РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р.
Справа № 5019/956/11

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Тимошенко О.М.

судді
Огороднік К.М. ,

судді
Коломис В.В.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від апелянта - не з'явився

від кредиторів - ОСОБА_1

від боржника - не з'явився

арбітражний керуючий - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу кредитора ОСОБА_2 на
ухвалу господарського суду
Рівненської області від 01.10.14 р. у
справі № 5019/956/11

за заявою Публічне акціонерне
товариство Акціонерний банк
"Укоопспілка" в особі Рівненської філії
ПАТ "Акціонерний банк" Укоопспілка"

до Кредитна спілка "Єдність"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 01.10.2014 року у
справі № 5019/956/11 (суддя Церковна Н.Ф.)
визнано вимоги ОСОБА_1 до банкрута в
сумі 10072 грн. 71 коп., в тому числі 9572 грн.
71 коп. (середній заробіток за час
затримки розрахунку, компенсація за
невикористану відпустку) - перша черга
задоволення вимог; 500 грн. (моральна
шкода) - шоста черга задоволення вимог.
В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії
ліквідатора та заяви про залишення без
розгляду заяви про визнання поточним
кредитором банкрута відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої
інстанції, кредитор ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу в якій просить
останню скасувати та постановити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
заяви ОСОБА_1 в повному обсязі. В
обгрунтування скарги зазначає, що між
ОСОБА_1 та кредитною спілкою "Єдність"
трудові відносини не виникали і не
могли виникнути, оскільки усі рішення
загальних зборів членів кредитної
спілки про припинення роботи спілки
шляхом самоліквідації, в судовому
порядку визнані недійсними і скасовані
відповідними рішеннями Рівненського
міського суду та апеляційного суду
Рівненської області, а наказом
кредитної спілки "Єдність" від 09.07.2013
року за № 2 скасовано накази "Про
вкоректування штатного розпису КС
"Єдність" від 31.03.2011 р., "Про призначення
ОСОБА_1" від 31.03.2011 р., "Про звільнення з
посади голови ліквідаційної комісії
ОСОБА_1" від 13.05.2013 р. та визнано
недійсними записи в трудовій книжці
ОСОБА_1 "Про призначення на посаду
голови ліквідаційної комісії КС
"Єдність" та "Про звільнення з посади
голови ліквідаційної комісії КС
"Єдність". За наведених обставин ОСОБА_1
не має права вимагати виплати
середнього заробітку. З огляду на
вказане апелянт вважає, що суд першої
інстанції прийняв неправомірне та
таке, що суперечить нормам діючого
законодавства рішення, яке порушує
права та охоронювані законом інтереси
КС "Єдність" та її вкладників.

В судове засідання апелянт не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив.

ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу
проти доводів апелянта заперечив та
вказує, що його вимоги підтверджені
рішенням Рівненського міського суду,
яке в силу ст. 35 ГПК України є
обов'язковим для господарського суду
щодо фактів, що встановлені судом і
мають значення для вирішення спору.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав
викладені у відзиві заперечення та
просить апеляційну скаргу відхилити, а
ухвалу суду першої інстанції залишити
без змін.

Інші учасники провадження у справі
письмових відзивів на апеляційну
скаргу не подали, явку представників в
судове засідання не забезпечили.

Арбітражним керуючим Тихончук Л.Х.
подано клопотання про відкладення
розгляду справи в зв'язку з
неможливістю з'явитись в судове
засідання по причині прийняття участі
в іншому судовому засіданні в Луцькому
міськрайонному суді.

Зазначене клопотання судом відхилено з
огляду на те, що відповідно до ст. 102 ГПК
України строк розгляду апеляційної
скарги на ухвалу місцевого
господарського суду становить
п'ятнадцять днів з дня постановлення
ухвали про прийняття апеляційної
скарги до провадження. Даний строк
судом вичерпано і клопотань про його
продовження в порядку ст. 69 ГПК України
до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу та відзив на неї,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваної ухвали норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що у задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити, а ухвалу
господарського суду Рівненської
області від 01.10.2014 р. у справі № 5019/956/11
залишити без змін виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою господарського суду
Рівненської області від 13.06.2012 р.
Кредитну спілку "Єдність" визнано
банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 18.06.2014р.
продовжено термін ліквідаційної
процедури боржника та термін
повноважень ліквідатора до 13.12.2014 р.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 26.08.2014р.
призначена до розгляду в судовому
засіданні на 10.09.2014р. заява ОСОБА_1 про
визнання поточним кредитором боржника
в сумі 10 072 грн. 71 коп. та зобов'язано
ліквідатора подати суду рішення щодо
результатів розгляду даної заяви.

05.09.2014 р. до господарського суду
Рівненської області від ОСОБА_1
надійшла скарга на дії ліквідатора з
проханням зобов'язати ліквідатора
виконати рішення міського і
апеляційного суду Рівненської області,
а саме: сплатити заявнику грошові кошти
по виконавчому листу від 03.02.2014р., а
також заява про залишення без розгляду
заяви про визнання поточним кредитором
боржника.

01.10.2014р. ліквідатором Кредитної спілки
"Єдність" подано до суду відзив на заяву
ОСОБА_1 про визнання поточним
кредитором, згідно якого арбітражний
керуючий визнає вимоги заявника в сумі
10 072 грн. 71 коп., в тому числі 9 572 грн. 71
коп. (середній заробіток за час
затримки розрахунку, компенсація за
невикористану відпустку) - перша черга
задоволення; 500 грн. (моральна шкода) -
шоста черга задоволення.

Розглядаючи подані документи колегія
суддів враховує наступне.

Провадження у справі здійснюється
відповідно до вимог Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
редакції до 19.01.2013 року.

В силу вимог ст. 23 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" з
дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури вимоги за зобов'язаннями
боржника, визнаного банкрутом, що
виникли під час проведення процедур
банкрутства, можуть пред'являтися
тільки в межах ліквідаційної
процедури.

Матеріалами справи стверджується, що
заява ОСОБА_1 про визнання поточним
кредитором боржника з грошовими
вимогами в сумі 10 072 грн. 71 коп.
підтверджуються рішенням Рівненського
міського суду Рівненської області
№569/9897/13-ц від 27.11.2013р., ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
№22-ц787/107/2014 від 27.01.2014р., виконавчим
листом Рівненського міського суду
Рівненської області №569/9897/13-ц від
03.02.2014р.

Відповідно до ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
рішення суду з цивільної справи, що
набрало законної сили, є обов'язковим
для господарського суду щодо фактів,
які встановлені судом та мають
значення для вирішення спору. Отже,
вищезазначені факти є преюдиціальними
і для ліквідатора, а вимоги кредитора
такими, що обов'язково вносяться
ліквідатором до реєстру вимог
кредиторів згідно з черговістю.

За наведених обставин суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку, що грошові вимоги ОСОБА_1 в
сумі 10 072 грн. 71 коп., є поточними,
підтверджені належними та допустимими
доказами, а відтак визнаються судом в
повному обсязі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
апелянта зводяться до переоцінки
фактів, встановлених рішенням
Рівненського міського суду
Рівненської області №569/9897/13-ц від
27.11.2013р., яке набрало законної сили, а
тому не приймаються колегією суддів до
уваги.

Поряд з цим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
поданих ОСОБА_1 скарги на дії
ліквідатора, оскільки доказів
невиконання чи неналежного виконання
ліквідатором своїх обов'язків суду не
подано, а також заяви про залишення без
розгляду заяви про визнання поточним
кредитором банкрута, оскільки остання
порушує права та охоронювані законом
інтереси заявника.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що ухвала господарського суду
Рівненської області від 01.10.2014 року
відповідає матеріалам справи,
грунтується на чинному законодавстві і
підстав для її скасування немає.
Зазначені в апеляційній скарзі інші
доводи скаржника не обгрунтовані та не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому не можуть бути
підставою для скасування чи зміни
оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 від 30.10.2014
року залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду
Рівненської області від 01.10.2014 року у
справі № 5019/956/11 залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Тимошенко О.М.

Суддя
Огороднік К.М.

Суддя
Коломис В.В.