ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

18 листопада 2014 р. Справа № 902/1481/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Колбасова Ф.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Баядера Логістик",
(юр. адреса: 84601,
Донецька область, м. Горлівка, вул.
Озерянівська, 2; поштова адреса: 18029, м.
Черкаси, вул. Ак. Корольова, 7)

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
ідентиф. номер НОМЕР_1 (21100, АДРЕСА_1)

про стягнення 22517,68 грн.

при секретарі судового засідання
Здорик Я.С.

представники сторін не з'явились;

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Баядера Логістик"
звернулось до господарського суду
Вінницької області з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення 22517,68 грн., а саме: 17368,89 грн. -
боргу за поставлений товар, 1382,37 грн. -
пені, 2550,60 грн. - 20% річних плати за
користування чужими грошовими коштами,
1215,82 грн. - штрафу.

Ухвалою суду від 21.10.2014 року за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№902/1481/14 та призначено її до розгляду на
04.11.2014 року.

З огляду на неявку в судове засідання
04.11.2014 року представника відповідача,
неподання останнім витребуваних
доказів, з метою забезпечення
принципів змагальності та рівності
учасників судового процесу, розгляд
справи відкладено на 18.11.2014 року.

Фіксація судового процесу шляхом
звукозапису не здійснюється в зв'язку з
неподанням клопотання про
застосування засобів технічної
фіксації судового процесу.

Позивач в судове засідання не з'явився,
хоча про дату, час та місце проведення
судового засідання повідомлявся
належним чином - ухвалою від 04.11.2014р.,
яка надсилалась рекомендованою
кореспонденцією і факт отримання якої
12.11.2014 р. підтверджується повідомленням
про вручення поштового відправлення за
№388.

Відповідач правом участі в судовому
засіданні вдруге не скористався,
визначених судом доказів не надав, про
поважність причини своєї неявки суду
не повідомив. Хоча про дату, час та
місце проведення судового засідання
повідомлявся належним чином - ухвалою
від 04.11.2014р., яка надсилалась
рекомендованою кореспонденцією і факт
отримання якої 11.11.2014 р.
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення за
№869.

При цьому суд констатує, що
відповідачем не подано клопотання,
заяви в тому рахунку і щодо перенесення
розгляду справи, її відкладення чи
неможливості забезпечити участь в
судовому засіданні свого представника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги
приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо
строків вирішення спору та той факт, що
неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомленого про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами, відповідно до приписів
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

13.12.2012 року між товариством з обмеженою
відповідальністю "Баядера Логістик"
(за договором - постачальник) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (за
договором - покупець) укладено договір
поставки за № 523/29.

Відповідно до п. 1.1. договору
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця алкогольні напої
(надалі - товар), а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
товар в порядку, визначеному умовами
цього договору.

Постачання товару здійснюється силами
та за рахунок постачальника, на умовах
DDP відповідно до вимог Міжнародних
правил тлумачення термінів "Інкотермс"
(в редакції 2000 р.). Сторони можуть
визначити інші умови постачання
товару, при узгодженні замовлення на
товар (п. 3.1. договору).

Постачальник зобов'язаний поставити
товар за адресою, яка зазначена в його
замовленні, а також в посвідчених
покупцем копіях ліцензій як місце
здійснення діяльності, або за адресою,
яка зазначена в засвідчених покупцем
копіях довідок про внесення місць
зберігання алкоголю до Єдиного
державного реєстру (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.3 договору
постачальник поставляє товар покупцю
на підставі його замовлення. Покупець
має право здійснити замовлення в усній
формі або за допомогою факсимільного,
електронного чи поштового зв'язку.

Найменування, кількість, асортимент
товару визначається покупцем у
замовленні та зазначається
постачальником у видатковій накладній
на товар (п. 4.1. договору).

Ціна на товар зазначається
постачальником у видатковій накладній
на товар (п. 5.2. договору).

Розрахунки за товар здійснюються
покупцем протягом 14 (чотирнадцяти)
календарних днів з дня отримання
товару, шляхом перерахування грошових
коштів на рахунок постачальника або в
іншому узгодженому сторонами порядку
та формі, що не суперечить чинному
законодавству України, або за
домовленістю сторін - шляхом
попередньої оплати (п. 6.1. договору).

Датою оплати покупцем вартості
отриманого від постачальника товару є
дата зарахування грошових коштів на
рахунок постачальника (п. 6.2. договору).

Даний договір чинний протягом 2 років з
дати укладання. У випадку, якщо жодна із
сторін не заявила про свої наміри
розірвати або змінити Договір за один
місяць до його закінчення, даний
договір вважається автоматично
пролонгованим на той же термін та тих
же умовах (п. 9.8. договору).

В додатку до договору поставки
встановлено перелік відповідальних
осіб, уповноважених покупцем приймати
товарно-матеріальні цінності від
постачальника.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем, в рамках договору поставки
№ 523/29 від 13.12.2012 року, відповідно до
видаткової накладної № 128393/122370 від
31.12.2013 року поставлено відповідачу
товар на загальну суму 19689,24 грн.

За отриманий згідно зазначеної
видаткової накладної товар
відповідачем проведено часткові
розрахунки на загальну суму 1732,83 грн.,
наведене стверджується прибутковими
касовими ордерами № 15465 від 22.04.2014 року
на суму 732,83 грн., № 32133 від 12.09.2014 року на
суму 1000 грн. Крім того, отриманий згідно
зазначеної накладної товар
відповідачем частково повернуто
позивачу відповідно до накладної на
повернення товару №1107 від 31.03.2014 року
на загальну суму 587,52 грн.

Таким чином, станом на час розгляду
справи в суді не оплаченим за
поставлений по видатковій накладній №
128393/122370 від 31.12.2013 року залишився товар
на суму 17368,89 грн. (19689,24 грн. - 1732,83 грн. -
587,52 грн.).

З врахуванням встановлених обставин,
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України.

Дії позивача по передачі товару та дії
відповідача по прийняттю вказаного
товару за визначеною ціною свідчать
про те, що у боржника (відповідача)
виникло зобов'язання по оплаті за
отриманий товар.

З моменту укладення між сторонами
договору №523/29 від 13.12.2012, між ними
виникли зобов'язання, які регулюються
параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу
України "Поставка".

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання
(ч.1 статті 625 ЦК України).

Згідно із ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується
борг за поставлений товар по договору
поставки №523/29 від 13.12.2012 року та
відповідно до видаткової накладної №
122370 від 31.12.2013 року в сумі 17368,89 грн.

Виходячи з встановлених обставин
справи та наведених вище законодавчих
приписів, позовні вимоги в частині
стягнення суми основного боргу
підлягають задоволенню в повному
обсязі в сумі 17368,89 грн.

Крім основного боргу позивач пред'явив
до стягнення: 1382,37 грн. - пені за період з
15.01.2014р. по 16.07.2014р. з суми боргу 17368,89
грн., 2550,60 грн. - 20% річних за
користування чужими грошовими коштами
за період з 15.01.2014р. по 10.10.2014р. з суми
боргу 17368,89 грн. та 1215,82 грн. - штрафу у
розмірі 7% від суми боргу.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно із ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

В п. 6.1 договору сторони визначили, що
розрахунки за товар здійснюються
покупцем протягом 14 календарних днів з
дня отримання товару, шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок постачальника або в іншому
узгодженому сторонами порядку та
формі, що не суперечить чинному
законодавству України, або за
домовленістю сторін - шляхом
попередньої оплати.

У разі порушення учасником
господарських відносин правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання
відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України він
зобов'язаний сплатити штрафні санкції
(неустойку, штраф, пеню).

Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно
до положень ст. 549 ЦК України є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до п. 7.1. договору у випадку
порушення покупцем строків оплати
вартості одержаного від постачальника
товару покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми боргу за
кожен день порушення строків оплати; у
випадку порушення строків оплати
вартості одержаного від постачальника
товару більше ніж на 30 календарних
днів, покупець сплачує постачальнику
штраф в розмірі семи відсотків від суми
боргу.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням

встановленого індексу інфляції за
весь час прострочення, а також три
проценти річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

В п. 9.2. договору сторони погодили, що у
випадку порушення покупцем строків
оплати отриманого від постачальника
товару, покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику 20% річних від суми боргу
за користування чужими грошовими
коштами.

З огляду на викладене, оскільки
відповідач не здійснив в повному
обсязі оплату товару отриманого
відповідно до договору поставки №523/29
від 13.12.2012 року по видатковій накладній
№ 122370 від 31.12.2013 року у встановлений
термін згідно п. 6.1 договору, то він
відповідно з вимогами чинного
законодавства є боржником, що
прострочив, а тому вимоги щодо
стягнення з відповідача пені, штрафу та
20% річних від суми боргу за
користування чужими грошовими коштами
є правомірними, оскільки відповідають
умовам укладеного договору та чинному
законодавству.

Перевіркою розрахунків судом не
виявлено помилок, отже 1382,37 грн. - пені,
2550,60 грн. - 20% річних за користування
чужими грошовими коштами, 1215,82 грн. -
штрафу підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвали суду відповідач не
подав до суду доказів в спростування
позовних вимог позивача в частині
стягнення основного боргу, пені,
штрафу та 20% річних (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів тощо).

Враховуючи наведене, позовні вимоги
підлягають задоволенню в повному
обсязі, з покладенням витрат зі сплати
судового збору на відповідача
відповідно до ст.49 ГПК України.

18.11.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-5, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85,
87, 115, 116 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, ідентиф. номер НОМЕР_1 (21100,
АДРЕСА_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Баядера
Логістик", (юр. адреса:
84601, Донецька область, м. Горлівка, вул.
Озерянівська, 2; поштова адреса: 18029, м.
Черкаси, вул. Ак. Корольова, 7) 17368,89 грн.
- основного боргу, 1382,37 грн. - пені, 2550,60
грн. - 20% річних, 1215,82 грн. - штрафу, 1827,00
грн. - витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 19 листопада 2014
р.

Суддя Колбасов
Ф.Ф.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (18029, м. Черкаси, вул. Ак.
Корольова, 7)

3 - відповідачу (21100, АДРЕСА_1)