м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/20145/14 12.11.14

Суддя Господарського суду міста Києва
Підченко Ю.О.

За участю секретаря судового засідання
Швеця С.С.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Татарінов"

до відповідача Публічного
акціонерного товариства "Українська
страхова компанія "Гарант-Авто"

про стягнення 161 296,36 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Городецький А.К. -
представник за довіреністю

від відповідача: Некряч А.В. -
представник за довіреністю

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Татарінов"
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовними вимогами до
Публічного акціонерного товариства
"Українська страхова компанія
"Гарант-Авто" про стягнення суми боргу у
розмірі 161 296,36 грн. відповідно до
договору доручення від 01.06.2013 № 00-01/37.

Сторін було належним чином повідомлено
про час та місце проведення судового
засідання, тому судом з урахуванням
вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені
всі необхідні умови для вирішення
спору на принципах змагальності,
рівності учасників процесу перед
законом.

Позивач надав суду клопотання про
уточнення позовних вимог в якому
просив суд: змінити форму власності
позивача з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Татарінов" на
Фізичну особу - підприємця ОСОБА_5;
стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Українська страхова
компанія "Гарант-Авто" на користь
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 суми
боргу.

Судом прийнято до уваги, що згідно
пункту 3.11 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.11.2011 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" ГПК України, зокрема
статтею 22 цього Кодексу, не передбачено
права позивача на подання заяв
(клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. У будь-якому з таких випадків
позивачем має бути додержано правил
вчинення відповідної процесуальної
дії, а недотримання ним таких правил
тягне за собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК України та зазначені в
цій постанові.

Відповідач проти позову заперечив та
просив у задоволенні позову відмовити.

З'ясувавши фактичні обставини справи,
докази на їх підтвердження, виходячи з
фактів, встановлених у процесі
розгляду справи та правову норму, яка
підлягає застосуванню, заслухавши
пояснення позивача та заперечення
відповідачів, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 01.06.2013 між
Публічним акціонерним товариством
"Українська страхова компанія
"Гарант-Авто", далі Довіритель, та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5,
далі Повірений, укладений договір
доручення № 00-01/37, далі Договір,
відповідно до предмету якого (п. 1.1
Договору) Повірений зобов'язується на
умовах, визначених цим Договором,
виконувати від імені Довірителя дії,
пов'язані із залученням потенційних
клієнтів, підготовкою, укладанням,
виконанням (супроводом) та сприянням в
укладанні договорів страхування, а
Довіритель зобов'язується сплачувати
винагороду Повіреному за виконану
роботу.

Згідно п. 2.1.4 Договору Довіритель
зобов'язується здійснювати виплату
винагороди за виконану роботу
Повіреного на умовах визначених
договором.

Повірений виконав роботи по сприянню в
укладенні договорів страхування та
забезпеченню отримання страхових
платежів по укладеним договорам
страхування на загальну суму 95 668,23 грн.,
що підтверджується актом виконаних
робіт за період з 01.06.2014 по 30.06.2014 від
08.07.2014 та на загальну суму 63 401,16 грн., що
підтверджується актом виконаних робіт
за період з 01.07.2014 по 31.07.2014 від 08.08.2014.

Позивач стверджує, що відповідач не
виконав своїх зобов'язань щодо сплати
винагород, розмір якої визначається у
відсотках від суми отриманих платежів
на поточний рахунок Довірителя за
укладеними Повіреним або за його
участю договорами страхування, тому
просить суд стягнути з відповідача
суми боргу у розмірі 161 296,36 грн., з яких 2
226,97 грн. - інфляційні за період
прострочення.

Дослідивши правову норму, яка підлягає
застосуванню у спірних відносинах
сторін, суд дійшов висновку, що доводи
позивача є необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню виходячи
із наступного.

Особливості регулювання майнових
відносин у сфері господарювання
визначається господарським кодексом.
Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин
регулюються ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених ГК України.
Судом прийнято до уваги що учасниками
судового процесу є суб'єкти
господарювання в розумінні ст. 55 ГК
України.

Стаття 1000 ЦК України передбачає, що за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Згідно ч. 4 ст. 1007 ЦК України довіритель
зобов'язаний виплатити повіреному
плату, якщо вона йому належить.

В силу статті 526 ЦК України та частини
першої ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525
ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України визначає, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Втім ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Суд відмовляє у задоволенні клопотанні
позивача про уточнення позовних вимог
в якому останній просив суд змінити
форму власності позивача з Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Татарінов" на Фізичну особу -
підприємця ОСОБА_5змінити. Суд може
замінити сторону у справі лише у разі:
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення) суб'єкта
господарювання у відносинах, щодо яких
виник спір, у даному випадку
господарський суд залучає до участі у
справі його правонаступника (ст. 25 ГПК
України); заміни кредитора, зокрема,
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги)
(ст. 512 ЦК України) або боржника (перевід
боргу) у зобов'язанні (ст. 520 ЦК України).
Зміна форми власності суб'єкта
господарювання не відноситься до
компетенції господарських судів.

Публічне акціонерне товариство
"Українська страхова компанія
"Гарант-Авто" не є боржником Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Татарінов" у зв'язку з відсутністю між
вказаними особами будь-яких відносин
зобов'язального характеру. Тому у
задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "Татарінов"
до Публічного акціонерного товариства
"Українська страхова компанія
"Гарант-Авто" слід відмовити, як
необґрунтованого заявленого.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача - Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Татарінов", згідно ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося
12.11.2014, згідно частини 2 статті 85 ГПК
України було проголошено скорочений
текст рішення, а саме його вступну та
резолютивні частини.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 512, 520, 525, 526, 629, 1000, 1007 ЦК України,
ст. 55, 193 ГК України, ст. ст. 42, 43, 22, 25, 33, 34,
43, 44, 49, 82, 84, частиною другою та третьою
ст. 85 ГПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "Татарінов"
до Публічного акціонерного товариства
"Українська страхова компанія
"Гарант-Авто" відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено - 17.11.2014 року

Суддя
Ю.О.Підченко