РІШЕННЯ

"17" листопада 2014 р.Справа № 921/571/14-г/15

Господарський суд Тернопільської
області

у складі судді Галамай О.З. при
секретарі Панчук М.В.

розглянув матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Українська страхова група",
вул.Федорова, 32-А, м.Київ, Київська
область, 03038

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тернопіль Мостобуд",
вул. Промислова, 3б, с.Острів,
Тернопільський район, Тернопільська
область, 46400

про відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди (в порядку регресу) в розмірі 38
886,14 грн.

В судове засідання з'явились:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Омельчук С.О.,
представник, довіреність б/н від
14.04.2014р.

Представнику відповідача в судовому
засіданні 28.07.2014 р. роз'яснено права та
обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК
України.

Фіксація судового процесу технічними
засобами в порядку ст. 81-1 ГПК України не
здійснювалася через відсутність
відповідного клопотання.

Суть справи:

На розгляд Господарського суду
Тернопільської області ПАТ "Страхова
компанія "Українська страхова група"
подано позов до відповідача ТОВ
"Тернопіль Мостобуд" про відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди (в
порядку регресу) в розмірі 38 886,14 грн.

Ухвалою суду від 13.06.2014р. розгляд
справи призначено на 02.07.2014р.

В судовому засіданні 28.07.2014р. суд
перейшов до розгляду справи по суті.

Розгляд справи неодноразово
відкладався з підстав, викладених у
відповідних ухвалах суду.

Ухвалою суду від 28.07.2014 р. розгляд
справи було продовжено в порядку ст. 69
ГПК України на 15 днів та відкладено її
розгляд на 20.08.2014 р.

В судове засідання 20.08.2014 р. представник
позивача не з'явився, однак подав
клопотання про розгляд справи без його
участі.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав відзив на позов
(вх.№14006 від 28.07.2014 р.) з підстав,
викладених у ньому, стверджуючи, що
позивачем неправомірно було віднесено
вартість робіт, в т.ч. матеріалів та
складових частин не пов'язаних з
настанням страхового випадку, а саме
щодо ремонту улаштування заднього
лівого колеса загальною вартістю таких
робіт 21 420,50 грн. При вирішенні питання
щодо розрахунку вартості
відновлювального ремонту автомобіля
не було враховано коефіцієнт фізичного
зносу, що становить 0,55. Незважаючи на
те, що п.п. 11.3. частини 1 Договору Каско
визначено, що амортизаційний знос не
враховується, правова природа зносу
передбаченого Договором та
експлуатаційного зносу деталей (Ез)
передбаченого розрахунком вартості
відновлювального ремонту різні, а отже,
відповідно до Методики, враховуючи
участь автомобіля в двох ДТП до даної
події такий експлуатаційний знос
деталей (Ез) необхідно враховувати при
розрахунках відшкодування та
застосовувати відповідний коефіцієнт
зменшення.

Відтак заявив клопотання про
призначення автотоварознавчої
експертизи (вх.№15252) на задоволення
якого судом ухвалою від 20.08.2014 р.
зупинено провадження у справі
відповідно до ст.79 ГПК України та
призначено вказану експертизу.

Ухвалою суду від 17.11.2014р., у зв'язку із
поверненням матеріалів справи із
Тернопільського відділення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз з відповідним висновком
експерта, судом поновлено провадження
у справі та призначено судове
засідання на 17.11.2014р.

Представник позивача у судове
засідання 17.11.2014р. не з'явився, однак
13.11.2014р. подав через канцелярію суду
клопотання про розгляд справи без
участі ПАТ "СК "Українська страхова
компанія" (його представника) за
наявними в позовній заяві
документами, позовні вимоги підтримує
та просить повідомити про результати
розгляду справи за відповідною
адресою (вх. №20877).

Представник відповідача в судовому
засіданні 17.11.2014р. щодо висновку
експерта не заперечив та просив суд
витрати за проведення судової
експертизи розподілити на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

В судовому засіданні 17.11.2014р. судом
оглянуто оригінали документів, доданих
до позовної заяви та оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та
оцінивши докази в їх сукупності,
встановив наступне:

05 липня 2011 року між Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Українська страхова група"
(Страховик) та Пінязь Г.Є.
(Страхувальник) був укладений договір
добровільного страхування наземних
транспортних засобів,
цивільно-правової відповідальності
водія та від нещасного випадку з
водієм та пасажирами на транспорті №
28-2011-11-0062, предметом якого було
страхування транспортного засобу
Mitsubishi Pajero, д.н. ВО7737АН.

П.п.1.1., 2.1. договору, визначено, що
предметом договору є страхування
майнових інтересів страхувальника
пов'язані з володінням, розпорядженням
та користуванням застрахованим
транспортним засобом на випадок
настання подій, перелік яких наведено у
Договорі, а саме до страхових випадків
відноситься: дорожньо-транспортні
пригоди; незаконне заволодіння;
протиправні дії третіх осіб; інші
випадкові події (пожежа, вибух або
самозаймання транспортного засобу,
стихійне лихо чи природні явища і т.п.).

Згідно п. 9.4.4 договору, страховик
зобов'язаний виплатити, у разі
настання страхового випадку, страхове
відшкодування згідно з умовами
Договору.

Розмір страхового відшкодування
визначається Страховиком, виходячи з
прямого розміру збитків, завданих
Страхувальнику в результаті
страхового випадку, на підставі даних
огляду пошкодженого ТЗ та/або ДО,
документів, зазначених у розділі 11
частини 2 договору. Розмір страхового
відшкодування в будь-якому випадку не
може перевищувати розмір страхової
суми за відповідним видом
страхування та відповідних лімітів,
якщо такі встановлені (п. 12.1 договору
страхування).

25 лютого 2012 року в смт. В.Березовиця
Тернопільського району Тернопільської
області сталася дорожньо - транспортна
пригода за участю застрахованого
транспортного засобу Mitsubishi Pajero, д.н.
ВО7737АН, під керуванням водія Пінязь
Григорія Євгеновича (потерпілий водій)
та транспортного засобу КАМАЗ-5511, д.н.
06003ТЕ, під керуванням водія
Бучинського Василя Михайловича (винний
водій).

Факт скоєння дорожньо-транспортної
пригоди підтверджується довідкою ВДАІ
Тернопільського РВ УМВС України в
Тернопільській області №8968612.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 12.03.2012 р. у справі № 1915/4028/2012
встановлено, що дорожньо-транспортна
пригода сталася внаслідок порушення
Правил дорожнього руху Бучинським В.М.
та визнано його винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП.

27 лютого 2012 року Пінязь Г.Є. звернувся
до позивача з заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування.

15 березня 2012 року Позивачем (ПАТ "СК
"Українська страхова група") був
складений страховий акт № КА-1572 на
підставі рахунків на оплату №335 від
06.03.2012р., №282 від 27.02.2012р. та розрахунок
суми страхового відшкодування,
відповідно до яких сума страхового
відшкодування складає 62 379,94 грн.

Позивачем було перераховано ТзОВ
"Терко- Авто" грошові кошти у розмірі 62
379,94 грн, що підтверджується платіжним
дорученням № 2670 від 20.03.2012 р., в графі
"призначення платежу" якого
зазначено:"страх. відшк. 28-2001-11-0062 від
05.07.2011 стр. акт КА-1572 від 14.03.2012 р. Пінязь
Г.Є."

Позивачем на адресу відповідача (ТОВ
"Тернопіль Мостобуд") було надіслано
заяву про виплату страхового
відшкодування в порядку регресу
(№1345АПС від 01.11.2013 р.), яка залишена
останнім без задоволення.

Відповідно до полісу №АА/6888490 цивільна
відповідальність власника
транспортного засобу "КАМАЗ-5511" д.н.
06003ТЕ, за кермом якого на час ДТП
перебував Бучинський Василь
Михайлович (винний водій), застрахована
ТзОВ "Тернопіль Мостобуд" в АТ "СК
"Просто Страхування"".

31 липня 2012 року на виконання заявленої
ПАТ "СК "Українська страхова група"
претензії АТ "СК "Просто страхування"",
остання перерахувала на
розрахунковий рахунок ПАТ "СК
"Українська страхова компанія"
грошові кошти в розмірі 23 493,80 грн.

Як стверджує позивач, відповідач свої
договірні зобов'язання щодо виплати
страхового відшкодування в порядку
регресу повністю не виконав,
заборгувавши станом на час звернення з
позовом до суду 38 886,14 грн.

Також, позивач просить стягнути з
відповідача судові витрати в розмірі
1827,00 грн.

Проаналізувавши всі обставини та
матеріали справи, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги, з
врахуванням висновку експерта,
підлягають до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з
наступного:

Ст. 22 Цивільного кодексу України
передбачає, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Згідно до вимог ст. 1166 Цивільного
кодексу України встановлено, що шкода,
завдана майну фізичної чи юридичної
особи, відшкодовується у повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу
України, визначено, джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Ст. 1188 Цивільного кодексу України,
зазначає, що шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
страхування", страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

Ст. 4 Закону України "Про страхування"
визначено, що майнові інтереси, які
пов'язані із володінням, користуванням
і розпорядженням майном, а також
інтереси, пов'язані з відшкодуванням
страхувальником заподіяної ним шкоди
особі або її майну, а також шкоди,
заподіяної юридичній особі
(страхування відповідальності)
віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 ст. 9 Закону України "Про
страхування" визначено, що страхова
сума - грошова сума, в межах якої
страховик відповідно до умов
страхування зобов'язаний провести
виплату при настанні страхового
випадку.

Страхове відшкодування - це страхова
виплата, яка здійснюється страховиком
у межах страхової суми за договорами
майнового страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку (абзац 16 ст. 9 Закону
України "Про страхування").

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про
страхування", договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Ст. 27 Закону України "Про страхування"
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Ст. 990 Цивільного кодексу України,
страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).
Страховий акт (аварійний сертифікат)
складається страховиком або
уповноваженою ним особою у формі, що
встановлюється страховиком.

Згідно частини першої ст. 1191 Цивільного
кодексу України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

У відповідності до вимог ст. 3 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", об'єктом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.

Ст. 6 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" вказує, що
страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Згідно ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 36.4 ст. 36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється безпосередньо
потерпілому (іншій особі, яка має право
на отримання відшкодування) або
погодженим з ним особам, які надають
послуги з ремонту пошкодженого майна,
сплатили страхове відшкодування за
договором майнового страхування (крім
регламентної виплати, передбаченої
підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього
Закону), лікування потерпілих та інші
послуги, пов'язані з відшкодуванням
збитків.

Згідно ст. 228 Господарського кодексу
України, учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Ст. 993 Цивільного кодексу України,
зазначає, до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Як вбачається із матеріалів справи, 05
липня 2011 року між Приватним
акціонерним товариством "Страхова
компанія "Українська страхова група"
(Страховик) та Пінязь Г.Є.
(Страхувальник) був укладений договір
добровільного страхування наземних
транспортних засобів,
цивільно-правової відповідальності
водія та від нещасного випадку з
водієм та пасажирами на транспорті №
28-2011-11-0062, предметом якого було
страхування транспортного засобу
Mitsubishi Pajero, д.н. ВО7737АН.

Внаслідок ДТП, яка сталася 25.02.2012 року в
смт. В.Березовиця Тернопільського
району Тернопільської області за
участю застрахованого транспортного
засобу Mitsubishi Pajero, д.н. ВО7737АН, під
керуванням водія Пінязь Григорія
Євгеновича (потерпілий водій) та
транспортного засобу КАМАЗ-5511, д.н.
06003ТЕ, під керуванням водія
Бучинського Василя Михайловича (винний
водій), 27 лютого 2012 року Пінязь Г.Є.
звернувся до позивача із заявою про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодування.

15 березня 2012 року Позивачем (ПАТ "СК
"Українська страхова група") був
складений страховий акт № КА-1572 на
підставі рахунків на оплату №335 від
06.03.2012р. , №282 від 27.02.2012р. та розрахунок
суми страхового відшкодування,
відповідно до яких сума страхового
відшкодування складає 62 379,94 грн.

Позивачем було перераховано ТзОВ
"Терко- Авто" грошові кошти у розмірі 62
379,94 грн, що підтверджується платіжним
дорученням № 2670 від 20.03.2012 р., в графі
"призначення платежу" якого
зазначено:"страх. відшк. 28-2001-11-0062 від
05.07.2011 стр. акт КА-1572 від 14.03.2012 р. Пінязь
Г.Є."

Позивачем на адресу відповідача (ТОВ
"Тернопіль Мостобуд") було надіслано
заяву про виплату страхового
відшкодування в порядку регресу
(№1345АПС від 01.11.2013 р.), яка залишена
останнім без задоволення.

Відповідно до полісу №АА/6888490 цивільна
відповідальність власника
транспортного засобу "КАМАЗ-5511" д.н.
06003ТЕ, за кермом якого на час ДТП
перебував Бучинський Василь
Михайлович (винний водій), застрахована
ТзОВ "Тернопіль Мостобуд" в АТ "СК
"Просто Страхування"".

31 липня 2012 року на виконання заявленої
ПАТ "СК "Українська страхова група"
претензії АТ "СК "Просто страхування"",
остання перерахувала на
розрахунковий рахунок ПАТ "СК
"Українська страхова компанія"
грошові кошти в розмірі 23 493,80 грн.

Відтак, як стверджує позивач,
відповідач свої договірні зобов'язання
щодо виплати страхового
відшкодування в порядку регресу
повністю не виконав, заборгувавши
станом на час звернення з позовом до
суду 38 886,14 грн.

Проте, відповідач вважає, що позивачем
неправомірно було віднесено вартість
робіт, в т.ч. матеріалів та складових
частин не пов'язаних з настанням
страхового випадку, а саме щодо ремонту
улаштування заднього лівого колеса
загальною вартістю таких робіт 21 420,50
грн. При вирішенні питання щодо
розрахунку вартості відновлювального
ремонту автомобіля не було враховано
коефіцієнт фізичного зносу, що
становить 0,55. Незважаючи на те, що п.п.
11.3. частини 1 Договору Каско визначено,
що амортизаційний знос не
враховується, правова природа зносу
передбаченого Договором та
експлуатаційного зносу деталей (Ез)
передбаченого розрахунком вартості
відновлювального ремонту різні, а отже,
відповідно до Методики, враховуючи
участь автомобіля в двох ДТП до даної
події такий експлуатаційний знос
деталей (Ез) необхідно враховувати при
розрахунках відшкодування та
застосовувати відповідний коефіцієнт
зменшення.

Отже, відповідно до ст. ст. 41, 42 ГПК
України, на задоволення клопотання
відповідача, судом було призначено
судову автотоварознавчу експертизу
без огляду транспортного засобу за
наявними матеріалами справи,
проведення якої доручено
Тернопільському відділенню Київського
науково - дослідного інституту судових
експертиз.

Із змісту висновку №980/14-22 від 23.09.2014р.
судової автотоварознавчої експертизи,
експертом за результатами дослідження
зазначено, що:

1.Вартість відновлювального ремонту
автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon,
реєстраційний номер ВО 7737 АН з
врахуванням амортизаційного зносу
деталей, що потребують заміни, станом
на 25 лютого 2012 року становить :

а. з врахуванням ПДВ - 20% - 25335,17 грн. ;

б. без врахуванням ПДВ - 20% - 21112,64 грн.

Вартість відновлювального ремонту
автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon,
реєстраційний номер ВО7737АН без
врахуванням амортизаційного зносу
деталей, що потребують заміни, станом
на 25 лютого 2012 року становить:

а. з врахуванням ПДВ - 20% - 46671,40 грн;

б. без врахуванням ПДВ - 20% - 38892,83 грн.

2. Матеріальний збиток завданий
власнику автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon,
реєстраційний номер ВО 7737 АН станом на
25 лютого 2012 року становить:

а. з врахуванням ПДВ - 20% - 25335,17 грн;

б. без врахуванням ПДВ - 20% - 21112,64 грн.

Відтак, матеріальний збиток завданий
власнику автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon,
реєстраційний номер ВО 7737 АН внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
становить 25335,17 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ
"СК "Просто страхування"" (страхова
компанія відповідача), перерахувала в
порядку регресу на розрахунковий
рахунок ПАТ "СК "Українська страхова
компанія" грошові кошти в розмірі 23
493,80 грн.

Враховуючи викладене, оцінивши
матеріали справи та беручи до уваги
висновок судового експерта, суд
дійшов до висновку, що до стягнення з
відповідача на користь позивача
підлягає сума шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, в порядку регресу в розмірі
1 841,37 грн. В решті частині позовних
вимог слід відмовити.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про
деякі питання практики призначення
судової експертизи" визначено, що у
перевірці й оцінці експертного
висновку господарським судам слід
з'ясовувати: чи було додержано вимоги
законодавства у призначенні та
проведенні судової експертизи; чи не
було обставин, які виключали участь
експерта у справі; компетентність
експерта, якщо проведення судової
експертизи доручено окремій особі, і чи
не вийшов він за межі своїх
повноважень; повноту відповідей на
порушені питання та їх відповідність
іншим фактичним даним; узгодженість
між дослідницькою частиною та
підсумковим висновком судової
експертизи; обґрунтованість
експертного висновку та його
узгодженість з іншими матеріалами
справи.

Ст. 42 ГПК України, зазначає, що висновок
судового експерта оцінюється
господарським судом за правилами,
встановленими статтею 43 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь - які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на викладене, виходячи з
положень чинного законодавства
України, матеріалів та обставин справи,
суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги підлягають до задоволення
частково в розмірі 1 841,37 грн.

У відповідності до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Щодо витрат, пов"язаних із
проведенням судової експертизи, суд
зазначає наступне:

Відповідно до ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Розподіл сум інших, крім судового
збору, судових витрат здійснюється за
загальними правилами частини п'ятої
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, тобто при задоволенні
позову вони покладаються на
відповідача, при відмові в позові - на
позивача, а при частковому задоволенні
позову - на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог
(п.6.5 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
року №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України").

Як вбачається з матеріалів справи
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Тернопіль Мостобуд"
(відповідач) здійснило оплату
висновку судової автотоварознавчої
експертизи №980/14-22 у справі №921/571/14-г/15
в сумі 1476,00 грн.

Загальна вартість судової
автотоварознавчої експертизи
становить 1476,00 грн. відповідно до акту
здачі-приймання висновку судового
експерта №980/2014 від 23.09.2014р.

З огляду на викладене, враховуючи
приписи ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати за проведення судової
експертизи підлягають до стягнення на
сторони пропорційно розміру
задоволених вимог.

Керуючись cт. ст. 3, 4, 41, 42, 43,44, 45,46,12, 32, 33, 34,
35, 36, 41, 42, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тернопіль Мостобуд"
(46400, вул. Промислова, 3Б, с.Острів,
Тернопільський район, Тернопільська
область, ) на користь
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Українська
страхова група" (03038, вул.Федорова, 32-А,
м.Київ, Київська область, ) - 1841 (одну тисячу вісімсот сорок
одну) грн 37 коп. суми шкоди в порядку
регресу, 86 (вісімдесят шість) грн 51 коп.
судового збору.

3. В решті частині позовних вимог -
відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Українська страхова група" (03038,
вул.Федорова, 32-А, м.Київ, Київська
область, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Тернопіль Мостобуд"
(46400, вул. Промислова, 3Б, с.Острів,
Тернопільський район, Тернопільська
область, ) 1406 (одну
тисячу чотириста шість) грн 11 коп.
витрат за проведення судової
експертизи.

5. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку та строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Накази видати у відповідності до ст. 116
ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 24.11.2014р.

Суддя
Галамай О.З.