ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року Справа № 13/65

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого - судді
Карабаня В.Я.,

суддів
Жаботиної Г.В., Ковтонюк Л.В.,

у відкритому судовому засіданні за
участю представників сторін:

від позивача: Кравчик С.М., довіреність;

від відповідача: Воронюк Н.П.,
довіреність

розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго"

на постанову Київського апеляційного
господарського суду від 09.09.2014р.

у справі № 13/65 Господарського суду
міста Києва

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Київенерго"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рада 2"

про стягнення 188 698,65 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Київенерго" звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рада 2" про стягнення
161426,15грн. боргу за спожиту теплову
енергію, 23110,74грн. інфляційних, 4161,76грн.
річних.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 22.01.2014р. (суддя Курдельчук І.Д.)
позов задоволено в частині стягнення
42600,70грн. заборгованості, 4161,76грн. 3%
річних, 23110,74грн. інфляційних.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014р.
(колегія суддів у складі: Корсакової
Г.В. - головуючого, Ільєнок Т.В., Шаптали
Є.Ю.) рішення суду першої інстанції
змінено, позов задоволено в частині
стягнення 1600,70грн. заборгованості,
4161,76грн. 3% річних, 22777,36грн. інфляційних,
а в решті позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
апеляційної інстанції, Публічне
акціонерне товариство "Київенерго"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, заявило вимоги про скасування
вказаної постанови та залишення
рішення суду першої інстанції в силі.

Розглянувши касаційну скаргу,
перевіривши правильність застосування
господарськими судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суди першої та апеляційної інстанцій
встановили, що 12.11.1999р. між сторонами у
справі укладено договір на постачання
теплової енергії у гарячій воді №756002,
за умовами якого позивач як
енергопостачальна організація
зобовязався безперебійно постачати
теплову енергію у гарячій воді на межу
балансової належності з відповідачем
як споживачем для потреб: опалення - в
період опалуювального сезону, гарячого
водопостачання - протягом року, в
кількості та в обсягах згідно з
додатком 1 до договору, яку відповідач
зобов'язаний оплачувати щомісяця
своєчасно та в повному обсязі.

У п.п. 2, 3 додатку №4 до договору сторони
узгодили, що відповідач зобов'язаний
щомісячно з 12 до 15 число самостійно
отримувати в районному відділі
теплозбуту табуляграму фактичного
споживання теплової енергії за
попередній період та акт звірки на
початок розрахункового періоду (один
примірник оформленого акту звірки
повертає у РВТ); відповідач оплачує
вартість використаної теплової
енергії не пізніше 25 числа поточного
місяця.

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем умов договору за період з
01.09.2006р. до 01.05.2009р. виникла
заборгованість за використану теплову
енергію в розмірі 161426,15грн.

Після порушення провадження у справі
відповідач частково погасив
заборгованість, у зв'язку з чим ухвалою
Господарського суду міста Києва від
22.01.2014р. припинено провадження у справі
в частині стягнення 118825,45грн.

У частині вимог про стягнення
заборгованості в сумі 42600,70грн. суд
першої інстанції позов задовольнив,
відхиливши доводи відповідача щодо
повного погашення ним заборгованості,
оскільки грошові кошти в розмірі
42600,70грн. були сплачені ним та
зараховані в іншому провадженні щодо
господарського спору, який не є
предметом даного спору.

Суд апеляційної інстанції рішення суду
першої інстанції в цій частині змінив,
задовольнивши вимоги про стягнення
заборгованості лише в частині 1600,70грн.,
оскільки згідно з банківськими
виписками по особовому рахунку кошти
на суму 41000грн. сплачені відповідачем з
вказівкою в призначенні платежу про
оплату за відповідні місяці, що входять
до спірного періоду з 01.09.2006р. до
01.05.2009р., про стягнення боргу за який
заявлено позовні вимоги в даній справі.

При цьому суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про безпідставне
зарахування позивачем цих платежів у
рахунок оплати за наступний період з
01.05.2009р. до 01.01.2014р. за відсутності зміни
призначення платежу відповідачем чи
спільною угодою сторін, а також за
відсутності згідно з договором у
позивача права здійснювати таку зміну
в односторонньому порядку.

Судова колегія вважає такий висновок
суду апеляційної інстанції правильним
та відхиляє доводи касатора щодо
врахування відповідних сум рішенням
від 12.10.2010р. Господарського суду міста
Києва у справі №23/459, оскільки під час
розгляду даної справи судами позивачем
не доведено наявність встановлення
названим рішенням господарського суду
у справі №23/459 преюдиційних обставин
щодо нездійснення відповідачем оплати
за теплову енергію за період з 01.05.2009р.
до 01.01.2014р., зокрема, щодо платежів на
загальну суму 41000грн. із призначенням
платежу за грудень 2008р. (18.06.2010р. на суму
9000грн.) та за січень 2009р. (19.05.2010р. на суму
9000грн.; 22.07.2010р. на суму 5000грн.; 30.08.2010р.
на суму 9000грн.; 10.09.2010р. на суму 3000грн.;
13.09.2010р. на суму 6000грн.).

Також безпідставними є доводи касатора
щодо відсутності зазначення судом
апеляційної інстанції про те, яким
чином змінено ухвалу Господарського
суду міста Києва від 22.01.2014р. про
припинення провадження, оскільки ця
ухвала є окремим процесуальним
документом та в апеляційному порядку
сторонами не оскаржувалась. Зважаючи
на те, позивач не відмовлявся від
позовних вимог в частині стягнення
заборгованості в сумі 41000грн. та між
сторонами в справі існує спір щодо
стягнення цієї суми, передбачені ст. 80
ГПК України підстави для припинення
провадження в цій частині спору
відсутні.

Крім того, суд апеляційної інстанції
визнав доведеними та задовольнив на
підставі положень ст. 625 ЦК України
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача 22777,36грн. інфляційних втрат
та 4161,76грн. 3% річних. Висновки суду в цій
частині спору є правильними та
сторонами не спростовуються.

Отже, перевіривши відповідно до ч. 2 ст.
1115 Господарського процесуального
кодексу України юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення в оскарженій постанові,
касаційна інстанція не вбачає підстав
для її скасування та задоволення
касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
залишити без задоволення, а постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 09.09.2014р. у
справі №13/65 Господарського суду міста
Києва - без змін.

Головуючий суддя
Карабань В.Я.

Судді
Жаботина Г.В.

Ковтонюк Л.В.