особи
ОСОБА_6, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши наявні матеріали
справи, проаналізувавши застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи клопотання ліквідатора
Боржника про надання згоди на початок
реалізації майна Боржника, у тому числі
того, що було передано Банку у заставу,
місцевий суд встановив, що таке
клопотання було подано після винесення
постанови про визнання Боржника
банкрутом та мотивовано ненаданням
Банком, як заставодержателем, згоди на
реалізацію відповідного майна. При
цьому, у якості підстав для задоволення
згаданого клопотання суд вказав на
скасування всіх арештів щодо майна
Товариства після визнання його
банкрутом, про що 08.04.2014 року було
винесено ухвалу у справі. Захист же
інтересів Банку щодо початкової ціни
продажу переданого йому у заставу
майна відбувається на підставі ст. 57
Закону про банкрутство в редакції
Закону України від 22.12.2011 року,
відповідно до якої за заявою кредитора
може бути призначено незалежну оцінку
майна боржника.

Скасовуючи вказане рішення місцевого
суду, апеляційний суд зазначив, що
відповідно до законодавства про
банкрутство майно, що є предметом
забезпечення кредиторських вимог, не
включається до складу ліквідаційної
маси боржника, а використовується
виключно для задоволення вимог
забезпеченого кредитора, яким є Банк.
Передумовою ж звернення ліквідатора із
клопотанням щодо надання дозволу на
реалізацію майна є проведення
інвентаризації та оцінки цього майна,
однак, як встановив апеляційний суд,
матеріали апеляційного оскарження не
містять докази вчинення дій щодо
оцінки майна ліквідатором, відомості
про що і вимагав Банк на заяву
ліквідатора щодо надання згоди на
продаж майна Товариства у заставі
Банку, у зв'язку з чим спростовується
висновок місцевого суду щодо
безпідставного ненадання Банком згоди
на реалізацію зазначеного вище майна.
За цих підстав апеляційний суд дійшов
висновку про передчасність рішення про
надання згоди на продаж майна Боржника.
До того ж апеляційний суд констатував,
що Банк не відмовляв ліквідатору
надати згоду на продаж, а лише просив
надати звіт про оцінку майна, а
проведення незалежної оцінки за
рішенням суду проводиться за наявності
висновку про первинну оцінку, доказів
якої, як вже вказано, надано не було.

Заперечуючи такі висновки
апеляційного суду, скаржник вказує на
те, що первинна оцінка переданого Банку
в заставу майна була зроблена на
замовлення Банку, але у відповідному
звіті була зроблена помилка, звіт був
повернутий, а відомості щодо
виправлення цієї помилки ліквідатору
Товариства надані не були, що свідчить
про перешкоджання діям ліквідатора з
продажу єдиного, що залишилось
нереалізованим, майна Товариства.
Також скаржник вказав на помилку в
мотивувальній частині постанови - щодо
предмету розгляду, а також апеляційний
суд не врахував обмежений строк
ліквідаційної процедури у справі про
банкрутство.

Однак суд касаційної інстанції не
погоджується із наведеними
запереченнями скаржника, оскільки вони
викладені без врахування всіх
встановлених судами обставин справи та
з невірним застосуванням норм діючого
законодавства.

Так, не підтверджені з боку скаржника
жодним доказом у справі (матеріалах
оскарження) доводи щодо проведення
Банком 30.10.2013 року на його замовлення
первинної оцінки майна, згоду на продаж
якого вимагає ліквідатор Товариства,
висновок про що і зробив апеляційний
суд в оскаржуваній постанові, який
(висновок) заявником касаційної скарги
не спростований.

Крім цього колегія суддів звертає
увагу, як також встановив і апеляційний
суд, на те, що надані місцевим судом
відповідно до вимог ч. 3 ст. 106 ГПК
України матеріали оскарження не
містять будь-яких доказів здійснення
оцінки спірного майна саме
ліквідатором (на його замовлення), як
цього вимагають норми ст.ст. 41-44 Закону
про банкрутство в редакції Закону
України від 22.12.2011 року (з урахуванням
приписів п. 1-1 Прикінцевих та
перехідних положень цього ж закону).
Ліквідатор же ні в суді першої
інстанції, ні в під час здійснення
апеляційного провадження у справі не
вказував та не посилався на факт
проведення саме ним оцінки майна,
згоду на продаж якого він вимагає, хоча
саме цю вимогу визначено нормами ч. 1 ст.
43 Закону про банкрутство.

За викладених обставин та виходячи, що
саме проведення інвентаризації та
оцінки майна є обов'язковою
передумовою продажу цього майна
(незалежно від того, чи забезпечує це
майно боржника вимоги будь-якого із
кредиторів), слід погодитись із
висновком апеляційного суду про
передчасність поданого ліквідатором
клопотання із вимогою про надання
згоди на початок продажу майна
Боржника, що перебуває у заставі Банку,
та скасуванням рішення місцевого суду.

За таких обставин справи, доводи
касаційної скарги закритого
акціонерного товариства
"Ремонтно-будівельне управління № 12" в
особі ліквідатора - арбітражного
керуючого Калабухи Ю.І. не спростовують
висновків суду апеляційної інстанції,
а тому оскаржувана постанова цього
суду підлягає залишенню без змін, як
така, що відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись
нормами ст.ст. 1, 41-44, п. 11 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції Закону України від 22.12.2011 р.)
та ст.ст. 106, 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу закритого
акціонерного товариства
"Ремонтно-будівельне управління № 12" в
особі ліквідатора - арбітражного
керуючого Калабухи Ю.І. залишити без
задоволення.

2. Постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
18.09.2014 р. у справі № 6/86-Б-10 залишити без
змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

О.Є.Короткевич

Постанова виготовлена та підписана
20.11.2014 року.