ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2014 р.Справа № 916/3696/14

Господарський суд Одеської області у
складі :

судді
Никифорчука М.І.

при секретареві Ніколаєві
П.В.

за участю представників сторін:

від прокурора: Незовибатько
посвідчення № 025789 від 23.04.2014р.;

від позивача: Слісаревська К.А. за
довіреністю № 7 від 08.08.2014 р.;

від відповідача: Цинєв А.О. за
довіреністю від 03.01.2014р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу № 916/3696/14:

За позовом: Прокурора Овідіопольського
району Одеської області; в особі, якою є
Таїровська селищна рада
Овідіопольського району Одеської
області;

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "РУНІКОМ
Стройінвест";

про визнання договору укладеним та
стягнення 1 535 136,6 грн., -

в с т а н о в и в :

Прокурор Овідіопольського району
Одеської області (далі - Прокурор)
звернувся із позовом в інтересах
держави в особі Таїровської селищної
ради Овідіопольського району Одеської
області до Товариства з обмеженою
відповідальністю (ТОВ) "Руніком
Стройінвест" (далі - Відповідач) про
визнання договору укладеним та
стягнення 1 535 136,60грн.

Згодом, прокурор уточнив позовні
вимоги та просив суд зобов'язати
Відповідача укласти з Таїровською
селищною радою Овідіопольського
району Одеської області договір №5 про
пайову участь (внесок) замовника у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів
Таїровської селищної ради від 15 липня
2013 року на умовах поданого Таїровською
селищною радою проекту цього договору,
відповідно до якого відповідач -
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Руніком Стройінвест"
зобов'язується взяти пайову участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів
Таїровської селищної ради та
перерахувати до спеціального
цільового фонду Таїровської селищної
ради на спеціальний рахунок цільового
фонду соціального розвитку
Таїровської селищної ради, відкритий в
Управлінні Державного казначейства
України в Одеській області, грошові
кошти на пайову участь у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населених
пунктів Таїровської селищної ради у
розмірі 4% (чотири відсотки) від
загальної кошторисної вартості
будівництва об'єкта, яка визначена
згідно зведеного кошторисного
розрахунку вартості будівництва
житлового будинку, що складає 1 535 136
гривень 60 копійок, посилаючись на
наступне.

Відповідно до пункту 2 статті 121
Конституції України на прокуратуру
України, покладено представництво
інтересів громадянина або держави в
суді у випадках зазначених законом. В
тому числі такі випадки передбачені ст.
36-1 Закону України «Про прокуратуру».

Стаття 2 ГПК України у випадках,
встановлених законом, передбачає, що
прокурор може звертатися до суду із
заявами про захист прав, свобод та
інтересів інших осіб, або державних чи
суспільних інтересів та брати участь у
цих справах. Але інтереси
територіальної громади є складовою
частиною державних інтересів.

Згідно рішення
Конституційного суду України від
08.04.1999р. за №3-рп/99, «інтереси держави» є
оціночним поняттям, прокурор або його
заступник у кожному випадку:
самостійно визначає, в чому саме
полягає порушення інтересів держави в
конкретних правовідносинах, які
підлягають вирішенню в судовому
порядку.

Інтереси держави можуть
збігатися повністю, частково або не
збігатися зовсім з інтересами
державних органів, державних
підприємств та організацій чи з
інтересами господарських товариств з
частковою державною власністю у
статутному фонді. Проте держава може
вбачати свої інтереси не тільки в їх
діяльності, але й у діяльності
приватних підприємств, товариств.

Інтереси держави
відрізняються від інтересів інших
учасників суспільних відносин. В
основі перших завжди є потреба у
здійсненні загальнодержавних
(політичних, економічних, соціальних та
інш.) дій, програм, спрямованих на
захист суверенітету, територіальної
цілісності України, гарантування її
державної, економічної безпеки, захист
прав усіх суб'єктів права власності та
господарювання.

Як зазначає Прокурор, на
виконання зазначеного рішення
Конституційного суду та положень
законодавства, Прокурором
пред'являється позовна заява в
інтересах держави в особі Таїровської
селищної ради.

Прокурор посилається на те, що
Відповідач листом від 05.07.2013 року за
вих. №437-07/13 повідомив Таїровську
селищну раду про те, що Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України прийнято в експлуатацію 16-ти
поверховий житловий будинок, що
розташований за адресою: Одеська
область, Овідіопольський район, с.
Мізікевича, ж/м «Ульянівка», масив
«Радужний», буд. №11/2, кошторисна
вартість якого складає 38 378 415, 30 грн.
згідно абзацу 4 п. 15 Декларації про
готовність об'єкта до експлуатації
зареєстрованої Інспекцією ДАБК в
Одеській області 06.06.2013 року № ОД07
та, при цьому, забудовником вказаного
об'єкту є відповідач.

В порушення вимог ч. 3 ст. 179 ГК України,
ст. 40 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», п. 15 Порядку
виконання підготовчих робіт та п. 27
Порядку виконання будівельних робіт,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України, Положення про
порядок залучення, встановлення
розміру і використання коштів пайової
участі фізичних та юридичних осіб
(замовників будівництва об'єктів) у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів на
території Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області, яке затверджено Рішенням
Таїровської селищної ради №543-VI від
07.12.2012 року, Відповідач не повідомив
Таїровську селищну раду ані про
початок підготовчих ані про початок
будівельних робіт та не звернувся до
органу місцевого самоврядування зі
зверненням щодо укладення договору про
пайову участь до прийняття об'єкту в
експлуатацію, внаслідок чого не було
укладено такий договір між Таїровською
селищною радою та забудовником -
Відповідачем.

Після отримання вищевказаного
повідомлення від забудовника, 15.07.2013
року Таїровська селищна рада надіслала
на адресу Відповідача рекомендованого
листа за вих. №515 разом із підписаним зі
сторони Таїровської селищної ради
Договором №5 про пайову участь (внесок)
замовника у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів
Таїровської селищної ради від 15 липня
2013 року.

На вказаний лист Таїровської селищної
ради Відповідач листом № 481-08/13 від
29.08.03013 р. відповів відмовою від пайової
участі у зв'язку із будівництвом на
земельній ділянці об'єктів соціальної
інфраструктури, що відповідно до п. 6 ч.
4 ст. 40 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», звільняє
його від сплати пайового внеску.

Посилаючись на законодавчу
обов'язковість укладення такого
договору про пайову участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту та
ухилення відповідача від такого
обов'язку, позивач просить застосувати
до спірних правовідносин вищевказані
положення нормативно-правових актів та
з урахуванням ст.ст. 181, ч. 1 ст. 187, 193, ч. 1
ст. 216, ст. 222 ГК України, ст.ст. 525, 526, 610, 625
ЦК України, зобов'язати відповідача
укласти відповідний договір №5 про
пайову участь (внесок) замовника у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів
Таїровської селищної ради від 15 липня
2013 року на умовах поданого Таїровською
селищною радою проекту цього договору.

Відповідач із позовом не
погоджується з підстав викладених у
відзиві на позов у якому зазначив,
зокрема таке.

Відповідності до ч. 2, п. 6 ч. 4 ст. 40
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», Відповідач
звільнено від сплати такої пайової
участі, оскільки на земельній ділянці,
де побудовано будинок, ним також
збудовано об'єкт соціальної
інфраструктури - дитячий дошкільний
заклад для дітей дошкільного віку.

В порушення ч. 5 ст. 40 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», при визначенні величини
пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту,
позивач не врахував витрати на
придбання та виділення земельної
ділянки, звільнення будівельного
майданчика від будівель, споруд та
інженерних мереж, влаштування
внутрішніх і позамайданчикових
інженерних мереж і споруд та
транспортних комунікацій, чим
незаконно та необґрунтовано суттєво
збільшив розмір пайової участі.

Об'єкт будівництва прийнято в
експлуатацію ще 06.06.2013 року, що виключає
укладення вказаного договору в
розумінні ч.ч. 3, 9 ст. 40 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності».

Відповідач зазначає, що запропонований
позивачем договір, не відповідає
положенням ч. 5 ст. 40 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», оскільки розмір пайової
участі розраховано з порушенням, що
строк сплати пайової участі не
відповідає положенням ч. 3, ч. 9 ст. 40
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», п. 2.1.
Додатку №2 до рішення Таїровської
селищної ради №543 від 07.12.2012 року, п. 3.7
Положення про порядок залучення,
встановлення розміру і використання
коштів пайової участі фізичних та
юридичних осіб (замовників будівництва
об'єктів) у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів на
території Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області, яке затверджено Рішенням
Таїровської селищної ради №543-VI від
07.12.2012 року, що позивач не здійснив та не
надав ні до суду, ні до відповідача
розрахунок величини пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту, який повинен бути невід'ємною
частиною договору.

Також, відповідач вказує на те, що в
багатьох положеннях рішення
Таїровської селищної ради №543-VI від
07.12.2012 року не відповідає ст. 40 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та вказане
рішення органу місцевого
самоврядування не було оприлюднено в
порядку, визначеному ч. 5 ст. 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», ч. 5 ст. 12 Закону України
«Про засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності», ст. 22 Закону України «Про
порядок висвітлення діяльності
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування в Україні
засобами масової інформації».

З приведених підстав Відповідач
просить у задоволенні позову
відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
дослідівши та проаналізувавши надані
докази, вислухавши представників
сторін, проаналізувавши приписи
законодавства, що регулюють
правовідносини по даному спору,
господарський суд прийшов до
наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ці дані встановлюються письмовими і
речовими доказами.

Господарським судом встановлено
наступне.

На земельній ділянці, загальною площею
8,00 га, яка передана в оренду
Відповідачеві Овідіопольською
районною державною адміністрацією
Одеської області у відповідності до
договору оренди земельної ділянки від
08.11.2007 року, відповідачем побудовано
16-ти поверховий житловий будинок, що
розташований за адресою: Одеська
область, Овідіопольський район, с.
Мізікевича, ж/м «Ульянівка», масив
«Радужний», буд. №11/2.

Згідно до Декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої Інспекцією ДАБК в
Одеській області 06.06.2013 року №
ОД07, вищевказаний будинок
прийнято до експлуатації та його
кошторисна вартість склала 38 378 415, 30
грн.

Про прийняття вищевказаного
об'єкта до експлуатації, Відповідач
повідомив Таїровську селищну раду
листом від 05.07.2013 року за вих. №437-07/13.

15.07.2013 року Таїровська селищна рада
надіслала на адресу Відповідача
рекомендованого листа за вих. №515 разом
із підписаним зі сторони Таїровської
селищної ради Договором №5 про пайову
участь (внесок) замовника у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населених
пунктів Таїровської селищної ради від
15 липня 2013 року.

На вищевказаний лист, Відповідач
відповів відмовою у підписанні
зазначеного договору, яка викладена у
листі від 29.08.2013 року за вих. №481-08/13 від
29.08.2013 року, посилаючись на те, що ним
збудовано об'єкти соціальної
інфраструктури, зокрема, дитячий
дошкільний заклад, приміщення для
розміщення експлуатаційних
організацій, що надають послуги ЖКГ,
приміщення для розміщення Дільничого
інспектора міліції, приміщення відділу
зв'язку для розміщення відділення
«Укрпошта», п'ять дитячих майданчиків
із ігровими каруселями, які є об'єктами
соціальної інфраструктури, що в
розумінні п. 6 ч. 4 ст. 40 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», звільняє забудовника від
сплати відповідної пайової участі.
Окрім того, забудовник зазначав про те,
що ним передано ННЦ «Інститут
виноградарства та виноробства ім. В.І.
Таїрова» та ГП ОХ «Таїровське» 1800 кв.м.
житла (двадцять вісім квартир) як
«соціальне житло», Таїровській
селищній раді 600 кв.м. (тринадцять
квартир) як «соціальне житло»,
мешканцям за Президентською програмою
двадцять шість квартир як «доступне
житло».

Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України
укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

Згідно до абзацу першого ч. 9 ст. ст. 40
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» договір про
пайову участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту
укладається не пізніше ніж через 15
робочих днів з дня реєстрації
звернення замовника про його
укладення, але до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» замовник, який має намір
щодо забудови земельної ділянки у
відповідному населеному пункті,
зобов'язаний взяти участь у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті.

Згідно до п. 6 ч. 4 ст. 40 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» до пайової участі у
розвитку інфраструктури населеного
пункту не залучаються замовники у разі
будівництва об'єктів будівництва за
умови спорудження на цій земельній
ділянці об'єктів соціальної
інфраструктури.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
нормами Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
не встановлено умови обов'язкового
передання такого об'єкта соціальної
інфраструктури до комунальної
власності населеного пункту та в
незалежності від форми власності такий
дитячий дошкільний заклад є об'єктом
соціальної інфраструктури.

Судом встановлено, що на вищевказаній
земельній ділянці, Відповідачем
збудовано та введено в експлуатацію
дитячий дошкільний заклад для дітей
дошкільного віку, що підтверджуються
сертифікатом серії ІУ №37, який
видано Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України 10.10.2013 року, актом готовності
об'єкта до експлуатації від 04.10.2013 року,
договором оренди земельної ділянки від
08.11.2007 року, разбівочним планом
будівель та споруд М 1:500, випискою з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
серії ААВ №560737 та Статутом Приватного
закладу «Приватний дошкільний
навчальний заклад (ясла-садок)
комбінованого типу «Радужний», який
затверджено загальними зборами
учасників вказаного закладу у
відповідності до протоколу №1 від
17.09.2013 року, погоджено Департаментом
освіти і науки Одеської обласної
державної адміністрації, а також
відділом освіти Овідіопольської
районної державної адміністрації
Одеської області.

Вищевказані обставини вказують
на те, що в розумінні ч. 2, п. 6 ч. 4 ст. 40
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», Відповідач
не зобов'язаний брати участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту
Таїровської селищної ради та
відповідач не повинен залучатися до
пайової участі у розвитку
інфраструктури цього населеного
пункту.

Посилання позивача на п. 1.4.6.
Положення про порядок залучення,
встановлення розміру і використання
коштів пайової участі фізичних та
юридичних осіб (замовників будівництва
об'єктів) у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів на
території Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області, яке затверджено Рішенням
Таїровської селищної ради №543-VI від
07.12.2012 року, згідно до якого до пайової
участі не залучаються забудовники у
разі здійснення будівництва об'єктів
будівництва за умови спорудження на
цій земельній ділянці об'єктів
соціальної інфраструктури за окремим
рішенням Таїровської селищної ради, є
безпідставними виходячи з наступного.

По-перше, ні норма п. 6 ч. 4 ст. 40 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», ні Закон
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» не передбачає прийняття
відповідного окремого рішення органу
місцевого самоврядування та наявності
повноважень у такого органу. При цьому,
відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», до повноважень органу
місцевого самоврядування відноситься
встановлення саме порядку залучення,
розрахунку розміру і використання
коштів пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту
відповідно до цього Закону, а не
звільнення від сплати пайової участі,
вичерпний перелік підстав для якої
встановлено спеціальною нормою - п. 6 ч.
4 ст. 40 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Згідно ж до частин 1, 2 ст. 4 ГПК України
господарський суд вирішує
господарські спори на підставі
Конституції України, цього Кодексу,
інших законодавчих актів України,
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України та господарський суд не
застосовує акти державних та інших
органів, якщо ці акти не відповідають
законодавству України.

По друге, відповідно до ч. 5 ст. 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» рішення ради
нормативно-правового характеру
набирають чинності з дня їх офіційного
оприлюднення, якщо радою не
встановлено більш пізній строк
введення цих рішень у дію.

Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності», регуляторні акти,
прийняті органами та посадовими
особами місцевого самоврядування,
офіційно оприлюднюються в друкованих
засобах масової інформації
відповідних рад, а у разі їх
відсутності - у місцевих друкованих
засобах масової інформації,
визначених цими органами та
посадовими особами, не пізніш як у
десятиденний строк після їх прийняття
та підписання.

Згідно до ст. 22 Закону України «Про
порядок висвітлення діяльності
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування в Україні
засобами масової інформації», Закони
України, постанови Верховної Ради
України, укази та розпорядження
Президента України, постанови та
розпорядження Кабінету Міністрів
України, постанови Верховного Суду
України та Конституційного Суду
України, рішення органів місцевого
самоврядування, інші
нормативно-правові акти публікуються в
офіційних виданнях (відомостях,
бюлетенях, збірниках, інформаційних
листках тощо) та друкованих засобах
масової інформації відповідних
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування. Недержавні
друковані засоби масової інформації
мають право оприлюднювати офіційні
документи органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до законодавства України і
на засадах, передбачених укладеною
угодою між цими органами та редакціями
друкованих засобів масової інформації.

Однак, проект зазначеного рішення та
саме рішення було опубліковано
селищною радою в спеціальному випуску
суспільно-інформаційної газети
житлового комплексу „Совіньйон" -
„Совіньйон інформ", яка, як
підтверджено позивачем, не
розповсюджується по всій території
селищної ради, отже таке оприлюднення
не відповідає вимогам закону, та у
зв'язку з цим згідно ч.5 ст.59 Закону
України „Про місцеве самоврядування в
Україні" рішення Таїровської селищної
ради №543-VI від 07.12.2012р. чинності не
набрало.

При цьому, позивач не надав суду
доказів укладення відповідної угоди
між Таїровською селищною радою та
редакцією друкованого засобу масової
інформації.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності", замовник, який має намір
щодо забудови земельної ділянки у
відповідному населеному пункті,
зобов'язаний взяти участь у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту, крім випадків, передбачених
частиною четвертою цієї статті.
Договір про пайову участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту
укладається не пізніше ніж через 15
робочих днів з дня реєстрації
звернення замовника про його
укладення, але до прийняття об'єкта
будівництва в експлуатацію (ч. 9 ст. 40
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності").

За таких обставин, оскільки вказаний
об'єкт будівництва був введений в
експлуатацію, що підтверджується
Декларацією про готовність об'єкта до
експлуатації зареєстрованої
Інспекцією ДАБК в Одеській області
06.06.2013 року № ОД07, то укладення
договору про пайову участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту в
редакції запропонованій позивачем
після введення об'єкту в експлуатацію є
порушенням ч.ч. 2, 9 ст. 40 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності".

Суд також зазначає, що редакція
договору про пайову участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту,
запропонована позивачем, не відповідає
вимогам ч.ч.3, 5, абзацам 2, 3 ч. 9 ст. 40
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності".

Так, відповідно ч. 5 ст. 40 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" при визначенні величини
пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту не
враховуються витрати на придбання та
виділення земельної ділянки,
звільнення будівельного майданчика
від будівель, споруд та інженерних
мереж, влаштування внутрішніх і
позамайданчикових інженерних мереж і
споруд та транспортних комунікацій.
Однак, в запропонованій редакції
договору, позивач не врахував ці
витрати.

Відповідно до до ч. 3 ст. 40 вказаного
Закону, пайова участь у розвитку
інфраструктури населеного пункту
полягає у перерахуванні замовником до
прийняття об'єкта будівництва в
експлуатацію до відповідного
місцевого бюджету коштів для створення
і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно ж до абзаців 2, 3 ч. 9 ст. 40 Закону
України "Про регулювання містобудівної
діяльності", істотними умовами
договору є: розмір пайової участі;
строк (графік) сплати пайової участі;
відповідальність сторін; невід'ємною
частиною договору є розрахунок
величини пайової участі у розвитку
інфраструктури населеного пункту.

У договорі, який просить укласти
позивач, строк сплати пайової участі
суперечить положенням ч. 3, ч. 9 ст. 40
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", оскільки
містить умову договору про обов'язок
відповідачем пайового внеску протягом
одного місяця з дня підписання цього
договору, а не до прийняття об'єкту в
експлуатацію. Також, позивачем не
надано розрахунку величини пайової
участі у розвитку інфраструктури
населеного пункту, який повинен бути
невід'ємною частиною договору.

З огляду на викладене, господарський
суд вважає вимоги позивача
необґрунтованими та недоведеними
наявними у справі доказами і тому,
позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову прокурора
Овідіопольського району Одеської
області в особі, якою є Таїровська
селищна рада Овідіопольського району
Одеської області. - відмовити повністю.

Повний текст рішення складено та
підписано 17.11.2014р.

Суддя
М.І.
Никифорчук