м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Комунального підприємства
"Київтранспарксервіс"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛА VІТА"
про стягнення 5 306,00 грн.
Суддя Лиськов М.О.
Представники сторін:
від позивача: Глущенко М.М. (дов.
№ 11 від 31.12.2013)
від відповідача : не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
07.10.2014 до канцелярії Господарського
суду м. Києва надійшла позовна заява №
П-юз-1 від 13.08.2014 Комунального
підприємства "Київтранспарксервіс"
(надалі - позивач) до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЛА VІТА"
(надалі - відповідач) про стягнення 5 306,00
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що відповідач неналежно
виконував взяті на себе зобов'язання у
частині внесення плати за надані
послуги, відповідно до договору № 1.1-02.12
про надання в експлуатацію фіксованих
місць для денного паркування,
внаслідок чого у відповідача перед
позивачем виникла заборгованість у
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.10.2014 прийнято позовну заяву
до розгляду та порушено провадження по
призначено на 22.10.2014.
В судове засідання, призначене на
22.10.2014, з'явився представник позивача та
надав документи на виконання вимог
ухвали суду про порушення провадження
у справі, які долучені судом до
матеріалів справи.
В судове засідання, призначене на
22.10.2014, представник відповідача не
з'явився, причин не явки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
повідомлений, що підтверджується
зворотнім повідомленням про вручення
2882234 4, згідно якого 16.10.2014 представник
відповідача отримав поштове
відправлення Господарського суду м.
Києва з ухвалою про порушення
провадження у справі.
22.10.2014 керуючись ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, беручи
до уваги клопотання позивача, суд
відклав розгляд справи на 05.11.2014.
В судове засідання, призначене на
05.11.2014, представник позивача з'явився та
підтримав позовні вимоги в повному
В судове засідання, призначене на
05.11.2014, представник відповідача не
з'явився, причин не явки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
05.11.2014 керуючись ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, беручи
до уваги клопотання позивача, суд
відклав розгляд справи на 19.11.2014.
В судове засідання, призначене на
19.11.2014, представник позивача з'явився та
надав пояснення по справі.
В судове засідання, призначене на
19.11.2014, представник відповідача не
з'явився, причин не явки суд не
повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
Окрім того представник позивача подав
заяву про зменшення розміру позовних
вимог, клопотання обґрунтовано тим, що
відповідач здійснив частково оплату
боргу, а отже позовні вимоги підлягають
зменшенню на підставі ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України. Суд приймає вказану заяву та
подальший розгляд справи буде
здійснюватись з урахуванням вказаної
Ухвала суду, позовна заява надсилались
відповідачу на юридичну адресу
підприємства згідно відомостей
єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(довідка з ЄДРПОУ наявна в матеріалах
справи). У відповідності з положеннями
п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного
суду України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України" від
18.09.1997 особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
15.03.2007р. (2.04.2009р.)" передбачено, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб
-учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3
роз'яснення Вищого арбітражного суду
України від 18.09.1997 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України" (з
подальшими змінами) у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
України.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувся з урахуванням
положень ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2012 між позивачем (надалі - сторона 1)
та відповідачем (надалі - сторона 2) був
укладений Договір № 1.1-02.12 про надання в
експлуатацію фіксованих місць для
денного паркування (надалі - Договір)
між позивачем (надалі - виконавцем) та
відповідачем (надалі - замовником).

За предметом Договору сторона 1 надає
стороні 2 в експлуатацію 5 фіксованих
місць для паркування автотранспортних
засобів за адресою м. Києвї,
Подільський район, вул. Сагайдачного, 27.

Відповідно до п. 5.1 Договору , останній
набирає чинності з 01.01.2012 і діє до 31.12.2012.
Якщо жодна із сторін не менше ніж за
місяць до закінчення терміну дії
Договору письмово не заявить про його
припинення. (п. 5.2 Договору).

14.10.2013 від відповідача надійшов лист
про розірвання договору, таким чином
суд приходить до висновку, що договір
був пролонгований на 2013 рік, а вже після
цього його було розірвано.

Відповідно до п. 3.1 Сторона-1 надає
Стороні-2 5 фіксованих місць для
паркування автотранспортних засобів
за тарифом 480 за одне фіксоване місце.
Загальна вартість становить 2 400 грн. на
місяць.

Позивач виконав взяті на себе
зобов'язання, що підтверджується
актами здачі-прийняття робіт № КП-0022627
та № КП-0019708.

Умовами п. 3.2. договору встановлено,
оплата за цим Договором здійснюється
щомісячно шляхом попередньої оплати у
розмірі 100 % місячної вартості послуг не
пізніше 15 числа поточного місяця.

Однак, відповідач в порушення умов
договору, не виконав основного
обов'язку за Договором, плату за надані
послуги не вніс, в результаті чого
виникла заборгованість яка, за
розрахунками позивача та неоспореними
відповідачем, складає 2 400 грн.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання -відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання перед позивачем, про що
свідчить розрахунки та акти виконаної
роботи (належним чином засвідчені
копії міститься в матеріалах справи).

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Ухвалами Господарського суду міста
Києва від 10.10.2014, 22.10.2014 та 05.11.2014
відповідача було зобов'язано надати
суду відзив на позов, докази на
підтвердження відповідних заперечень,
контррозрахунок суми заявленої до
стягнення.

Всупереч вимогам ухвал Господарського
суду міста Києва від 10.10.2014, 22.10.2014 та
05.11.2014 контррозрахунку заявлених до
стягнення сум відповідач до суду не
надав та не надіслав.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
відсутність в матеріалах справи
контррозрахунку відповідача, а також
те, що будь-яких доказів щодо оплати
заборгованості за Договором,
відповідачем до суду не представлено,
суд дійшов висновку, що обґрунтованими
є позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача боргу за
договором № 1.1-02.12 про надання в
експлуатацію фіксованих місць для
денного паркування в сумі 2 400 грн.

Окрім того позивач просить стягнути з
відповідача 373,90 грн. пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочки, що встановлено
п. 4.1 Договору.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
ст. 231 Господарського кодексу України.
Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума пені в розмірі
373,90 грн.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625
Цивільного Кодексу України просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
133 грн. трьох відсотків річних.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу
України та ст.625 Цивільного Кодексу
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання настає
відповідальність у вигляді сплати суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати трьох
процентів річних від простроченої
суми.

Оскільки вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача індексу
інфляції нарахованого на суму боргу та
3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст.
625 Цивільного кодексу України), а
відповідач є таким що прострочив
виконання грошового зобов'язання,
позовні вимоги позивача в частині
стягнення 3 % річних та індексу інфляції
нарахованого на суму боргу підлягають
задоволенню відповідно до наведеного в
позовній заяві розрахунку. При
здійсненні перевірки розрахунку 3%
річних та індексу інфляції,
нарахованих позивачем, судом
встановлено, що ним правильно
здійснено вказаний розрахунок.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛА VІТА" (04070, м. Київ,
вулиця Сагайдачного, будинок 27;
ідентифікаційний код: 35976420) з
будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення користь Комунального
підприємства "Київтранспарксервіс"
(01030, м. Київ, вулиця Леонтовича, будинок
6; ідентифікаційний код 35210739) 2 400 (дві
тисячі чотириста ) грн. 00 коп. -
основного боргу, 373 (триста сімдесят
три) грн. 90 коп. - пені, 133 (сто тридцять
три) грн. 00 коп. - 3% річних та 1 827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. - судового збору за подання
позовної заяви.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 21.11.2014

Суддя
М.О. Лиськов