м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/13225/14 13.11.14

Господарський суд міста Києва у складі
головуючого судді Головіної К.І., при
секретарі судового засідання Мельник
Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного
акціонерного товариства "Херсонський
суднобудівний завод", м. Херсон

до Публічного акціонерного товариства
"Судноплавна компанія "Укррічфлот", м.
Київ

про визнання розділу 10 договору № 720-227
від 21.10.2010 р. недійсним та стягнення
3 178 042, 93 грн.

за участю представників:

від позивача :Могилевський В.Ю. -
представник за довіреністю № 759/70-16-П
від 06.03.2014р.від відповідача:
Гордієнко Л.М. - представник за
довіреністю № 01-02/309 від 23.12.2013 р.

В С Т А Н О В И В:

До господарського суду м. Києва
звернулося Публічне акціонерне
товариство "Херсонський суднобудівний
завод" (далі - ПАТ "ХСЗ") з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Судноплавна компанія "Укррічфлот"
(далі - ПАТ "Укррічфлот") про визнання
розділу 10 договору № 720-227 від 21.10.2010 р.
на ремонт судна т/х "Орель-4" недійсним
та стягнення 3 178 042, 93 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що у розділі 10
вказаного договору міститься
арбітражне застереження щодо передачі
спорів, неврегульованих шляхом
переговорів, на розгляд до
Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України,
яке суперечить вимогам чинного
законодавства України, зокрема, Закону
України «Про Міжнародний комерційний
арбітраж», щодо підвідомчості та
підсудності спорів. Посилаючись на
ст.ст. 203, 215 ЦК України, позивач просить
визнати розділ 10 договору № 39.29-50/542і
від 03.09.2007 р. недійсним.

Крім того, позивач вказує на
невиконання відповідачем умов
вказаного договору в частині повної
оплати виконаних робіт по ремонту
судна, у зв'язку з чим у
ПАТ "Укррічфлот" утворилась
заборгованість. Просив також стягнути 2
929447, 45 грн. - основної заборгованості, 36
597, 73 грн. - інфляційних втрат, 211 997, 75 грн.
- 3% річних, а всього - 3 178 042, 93 грн.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити їх у повному
обсязі.

Присутній в судовому засіданні
представник відповідача до початку
розгляду справи по суті заявив
клопотання про припинення провадження
у справі зв'язку з наявністю у спірному
договорі арбітражного застереження,
яке не суперечить нормам чинного
законодавства України.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, встановив
наступне.

21.10.2010 між Публічним акціонерним
товариством «Херсонський
суднобудівний завод» та Публічним
акціонерним товариством «Судноплавна
компанія «Укррічфлот» був укладений
договір № 720-227 на ремонт судна т/х
«Орель-4» в обсязі, узгодженому
сторонами у попередній ремонтній
відомості.

Відповідно до вказаного договору
позивач зобов'язався виконати роботи
по ремонту судна, а відповідач
зобов'язався оплатити вартість
виконаних робіт.

Пунктом 10.1 договору сторони
передбачили, що будь-який спір, що
виникає за даним договором або у
зв'язку з ним та не врегульований
шляхом переговорів протягом 10 днів,
підлягає передачі на розгляд та
остаточне вирішення до Міжнародного
Комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій Палаті України
(далі - МКАС при ТПП
України).

Позивач вважає, що положення розділу 10
Договору про арбітражне застереження
суперечить вимогам чинного
законодавства України щодо визначення
підсудності та підвідомчості спору, а
також положенням міжнародних
договорів, членом яких є Україна, тому є
недійсним за законодавством України,
якому сторони це арбітражне
застереження підпорядкували.

Розглядаючи позовні вимоги в частині
визнання арбітражного застереження
недійсним, суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ГПК України
підвідомчий господарським судам спір
може бути передано сторонами на
вирішення третейського суду, крім
спорів про визнання недійсними актів, а
також спорів, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні та
виконанні господарських договорів,
пов'язаних із задоволенням державних
потреб, спорів, передбачених пунктом 4
частини першої цієї статті, та інших
спорів, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про
міжнародний комерційний арбітраж»
передбачено, що арбітражна угода -
це угода сторін про передачу
до арбітражу всіх або певних спорів,
які виникли або можуть виникнути між
ними в зв'язку з будь-якими
конкретними правовідносинами,
незалежно від того, чи мають вони
договірний характер чи ні.

Арбітражна угода може бути
укладена у вигляді арбітражного
застереження в контракті або у вигляді
окремої угоди.

Арбітражна угода укладається в
письмовій формі. Угода вважається
укладеною в письмовій формі, якщо вона
міститься в документі, підписаному
сторонами, або укладена шляхом обміну
листами, повідомленнями по телетайпу,
телеграфу або з використанням інших
засобів електрозв'язку, що
забезпечують фіксацію такої угоди, або
шляхом обміну позовною заявою та
відзивом на позов, в яких одна із сторін
стверджує наявність угоди, а інша проти
цього не заперечує. Посилання в угоді
на документ, що містить арбітражне
застереження, є арбітражною угодою за
умови, що угода укладена в письмовій
формі і це посилання є таким, що робить
згадане застереження частиною угоди.

Враховуючи наведене, діючим
законодавством України передбачене
безпосереднє право сторін за наявності
відповідної арбітражної угоди
передати підвідомчий господарським
судам спір на вирішення Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України,
при цьому судом встановлено, що зміст
арбітражної угоди, викладеній в
розділі 10 договору, повністю
відповідає нормам чинного
законодавства України, зокрема вимогам
Закону України «Про міжнародний
комерційний арбітраж», а тому
твердження позивача про
невідповідність зазначеного розділу
нормам чинного законодавства на
підставі ст. 203 ЦК України є
необґрунтованими.

Щодо твердження позивача про те, що
розділ 10 Договору не відповідає
положенню ч. 2 ст. 1 Закону України «Про
міжнародний комерційний арбітраж»,
відповідно до якого встановлюються
обмеження щодо звернення до арбітражу,
суд зазначає, що вказана норма закону
не містить вичерпний перелік підстав
для звернення до МКАС при ТПП України.

А згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України «Про
міжнародний комерційний арбітраж» цей
Закон не зачіпає дії будь-якого іншого
закону України, в силу якого певні
спори можуть бути передані до
арбітражу згідно з положеннями іншими,
ніж ті, що є в цьому Законі.

Крім того, ч. 2 ст. 1 Регламенту МКАС при
ТПП передбачає, що МКАС без прив'язки до
суб'єктивного складу, приймає на
розгляд також спори, які підпадають під
його юрисдикцію в силу міжнародних
договорів.

Отже, вирішуючи питання щодо
можливості розгляду того чи іншого
спору (питання про компетенцію),
арбітражна установа (третейський суд)
піддає оцінці обставини спору в
кожному окремому випадку в цілому, в
зв'язку з чим відповідні доводи
позивача не свідчать про недійсність
арбітражної угоди.

Так само є безпідставним є посилання
позивача на ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України, згідно якої
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути визнано судом недійсним.

При цьому позивачем не надаються
будь-які докази на підтвердження того,
що арбітражна угода була укладена
сторонами з порушенням господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності).

З приводу посилання позивача на ч. 3 ст.
215 ЦК, згідно з якою якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст. 204 ЦК України, п. 2.10
Постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013
«Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
правомірність правочину презюмується.
Обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача.

Виходячи з норм чинного законодавства
та враховуючи встановлені обставини у
справі, вимоги позивача, викладені у
позовній заяві щодо визнання недійсним
третейського застереження, є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Стосовно другої позовної вимоги ПАТ
"ХСЗ" про стягнення заборгованості з
відповідача за несплачені виконані
роботи суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України
«Про міжнародний комерційний
арбітраж» суд, до якого подано позов
у питанні, що є предметом арбітражної
угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін
попросить про це не пізніше подання
своєї першої заяви щодо суті спору,
припинити провадження у справі і
направити сторони до арбітражу, якщо не
визнає, що ця арбітражна угода є
недійсною, втратила чинність або не
може бути виконана.

За наведених обставин, у
господарському суді може бути
розглянуто спір і при наявності
арбітражної угоди, проте з урахуванням
приписів ч. 1 ст. 8 Закону України «Про
міжнародний комерційний арбітраж».

Однак, якщо клопотання про припинення
провадження по справі було зроблено
стороною до подання суду своєї
першої заяви щодо суті спору, то таке
провадження підлягає припиненню.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач до початку розгляду справи
по суті подав клопотання про
припинення провадження у справі, а отже
вважав, що справа має бути розглянута в
арбітражному суді.

Пунктом 4.2.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 р. № 18 передбачено, що
провадження у справі підлягає
припиненню з посиланням на пункт 1
статті 80 ГПК України, якщо при розгляді
справи буде встановлено, що є письмова
угода сторін про передачу спору на
вирішення третейського суду (пункт 5
частини першої статті 80 ГПК України).
Таку угоду сторони вправі укласти як
до, так і після порушення провадження у
справі. В останньому випадку
провадження підлягає припиненню з
посиланням на зазначену норму ГПК. Якщо
ж таку угоду укладено до порушення
провадження у справі, то:

- у разі коли відповідач не заперечує
проти розгляду справи саме
господарським судом, спір підлягає
вирішенню останнім;

- у випадку якщо відповідач з
посиланням на згадану угоду, яка є
чинною та не визнавалася недійсною,
наполягає на вирішенні спору саме
третейським судом, господарський суд
має припинити провадження у справі на
підставі пункту 5 частини першої статті
80 ГПК.

Відповідно до п. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

У даному випадку спір не підлягає
вирішенню в господарських судах,
оскільки сторони уклали арбітражну
угоду щодо розгляду всіх спорів між
ними Міжнародним комерційним
арбітражним судом при
Торгово-промисловій палаті України,
яка не визнавалась судом недійсною.

Отже, з урахуванням вищевикладеного
суд дійшов висновку про припинення
провадження у справі в частині
стягнення з відповідача
заборгованості та нарахованих
матеріальних втрат в сумі 3 178 042, 93 грн.

При цьому суд враховує, що припинення
провадження у справі в зазначеній
частині не суперечить вимогам закону і
не порушує чиї-небудь права та
охоронювані законом інтереси.

Крім того, судом встановлено, що
ухвалою господарського суду міста
Києва від 14.05.2013 р. у справі № 910/288/13,
залишеною без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 22.07.2013 р. та
постановою Вищого господарського суду
України від 09.10.2013 р., провадження у
справі за позовом ПАТ "ХСЗ" до ПАТ
«Судноплавна компанія «Укррічфлот»
про стягнення заборгованості за
договором № 720-227 від 21.10.2010 р., з якої: 2 929
447, 45 грн. - основна заборгованість
внаслідок неналежного виконання умов
договору в частині здійснення
розрахунків за надані послуги по
ремонту судна, 99 834, 64 грн. - 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, припинено на підставі ч. 1
ст.80 ГПК України за клопотанням
Публічного акціонерного товариства
«Судноплавна компанія «Укррічфлот», у
зв'язку з тим, що укладений між
сторонами договір від 21.10.2010 р. № 720-227,
на підставі якого заявлено позовні
вимоги, містить арбітражне
застереження (угоду) про передачу спору
за цим договором на розгляд до
Міжнародного Комерційного
арбітражного суду при
Торгово-Промисловій палаті України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 32-35, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства "Херсонський суднобудівний
завод" до Публічного акціонерного
товариства "Судноплавна компанія
"Укррічфлот" про визнання розділу 10
договору № 720-227 від 21.10.2010 р. недійсним
та стягнення 3 178 042, 93 грн. в частині
стягнення заборгованості в сумі 3 178 042,
93 грн. припинити.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства "Херсонський
суднобудівний завод" до Публічного
акціонерного товариства "Судноплавна
компанія "Укррічфлот" про визнання
розділу 10 договору № 720-227 від 21.10.2010 р.
недійсним відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та
проголошено його вступну та
резолютивну частини в судовому
засіданні у присутності представників
сторін 13 листопада 2014 року.

Повний текст рішення підписаний 18
листопада 2014 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
через господарський суд міста Києва
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня підписання повного
тексту рішення.

Суддя
К.І. Головіна