ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.11.14р. Справа № 904/7892/14

За позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м.Дніпропетровськ

до Регіонального відділення Фонду
державного майна України в
Дніпропетровській області,
м.Дніпропетровськ

про зобов'язання продовжити термін дії
договору оренди від 21.06.13р.

Суддя Петренко Н.Е.

Секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

від відповідача:Кайнога Я.О.,
представник за довіреністю № 36 від
08.10.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(далі-позивач) звернулося до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Регіонального
відділення Фонду державного майна
України в Дніпропетровській області
(далі - відповідач) про зобов'язання
продовжити термін дії договору оренди
від 21.06.13р., укладений з позивачем, на
тих же умовах строком не менше ніж на 3
роки.

Ухвалою господарського суду від 10.10.14р.
порушено провадження у справі,
прийнято позовну заяву до розгляду,
призначено судове засідання на 20.11.14р.

06.11.14р. до суду від позивача надійшли
клопотання про долучення до матеріалів
справи належних доказів повідомлення
відповідача про день, час та місце
розгляду справи, клопотання про
долучення до матеріалів справи витягу
з ЄДРПОУ; клопотання про посвідчення
довіреності; власне письмове
підтвердження того, що у провадженні
господарських судів України або іншого
органу, який в межах своєї компетенції
вирішує спір, немає справи зі спору між
тими ж сторонами, про той же предмет і з
тих же підстав та немає рішення цих
органів з такого спору.

14.11.14р. до суду від позивача надійшло
клопотання про витребування у
відповідача доказів.

20.11.14р. позивача у судовому засіданні
заявлені позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити їх у повному
обсязі.

В свою чергу, повноважний представник
відповідача заявлені позовні вимоги не
визнав та просив суд відмовити
позивачу в їх задоволенні у повному
обсязі, про що також зазначено у
відзиві, який долучено до матеріалів
справи.

В судовому засіданні 20.11.14р.
оголошено вступну та резолютивну
частини судового рішення, згідно зі ст.
85 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши подані докази, заслухавши
пояснення повноважних представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.06.13р. між позивачем та
відповідачем було укладено договір
оренди нерухомого майна, що належить до
державної власності № 12/01-53070ОД (далі -
Договір оренди), відповідно до умов
якого відповідач передає, а позивач
приймає в строкове платне користування
державне окреме майно - частину
нежитлового вбудованого приміщення
(далі-майно), площею 40,5 кв.м, розміщене
за адресою: АДРЕСА_1, на першому поверсі
4-х поверхового будинку, що перебуває на
балансі ДВНЗ "Придніпровський
енергобудівний технікум". Відповідно
до п. 10.1. Договору оренди цей договір
укладено строком на 1 рік, що діє з
21.06.13р. по 20.06.14р. включно.

Як зазначає позивач, орендодавцем
зазначеного майна в розумінні ст. 5
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" є відповідач,
який уповноважений органом управління
- Міністерством освіти і науки України.

07.07.14р. позивач звернувся до
відповідача з проханням розглянути
питання щодо продовження орендних
відносин за вищезазначеним Договором
оренди терміном до трьох років.

12.08.14р., як зазначає позивач, у
телефонному режимі відповідач
повідомив позивачу про відмову у
продовженні Договору оренди.

12.08.14р. позивач повторно звернувся
до відповідача з проханням розглянути
питання щодо продовженнях орендних
відносин за Договором оренди терміном
до трьох років. Крім того, в заяві
позивач зазначив про те, що для
організації роботи стоматологічного
кабінету виконуючі санітарні вимоги на
отримання ліцензії медичної практики
майже рік виконувались будівельні
роботи та приміщення було обладнано
необхідними меблями.

Як зазначає позивач, 26.08.14р.
останній отримав від відповідача лист
з вих. № 18-02-04886 від 12.08.14р., відповідно до
якого у зв'язку з тим, що орган
управління - Міністерство освіти і
науки України листом від 29.07.14р. №1/11-12022
відмовило в можливості пролонгації
договору оренди від 21.06.13р. №12/02-5307-ОД,
вважати цей лист заявою про припинення
договору оренди від 21.06.13р. року
№12/02-5307-ОД, а договір - припиненим з
20.06.14р.

26.08.14р. позивач повторно звернувся
до відповідача з проханням клопотати
перед Міністерством освіти і науки
України роз'яснити на яких підставах
було відмовлено у продовженні договору
оренди на частину нежитлового
вбудованого приміщення.

10.09.14р., як зазначає позивач, він
отримав від відповідача проміжну
відповідь у вигляді листа з вих. №
18-02-05389 від 03.09.14р., в якому відповідач
щодо повторного звернення на
пролонгацію Договору оренди повідомив,
що листом від 14.08.14р. № 07-02-05011
Регіональним відділенням було
направлено повторний запит до органу
управління - Міністерства освіти і
науки України щодо продовження терміну
дії договору оренди від 21.06.2013
№12/02-5307-ОД. На підставі наведеного,
відповідач повідомив про те, що у разі
отримання листа-відмови від
Міністерства освіти і науки України,
договір від 21.06.2013 №12/02-5307-ОД буде
вважатися таким, що припинив свою дію з
20.06.14 р.

24.09.14р. позивач отримав від
відповідача листа з вих. № 18-02-05621 від
12.09.14р., в якому відповідач щодо
продовження терміну дії договору
оренди від 21.06.2013 року №12/02-5307-ОД
повідомив, що Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
Дніпропетровській області розглянуло
лист-претензію орендаря ФОП ОСОБА_1 від
26.08.14р., а також листом від 14.08.14р №07-02-05011
Регіональним відділенням було
направлено повторний запит до органу
управління - Міністерства освіти і
науки України щодо продовження терміну
дії договору оренди від 21.06.13р.
№12/02-5307-ОД.

Позивач звертає увагу суду на те,
що до теперішнього часу обґрунтованої
відповіді щодо відмови у продовженні
дії Договору оренди на адресу позивача
не надійшло.

Крім того, позивач вважає, що
відмова відповідача на продовження дії
договору оренди є незаконною і
суперечить законодавству, що регулює
відносини в сфері оренди державного
майна.

Посилаючись на ч. 2 ст. 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" позивач зазначає
про те, що у разі відсутності заяви
однієї із сторін про припинення або
зміну умов договору оренди протягом
одного місяця після закінчення терміну
дії договору він вважається
продовженим на той самий термін і на
тих самих умовах, які були передбачені
договором. Щодо відповідача, то
останній не направив протягом місяця
після закінчення дії Договору оренди
на адресу позивача заяву про
припинення дії зазначеного договору.

Також відповідно до ч. 3 ст. 17
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" після
закінчення терміну договору оренди
орендар, який належним чином виконував
свої обов'язки, має переважне право, за
інших рівних умов, на продовження
договору оренди на новий термін. Умови
договору оренди на новий строк
встановлюються за домовленістю сторін.

Згідно зі ст. 777 Цивільного
кодексу України наймач, який належно
виконує свої обов'язки за договором
найму, після спливу строку договору має
переважне право перед іншими особами
на укладання договору найму на новий
строк чи на придбання об'єкту оренди.

Як зазначає позивач, останній
належним чином виконував умови
Договору оренди, а саме відповідно до
п.5.2. зазначеного договору своєчасно і в
повному обсязі сплачував орендну плату
у співвідношенні визначеному у п.3.6.
цього договору (копії актів звірки про
сплату орендної плати та копії
квитанцій додаються).

Позивач звертає увагу на те, що
відповідно до п. 1.2. Договору оренди
майно передається в оренду з метою
розміщення суб'єктів господарювання,
що діють на основі приватної власності
і провадять господарську діяльність з
медичної практики. Для того щоб
відкрити стоматологічний кабінет
необхідно отримати ліцензію у
Міністерстві охорони здоров'я України.
Крім того, щоб отримати дозвіл на
відкриття стоматологічного кабінету,
кабінет повинен відповідати положенню
про стоматологічні кабінети. У зв'язку
з тим, що частину нежитлового
вбудованого приміщення на час
використання Договору оренди
нерухомого майна, що належить
державній власності, не відповідало
положенню про стоматологічні кабінети,
позивачу необхідно було привести його
до належного стану, що не суперечить
п.п.5.10, 6.2 Договору оренди. Протягом року
позивач проводив заміну,
реконструкцію, розширення, технічне
переозброєння орендованого майна, щоб
привести його у стан відповідно до
положення про стоматологічні кабінети.
Відповідно позивачем були затрачені
кошти на заміну, реконструкцію,
розширення, технічне переозброєння
орендованого майна, про що свідчить
локальний кошторис на будівельні
роботи. Таким чином, позивачем були
поліпшені умови орендованого
нежитлового приміщення та проводилися
ремонтні роботи протягом дії даного
договору, тобто протягом року. У зв'язку
з цим позивач не мав змоги вести
підприємницьку діяльність та
отримувати прибуток від наданих
послуг, але незважаючи на це позивач
добросовісно виконував свої
зобов'язання щодо сплати орендної
плати. Жодних зауважень чи претензій з
боку відповідача щодо використання
орендованого майна протягом строку
оренди не надходило. Таким чином, в силу
вищезазначеної норми позивач набув
переважне право на продовження
Договору оренди на новий термін.

Враховуючи вищевикладене,
позивач просить зобов'язати
відповідача продовжити термін дії
Договору оренди, укладений з позивачем,
на тих же умовах строком не менш ніж на 3
роки.

Відповідач заявлені позовні вимоги не
визнав та просив суд відмовити
позивачу в їх задоволенні у повному
обсязі, виходячи з того, що спірний
Договір оренди був укладений строком
на 1 рік, а саме до 20.06.14р. включно.
Позивач звернувся до відповідача із
заявою про продовження строку дії
спірного Договору оренди, але
Міністерство освіти і науки України, як
орган який управляє майном, прийняло
рішення про ненадання дозволу на
продовження терміну дії Договору
оренди.

Дослідивши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення
повноважних представників сторін,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Приймаючи рішення господарський
суд виходив із наступного.

Відповідно до вимог статті 16
Цивільного кодексу України та статті 20
Господарського кодексу України суд
може захистити порушене право чи
охоронюваний законом інтерес у спосіб,
встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, господарський суд
повинен встановити відповідність
обраного позивачем способу захисту
його порушеного права чи охоронюваного
законом інтересу вимогам статті 16
Цивільного кодексу України, статті 20
Господарського кодексу України, його
здатність захистити право чи
охоронюваний законом інтерес.

Способами захисту цивільних прав
встановлено ст. 16 Цивільного кодексу
України, зокрема, є: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Зі змісту позовної заяви
вбачається, що позивачем обрано такий
спосіб захисту свого права як
зобов'язання відповідача продовжити
термін дії спірного Договору оренди,
укладений з позивачем, на тих же умовах
строком не менше ніж на 3 роки.

Відповідно до частини 1 статті 626
Цивільного кодексу України договір є
домовленістю двох або більше сторін.

Пунктом 3 статті 3 Цивільного
кодексу України встановлено принцип
свободи договору, який конкретизований
у статті 627 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Позивач повинен був ставити перед
судом питання про визнання спірного
Договору оренди продовженим, а не про
зобов'язання відповідача продовжити
термін дії спірного Договору оренди.
Крім того, позивач не визначився з
конкретним терміном продовження
строку спірного Договору оренди.
Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК
України договір є домовленістю двох
або більше сторін, зобов'язання в
судовому порядку другу сторону за
договором вважати спірний Договір
продовженим позбавлено правового
смислу та не буде сприяти реальному
захисту прав та охоронюваних законом
інтересів позивача.

Таким чином, суд вважає, що
обраний позивачем спосіб захисту
порушеного права не відповідає нормам
чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція
викладена у постанові ДАГУ від 23.04.14р.
по справі №904/6412/13.

Викладене є підставою для відмови
позивачу в задоволенні позовних вимог,
у зв'язку з чим витрати по справі
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 16, 626, 627
Цивільного кодексу України, ст. 20
Господарського кодексу України, ст. ст.
4, 43-44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Витрати по справі покласти на
позивача.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 21.11.14р.

Суддя Н.Е. Петренко