РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2014 р.
Справа № 903/796/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Філіпова Т.Л.

судді
Саврій В.А. ,

судді Дужич
С.П.

при секретарі Пацьола О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Процик Валентина Іванівна

відповідача - Богдан Анатолій Юхимович

розглянувши апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства "Волинський
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
на рішення господарського суду
Волинської області від 14.10.14 р. у справі
№ 903/796/14

за позовом Приватного підприємства
"Айслаг", м. Луцьк

до Дочірнього підприємства "Волинський
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України",
м. Луцьк

про стягнення 2 555 313,58грн.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 14.10.2014 р. у
справі №903/796/14 (суддя Бондарєв С.В.)
позов Приватного підприємства "Айслаг"
до Дочірнього підприємства "Волинський
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
про стягнення 2 555 313,58грн. - задоволено
частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства
"Волинський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" на користь Приватного
підприємства "Айслаг" 2 532 907,12 грн., в т.ч.
1 391 157,11 грн. - основного боргу, 1 119
343,55грн.-60% річних, 22 406,46грн.-пені та 51
106,27грн.- витрат пов'язаних з оплатою
судового збору. В стягненні 22 406,46грн.
пені - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду Волинської
області від 14.10.2014 р. у справі №903/796/14
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду Волинської
області від 14.10.2014 р. по справі №903/796/14 в
частині задоволення позову та
прийняти нове рішення яким відмовити у
позові повністю.

В апеляційній скарзі Дочірнє
підприємство "Волинський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України"
посилається на ту обставину, що
господарський суд Волинської області
порушив норми матеріального та
процесуального права що призвело до
неправильного вирішення питання та
винесення помилкового рішення. Крім
того, суд не в повному обсязі з'ясував
обставини, що мають значення для
справи.

Зокрема апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не надав належної правової
оцінки Договору поставки №267/48 від
10.10.2008 року як підстави заявлених
позивачем вимог, невірно застосовано
ст..251, 252, 638, 712 ЦК України, ст..180, 181, 189, 265,
266, 267, 268 ГК України та грубо порушено
ст..23-34,43 ГПК України.

Апелянт стверджує, що договір поставки
№267/48 від 10.10.2008 р. свідчить про те, що
даний договір є неукладеним (таким, що
не відбувається), не виконується і не
міг виконатися в силу імперативної
норми ч.3 ст.267 ГК України.

Крім того, скаржник звертає увагу
апеляційного суду, до матеріалів
справи додано копію договору поставки
та копії накладних на відвантаження
палива. У свою чергу скаржник
стверджує, що належним доказом
передачі нафтопродукти являються
видаткові накладні, специфікації та
акти форми 5-НП.

На думку скаржника колегія суддів
повинна врахувати, що оскільки
матеріали справи не містять ні
специфікацій, ні актів форми 5-ПН, які є
обов'язковими у договорах поставки
нафтопродуктів, тому позовні вимоги, що
грунтуються на стягненні коштів за
договором поставки є безпідставними та
не можуть бути задоволені.

Ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від
31.10.2014 р. апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства "Волинський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" прийнято
до провадження, справу призначено до
слухання.

24.11.2014 р. Приватне підприємство
"Айслаг" надало Рівненському
апеляційному господарському суду
відзив на апеляційну скаргу, у якому
просить апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства "Волинський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" залишити
без задоволення, рішення
господарського суду Волинської
області від 14.10.2014 р. без змін.

Представник відповідача -
Дочірнього підприємства "Волинський
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, та надав пояснення
на обгрунтування своєї правової
позиції. Вважає, що рішення
господарського суду Волинської
області від 14.10.14 р. у справі №903/796/14 є
незаконним та таким, що прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просить
його скасувати і винести нове рішення,
яким у позові відмовити повністю.

Представник позивача - Приватного
підприємства "Айслаг" Процик В.І.
заперечила проти доводів апеляційної
скарги та надала пояснення на
обгрунтування своєї правової позиції.
Вважає, що рішення господарського суду
Волинської області від 14.10.14 р. у справі
№903/796/14 є законним та обгрунтованим,
тому просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, вивчивши матеріали справи,
наявні в ній докази, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, Рівненський
апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 10
жовтня 2008р. між Дочірнім підприємством
"Волинський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" в особі директора
Павліва Ігора Володимировича
(покупець) та Приватним підприємством
"Айслаг", в особі директора Бакай Миколи
Аркадійовича (постачальник) був
укладений договір поставки №267/48

Згідно даного договору, постачальник
зобов'язується поставити та передати
або передати зі свого складу покупцю у
власність нафтопродукти (надалі товар),
в асортименті, кількості, за ціною, що
зазначені в накладних, які
підписуються представниками сторін
договору, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити товар на умовах
даного договору. Найменування товару:
нафтопродукти в асортименті. Документ
на товар, які постачальник повинен
передати покупцю: накладні, які є
невід'ємною частиною договору.

У відповідності до пунктів 2.1.-2.4.
договору, одиниця виміру кількості
товару: літр. Загальна кількість
товару, асортимент і ціна товару
погоджується сторонами при формуванні
замовлення та визначаються в
накладних, які виписуються
постачальником. Ціна товару включає
податки та обов'язкові платежі,
передбачені чинним законодавством.
Загальна сума поставки: 50 000 000,00 грн. в
т.ч. ПДВ.

Відповідно до пункту 3.1. цього договору
якість товару, що поставляється
повинна відповідати технологічним
регламентам заводу-виробника,
технічним умовам та стандарту України.

Пунктом 4.1. договору поставки
передбачено, що товар постачається
покупцю по-частково (товарними
партіями) на умовах-FCA (ІНКОТЕРМС-2000)
завантажено в автомобільний транспорт
покупця з резервуарів постачальника.
Завантаження товару в тару покупця,
здійснюється за рахунок постачальника.
Всі інші витрати по отриманню,
вивантаженню товару з тари, покупець
здійснює за власний рахунок.

У відповідності до п.4.2. за згодою
сторін товар може постачатись
транспортом постачальника. В такому
випадку товар постачається на умовах
СРТ-перевезення оплачене за
реквізитами вказаними покупцем
(ІНКОТЕРМС-2000). При цьому покупець
зобов'язується відшкодувати
постачальнику витрати пов'язані з
перевезенням товару в порядку
передбаченому розділом 5 даного
договору згідно акту виконаних робіт,
підписаного сторонами. Акт виконаних
робіт підписується покупцем разом з
накладною.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що
поставка кожної партії товару
здійснюється на підставі накладної
згідно замовлення покупця. Замовлення
передається покупцем усно або шляхом
заповнення бланку замовлення,
електронною поштою, факсом тощо. Зміни
в замовлення вноситься за згодою
сторін. Поставка замовленого товару
здійснюється в межах наявного на
момент поставки асортименту і
кількості товару у постачальника.
Після підписання представниками обох
сторін накладної про здачу-приймання
товару замовлення втрачає цінність, а
накладна, що свідчить про погодження
сторонами асортименту, кількості та
ціни кожного найменування, загальної
вартості відповідної партії товару,
стає невід'ємною частиною цього
договору. Поставка товару здійснюється
протягом десяти днів з моменту
прийняття заявки або в строки,
погоджені сторонами при прийнятті
заявки.

Згідно пункту 5.1. договору
покупець має право здійснити повну або
часткову оплату отриманого товару на
розрахунковий рахунок постачальника
протягом 30 (тридцяти) календарних днів
з дня відвантаження, зазначеного в
накладних.

Відповідно до п.5.2. договору у
випадку не оплати покупцем
відвантаженої партії товару в строки
вказані в п. 5.1. даного договору,
покупець дає згоду на те, щоб
неоплачений товар, рахувався
поставленим на умовах товарного
кредиту, терміном на 50 днів, починаючи з
дня після відвантаження товару з
нарахуванням покупцю 1 відсотка за
кожен день використання товарного
кредиту. Покупець зобов'язується
оплатити товар, поставлений на умовах
товарного кредиту і сплатити відсотки
за його використання в терміни вказані
в п. 5.3 даного договору. Під наданням
покупцем згоди на те, щоб неоплачений
товар рахувався поставленим на умовах
товарного кредиту розуміється
підписання даного договору.

Пунктом 5.3. договору передбачено,
що покупець зобов'язаний оплатити суму
товарного кредиту і відсотків за його
використання на 51 день від дати
відвантаження вказаної в накладній.
Покупець має право на дострокове
погашення товарного кредиту і
відсотків за його використання.
Відсотки нараховуються на залишок
заборгованості.

У відповідності до п.5.4. договору
якщо після закінчення 50 днів
користування товарним кредитом,
покупець не внесе всіх передбачених
договором платежів - він продовжує
сплачувати відсотки за користування
товарним кредитом до повного погашення
заборгованості, а також сплачувати
пеню в розмірах, передбачених в п. 8.1.
даного договору.

Згідно п. 5.5. договору при
проведенні оплати, покупець
зобов'язаний вказувати у платіжних
дорученнях номер даного договору.

Сторони домовились, що у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги постачальника у такій
черговості: у першу чергу сплачується
основна сума боргу, в другу чергу
проценти та неустойка, у третю чергу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
одержанням виконання. Сторони
домовились, що при наявності
заборгованості, незалежно від причин
виникнення, кошти, які надходять від
покупця, зараховуються в першу чергу на
погашення заборгованості, що
утворилась раніше, незалежно від
призначення платежу, вказаного у
платіжних документах. (п.5.6.-5.7.)

Розділом 6 договору передбачено,
що прийняття товару за кількістю та
якістю здійснюється сторонами в
порядку, що визначається чинним
законодавством. Передача товару
здійснюється в пункті поставки.
Перехід права власності на товар
відбувається в момент передачі товару
та підписання сторонами накладних.
Товар передається покупцю частинами -
партіями. Під партією товару сторони
розуміють товар, зазначений в окремій
накладній.

Відповідно до пунктів 7.1.-7.2. даного
договору, даний договір набирає
чинності з моменту підписання його
сторонами і діє до 31 березня 2014р.
Закінчення строку дії договору не
звільняє сторони від виконання тих
зобов'язань, що лишились невиконаними.

Розділом 8 договору сторони
визначили, що при невиконанні чи
неналежному виконанні умов даного
договору, винна сторона несе
відповідальність у вигляді пені в
розмірі 0,5% за кожний день прострочення
від неоплаченої суми, або суми
невиконаної чи неналежно виконаної
умови. Покупець, у випадку прострочення
виконання грошового зобов'язання,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 30% річних від простроченої суми.

Згідно пункту 11.1. цього договору
умови даного договору можуть бути
змінені за взаємною згодою сторін з
обов'язковим складанням відповідних
документів у двох примірниках, які
матимуть однакову юридичну силу, якщо
інше не передбачено цими змінами.

Як зазначено в пунктах 12.4., 12.5. договору
поставки, зобов'язання сторін по
проведенню розрахунків за умовами
договору можуть припинятись шляхом
заліку зустрічної однорідної вимоги у
відповідності зі ст. 601 ЦК України. У
випадку, якщо жодна із сторін не
заявить у письмовій формі про свій
намір розірвати або змінити договір за
1 місяць до його закінчення строку дії,
даний договір вважається
пролонгований на строк-1 рік.

Даний договір підписано сторонами,
підписи скріплені їх печатками.

Додатковою угодою №01 від 08.04.2011р. про
зміну умов договору поставки №267/48 від
10.10.2008р. сторони дійшли згоди змінити
розділ 8 договору поставки №267/48 від
10.10.2008р., виклавши його в наступній
редакції: в разі порушення строків
оплати товару, покупець на вимогу
постачальника зобов'язаний сплатити
останньому пеню в розмірі не більше
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення. Неустойка встановлена
цим договором є виключною. В разі
порушення однією із сторін умов
договору, винна сторона зобов'язана
сплатити на користь іншої сторони (на
вимогу останньої) неустойку (штраф,
пеню) передбачену цим договором, без
відшкодування збитків. До
правовідносин покупця і постачальника
в частині визначення виду та розміру
штрафних санкцій (неустойки, штрафу,
пені) за порушення сторонами взятих на
себе згідно умов даного договору
зобов'язань, не застосовуються
положення частини 2 статті 231
Господарського кодексу України.
Штрафні санкції за порушення сторонами
взятих на себе згідно положень цього
договору зобов'язань, встановлюються
виключно умовами цього договору.
Нарахування будь-яких сум, щодо
відповідальності сторони за
невиконання грошового зобов'язання за
цим договором, припиняється через
шість календарних місяців від дня
порушення такого зобов'язання.

Постачальник та покупець
домовились та підтверджують, що
загальний розмір відповідальності
покупця за цим договором не може
перевищувати 10% від загальної вартості
порушених зобов'язань покупця.

З матеріалів справи вбачається,
що сторонами по договору було укладено
додаткові угоди №01 від 08.04.2011 р., №02 від
26.03.2013 р., №03 від 27.03.2013 р. та додаткова
угода від 28.11.2013 р. про зміну умов
договору поставки №267/48 від 10.10.2008 року.
Дані угоди підписані сторонами,
підписи скріплені їх печатками.

На виконання п. 1.1. договору позивач
поставив відповідачу у період з 27.03.2013р.
по 11.06.2014 р. нафтопродукти на загальну
суму 7 064 242,11грн., що стверджується
наявними в матеріалах справи
накладними за період з 27.03.2013р. по 11.06.2014
р. на загальну суму 7 064 242,11грн., а
відповідач прийняв товар, що
стверджується підписами на накладних
та довіреностями на отримання товару,
при цьому не заявивши жодної претензії
ні до кількості, ні до якості, ні до ціни
товару, ні до строків його поставки, при
цьому здійснивши часткову оплату в
розмірі 5 673 085,00грн., що стверджується
платіжними дорученнями за період з
01.06.2013р. по 10.07.2014р. на загальну суму 5 673
085,00грн. (доказів протилежного суду не
надано).

Отже, позивач свої зобов'язання по
поставці нафтопродуктів відповідачу
згідно договору поставки №267/48 від
10.10.2008р. виконав в повному обсязі,
передавши відповідачу товар по
видатковим накладним, за період з
27.03.2013р. по 11.06.2014р. на загальну суму 7 064
242,11грн., підписаними з обох сторін, що
стверджується цими видатковими
накладними, довіреностями на отримання
товару.

Проте, відповідач свої зобов'язання по
оплаті отриманого товару по видатковим
накладним згідно договору поставки
№267/48 від 10.10.2008р. виконав частково, що
стверджується платіжними дорученнями
за період з 01.06.2013р. по 10.07.2014р. на
загальну суму 5 673 085,00грн.

Згідно акту звіряння взаємних
розрахунків станом на 31.07.2013 р. між ПП
"Айслаг" та ДП "Волинський облавтодор"
ВАТ "Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України", згідно
якого заборгованість відповідача
перед позивачем становить 2 556 495,72грн.
Даний акт звірки підписаний з обох
сторін та скріплений печатками
підприємств. Інших доказів оплати суду
сторонами не надано.

26.06.2014р. позивачем на адресу
відповідача була надіслана претензія
про сплату заборгованості №01-03/188 від
26.06.2014р., яка останнім залишена без
відповіді.

Відтак, Приватне підприємство "Айслаг"
звернулося до господарського суду
Волинської області з позовом до
Дочірнього підприємства "Волинський
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
про стягнення 2 555 313,58грн., в т.ч. 1 391
157,11грн.- основного боргу за відпущений
за період з 27 березня 2013р. по 04 серпня
2014р. згідно договору поставки товар від
10.10.2008р. №267/48, 44 812,92 грн. - пені за період
з 27.02.2014р. по 05.08.2014р. (включно) за
несвоєчасне виконання зобов'язання по
оплаті товару згідно п. 8.1. даного
договору та 1 119 343,55 грн - 60% річних за
період з 27.04.2013р. по 05.08.2014р. (включно)
згідно п. 8.3. договору.

Дослідивши матеріали справи та
обставини на предмет повноти їх
встановлення, надання їм судом першої
інстанції належної юридичної оцінки,
вивчивши доводи апеляційної скарги
стосовно дотримання норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
(надалі в тексті - ЦК України)
встановлено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавcтва, а також із дій осіб, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Зобов'язанням, відповідно до ст.509 ЦК
України - є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Аналогічні правила
встановлює і ст.174 Господарського
кодексу України (надалі в тексті - ГК
України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом
(ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7
ст.193 Господарського кодексу України).

Спірні правовідносини випливають
з договору поставки товару.

В силу ч.1, ч.2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Таким чином, належним виконанням
спірного договору від 10 жовтня 2008 року
№267/48 є своєчасна та у повному обсязі
оплата відповідачем товару -
узгодженої кількості товару за
встановленою ціною. Ураховуючи
положення ст.ст.527, 610 ЦК України
відповідачем зобов'язання належним
чином не виконано.

Відповідно до ст. 527 Цивільного
кодексу України, боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Стаття 610 цього ж Кодексу
передбачає, що порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком місцевого
господарського суду та зазначає
наступне.

Спір між сторонами виник при
виконанні господарського зобов'язання.
За змістом статей 173, 174 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин з
підстав, передбачених Кодексом.
Підставами виникнення господарських
зобов'язань є юридичні факти - дії та
події, з якими закон пов'язує настання
правових наслідків у сфері
господарювання.

Загальними умовами виконання
господарських зобов'язань є вимога
щодо їх належного виконання у
відповідності до закону, інших
правових актів, договору.

Як вбачається з матеріалів
справи, між позивачем та відповідачем
укладено договір поставки №267/48 від
10.10.2008 року, відповідно до якого
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 7 064 242,11 грн., що
підтверджується матеріалами справи.

В свою чергу, відповідач за отриманий
товар розрахувався частково.

Таким чином, загальна сума
заборгованості склала 1 391 157,11 грн., яка
й заявлена позивачем до стягнення при
подачі позову до суду.

Оскільки заявлена позивачем сума
стягнення, відповідає вимогам чинного
законодавства та не суперечить
положенням договору, вимога про
стягнення з відповідача вказаної суми
підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, згідно статті 216 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Одним із видів господарських санкцій,
які відповідно до статті 217 ГК України
можуть застосовуватися у сфері
господарювання, є штрафні санкції, що
можуть застосовуватися у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня)
відповідно до умов договору між
сторонами.

В частині 6 статті 231 ГК України вказано,
що штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Додатковою угодою №01 від 08.04.2011р. про
зміну умов договору поставки №267/48 від
10.10.2008р. сторони передбачили, що в разі
порушення строків оплати товару,
покупець на вимогу постачальника
зобов'язаний сплатити останньому пеню
в розмірі не більше облікової ставки
НБУ за кожен день прострочення.
Неустойка встановлена цим договором є
виключною. В разі порушення однією із
сторін умов договору, винна сторона
зобов'язана сплатити на користь іншої
сторони (на вимогу останньої) неустойку
(штраф, пеню) передбачену цим договором,
без відшкодування збитків. До
правовідносин покупця і постачальника
в частині визначення виду та розміру
штрафних санкцій (неустойки, штрафу,
пені) за порушення сторонами взятих на
себе згідно умов даного договору
зобов'язань, не застосовуються
положення частини 2 статті 231
Господарського кодексу України.
Штрафні санкції за порушення сторонами
взятих на себе згідно положень цього
договору зобов'язань, встановлюються
виключно умовами цього договору.
Нарахування будь-яких сум, щодо
відповідальності сторони за
невиконання грошового зобов'язання за
цим договором, припиняється через
шість календарних місяців від дня
порушення такого зобов'язання.

Згідно вказаних положень договору
позивачем заявлено до стягнення пеню
за період з 27.02.2014р. по 05.08.2014р. (включно)
в розмірі 44 812,92грн.

При перерахунку пені колегія суддів
погоджується з висновком суду першої,
що позивачем правомірно заявлено до
стягнення 44 812,92 грн.

Разом з тим, відповідно до пункту 3
частини 1 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право, зокрема, зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосування вказаної норми є правом
суду. При цьому застосування цієї
процесуальної норми можливе лише у
разі можливості застосування норми
матеріальної.

Згідно частини 3 статті 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

В пункті п. 3.17.4. Постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вказано, що вирішуючи
питання про зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК),
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Оцінивши докази у справі в їх
сукупності та розглянувши додатково
подані докази, заслухавши пояснення
представників сторін у судовому
засіданні, суд приходить до висновку,
що при прийнятті рішення з даної вимоги
необхідно врахувати важкий фінансовий
стан підприємства, залежність його
діяльності та розрахунків від
виконання державою своїх зобов'язань,
ступінь виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором, який частково
оплатив товар (більше ніж половину).

Зважаючи на викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується із висновком
суду першої інстанції, про наявність
підстав для зменшення розміру
заявленої позивачем стягнення пені до
22 406, 46 грн.

Відтак, в частині позовних вимог про
стягнення 22 406, 46 грн. пені відмовлено
правомірно.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі
порушення зобов'язання боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Згідно п. 1 додаткової угоди №03 від
27.03.2013р. про зміну умов договору
поставки №267/48 від 10.10.2008р. сторони
передбачили, що покупець, у випадку
прострочення виконання грошового
зобов'язання, зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 60% річних від
простроченої суми. Договір №267/48 в цій
частині в установленому законом
порядку не визнано недійсним.

Аналізуючи поданий позивачем
розрахунок 60% річних в сумі 1 119 343,55 грн.,
колегією суддів приймається до уваги,
що при обрахуванні вказаних сум
позивачем прийнято до уваги проведені
відповідачем часткові оплати боргу по
кожному періоду, що є правильним із
врахуванням наявних в матеріалах
справи розрахунків та документів.

Таким чином, місцевим господарським
судом, правомірно задоволено вимоги в
частині стягнення з відповідача 60%
річних в розмірі 1 119 343,55грн.- 60% річних
за період з 27.04.2013р. по 05.08.2014р.

Доводи апелянта стосовно того, що
договір поставки №267/48 від 10.10.2008 р. є
неукладений, колегія суддів оцінює
критично, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 2.6. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №11 від 29.05.2013р. "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
визначення договору як неукладеного
може мати місце на стадії укладення
договору, а не за наслідками виконання
його сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору поставки №267/48
від 10.10.2008р., позивач поставив
відповідачу у період з 27.03.2013р. по
11.06.2014р. нафтопродукти на загальну суму
7 064 242,11грн., а відповідач прийняв товар,
що стверджується підписами на
накладних та довіреностями на
отримання товару, при цьому не заявивши
жодної претензії ні до кількості, ні до
якості, ні до ціни товару, ні до строків
його поставки, при цьому здійснивши
часткову оплату в розмірі 5 673 085,00грн.,
що свідчить про погодження сторонами
всіх істотних умов такого договору, а
отже, виключає можливість встановлення
факту неукладеності договору.

Відтак з урахуванням вище викладеного,
доводи апеляційної скарги Дочірнього
підприємства "Волинський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" суд
апеляційної інстанції не вважає
переконливими та відхиляє.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012 р. "Про судове рішення",
рішення з господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції
указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що доводами апеляційної
скарги висновків господарського суду
не спростовано, підстав для скасування
або зміни рішення, встановлених
статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України, не
встановлено, а відтак апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення,
рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства "Волинський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"Автомобільні дороги України" на
рішення господарського суду
Волинської області від 14.10.14 р. у справі
№ 903/796/14 залишити без задоволення,
рішення суду першої інстанції - без
змін.

Справу №903/796/14 повернути до
господарського суду Волинської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову суду
апеляційної інстанції може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили.

Головуючий суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Саврій В.А.

Суддя
Дужич С.П.