ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р.Справа № 922/3591/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання
Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного АТ "НАК
"Нафтогаз України" м. Київ до
Первомайського комунального
підприємства "Тепломережі", м.
Первомайський про стягнення 153526,89
грн. за участю представників:

позивача - Данилевський О.М.,
довіреність № 14-89 від 18.04.2014 року,

відповідача - Гордієнко Є.М.,
довіреність № 176 від 03.04.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

Публічне АТ "НАК "Нафтогаз України"
звернулось до господарcького суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просить стягнути з
Первомайського комунального
підприємства "Тепломережі" 3% річних в
сумі 47246,25 грн., інфляційні втрати в сумі
106280,64 грн. Судові витрати просить
покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 28.08.14р. за позовною
заявою було порушено провадження по
справі та призначено до розгляду у
відкритому судовому засіданні.

24.09.14р. в судовому засіданні
оголошувалась перерва до 11:30 до 16.10.14р.

16.10.14р. представник позивача надав
клопотання про продовження строку
вирішення спору на 15 днів за межі,
встановлені ч.1 ст. 69 ГПК України та
відкладення розгляду справи для
надання додаткових документів.

Ухвалою суду від 16.10.14р. клопотання
представника позивача про продовження
строку вирішення спору на 15 днів за
межі, встановлені ч.1 ст. 69 ГПК України -
задоволено та строк вирішення спору
продовжено по 10.11.14р.

03.11.14р. в судовому засіданні
оголошувалась перерва до 10:00 до 06.11.14р.

03 листопада 2014 року представник
позивача надав клопотання про
виправлення описки в позовній заяви
(вх.№ 38455 від 03.11.14р.), а саме: в позовній
заяві помилково зазначений
неправильний номер договору, укладений
між сторонами на купівлю-продаж
природного газу, тобто вказаний номер
161, замість правильного номеру 116. У
зв'язку з чим, представник позивача
просить суд вважати вірним номер
договору 116.

Суд, розглянувши дане клопотання,
вважає його таким, що не суперечить
діючому законодавству та таким, що
підлягає задоволенню, і продовжує
розгляд справи з його урахуванням.

06.11.14р. в судовому засіданні
оголошувалась перерва до 11:15 до 10.11.14р.

10.11.14р. представник позивача надав
супровідний лист з документами для
долучення до матеріалів справи, які
долучено судом до матеріалів справи.

10.11.14р. представник відповідача надав
супровідний лист з документами для
долучення до матеріалів справи, які
долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні 10.11.14р. підтримав позовні
вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 10.11.14р. проти позову
заперечував та зазначав, що
заборгованість перед позивачем
погашена в повному обсязі, а тому
позивачем неправомірно нараховано
відповідачу 3% річних та інфляційні
втрати.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
уповноважених представників сторін,
судом встановлено наступне.

30 вересня 2011 року Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(Продавець) та Первомайське комунальне
підприємство "Тепломережі" (Покупець)
уклали Договір № 116 на купівлю-продаж
природного газу.

Відповідно до п. 1.1 Договору Продавець
зобов'язався передати у власність
Покупцю у IV кварталі 2011 та у 2012 році
імпортований природний газ, а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити газ
на умовах Договору.

На виконання Договору Продавець з
жовтня 2011 року по грудень 2012 року
передав, а покупець отримав природний
газ на суму 17 503 924,10 грн.

Факт приймання-передачі природного
газу підтверджується наступними
актами приймання - передачі природного
газу:

- від 31 жовтня 2011 року на суму 842 561,84 грн.;

- від 30 листопада 2011 року на суму 2 083 767,24
грн.;

- від 31 грудня 2011 року на суму 2 090 547,57
грн.;

- від 31 січня 2012 року на суму 2 620 514,35 грн.;

- від 29 лютого 2012 року на суму 3 093, 024,27
грн.;

- від 31 березня 2012 року на суму 2 030 824,49
грн.

- від 30 квітня 2012 року на суму 344 154,64 грн.;

- від 25 грудня 2012 року на суму 470 271,19 грн.;

- від 30 листопада 2012 року на суму 1 481 757,79
грн.;

- від 31 грудня 2012 року на суму 2 446 500,72
грн.

Відповідач перерахував на рахунок
позивача грошові кошти в якості оплати
поставленого природного газу в сумі 17
064 492,33 гри., що підтверджується довідкою
про операції та довідкою про сальдо
(довідки додаються до позовної заяви).

Стягнення заборгованості та штрафних
санкцій за природний газ, поставлений у
жовтні 2011 року - квітня 2012 року, а також
3% річних та інфляційних втрат,
нарахованих до 21.12.2012 року вже було
предметом розгляду господарського
суду Харківської області по справі
№5023/4891/12.

Стягнення заборгованості та штрафних
санкцій за природний газ, поставлений у
жовтні 2012 року - грудні 2012 року, а також
3% річних та інфляційних втрат,
нарахованих до 09.07.2013 року вже було
предметом розгляду господарського
суду Харківської області по справі
№922/3740/13.

Так, позивач заявляє до стягнення 3%
річних та інфляційні втрати,
нараховані на суму заборгованості за
природний газ, поставлений у березні -
квітні 2012 року, за період з 22.12.2012 по
27.12.2012р. по зобов'язанню березня - квітня
2012 року, а також заявляє до стягнення 3%
річних та інфляційні втрати,
нараховані на суму заборгованості за
природний газ, поставлений у грудні 2012
року, за період з 10.07.2013 по 06.08.2014 по
зобов'язанню грудня 2012 року на загальну
суму: 3% річних - 47246,25 грн., інфляційні
втрати в сумі 106280,64 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам
які надані сторонами та викладеним
обставинам з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог і
заперечень проти них суд виходить з
наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11 ЦК
України. За приписами частини 2 цієї
статті підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договір та інші правочини та юридичні
факти. Підставою виникнення цивільних
прав та обов'язків є дії осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також дії, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до статті 55 Конституції
України, статей 15,16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
або відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача,
перевіривши період нарахування
останнім вказаної суми 3% річних, дійшов
висновку про те, що відповідний
розрахунок є вірним, та відповідає
нормам чинного законодавства, а тому
підлягає стягненню з відповідача у
повному обсязі в сумі 47246,25 грн.

Що стосується заявленої вимоги
Позивача про стягнення з відповідача
106280,64 грн. суми інфляційних втрат, суд
зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р.
№01-06/928/2012 "Про практику застосування
Вищим господарським суд України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права" сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція) (постанова Вищого
господарського суду України від 05.04.2011
№ 23/466 та лист Верховного Суду України
"Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997 №
62-97р). При застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 № 52/30). В силу
приписів статті 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок
інфляційних втрат визнав їх вірно
розрахованими та такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі, та
стягненню підлягає сума інфляційних
втрат в розмірі 106280,64 грн.

Посилання відповідача на відсутність
права у позивача на нарахування 3%
річних та інфляційних втрат, оскільки у
відповідача виникла переплата за цим
договором, не беруться судом до уваги,
оскільки в матеріалах справи міститься
лист ДВС від 29.08.14 року №15955/04-34/ (ар.
справи № 123-124), відповідно до якого ДВС
просить змінити призначення платежу з
погашення заборгованості по договору
№116 від 30.09.11р. та зарахувати переплату
в погашення іншої заборгованості по
даному договору, яка виникла у
відповідача. На виконання даного листа
позивач надав докази проведення
операцій щодо зміни призначення
платежу 22 вересня 2014 року, тобто після
його надходження на адресу позивача
(ар. справи №125, 134-139). Крім того,
представник позивача надав копію листа
від 01.10.14р №14/2-1141, яким позивач
підтвердив здійснення зміни
призначення платежу по спірному
договору, адресований ВДВС
Первомайського МУЮ.

Слід зазначити, що відповідно до пункту
1.4. Постанови №14 від 17 грудня 2013 року
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань", з урахуванням
пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" моментом виконання грошового
зобов'язання є дата зарахування коштів
на рахунок кредитора або видачі їх йому
готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8
цього Закону банк зобов'язаний
виконати доручення клієнта, що
міститься в розрахунковому документі,
який надійшов протягом операційного
часу банку, в день його надходження. При
цьому порушення банком, що обслуговує
платника (боржника), строку
перерахування коштів до банку, який
обслуговує кредитора, або несвоєчасне
зарахування банками коштів на рахунок
кредитора, в зв'язку з чим сталося
прострочення виконання грошового
зобов'язання, не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання цього
зобов'язання, однак надає боржникові
право звернутися до банку, який його
обслуговує, з вимогою щодо сплати пені
відповідно до пункту 32.2 статті 32
названого Закону.

Враховуючи те, що повне погашення
заборгованості по даному договору
відбулося після отримання позивачем
листа ДВС від 29.08.14 року №15955/04-34/,
відповідно до вхідного штампу позивач
отримав його 09.09.2014 року (ліва нижня
частина листа ДВС) (аркуш справи №123-124),
тому нарахування трьох відсотків
річних та інфляційних втрат
правомірні, обгрунтовані та не
спростовані відповідачем, тому є
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується положеннями
ст.ст.44- 49 ГПК України. У спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог. З
огляду на те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі, судові витрати покладаються на
відповідача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі
статей 525, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу
України, ст. 193 Господарського кодексу
України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Первомайського
комунального підприємства
"Тепломережі" (64102, Харківська область,
м. Первомайський, мікрорайон 1/2, дитячий
садок № 9, код 31679569, р/р № 0917 в
Філії Харківського обласного
Управління Ощадбанку м. Харкова, МФО
351823) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (01001, м. Київ, вул. Богдана
Хмельницького, 6, , р/р №
1 в АТ "Ощадбанк", код банку 300465) 3%
річних в сумі 47246,25 грн., інфляційні
втрати в сумі 106280,64 грн., витрати по
сплаті судового збору в сумі 3070,60 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку для оскарження.
Зазначений строк обчислюється з дня
підписання повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 17.11.2014 р.

Суддя Л.В. Шарко