ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2014 року Справа №
904/5774/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючий суддя Герасименко І.М.
(доповідач)

судді: Кузнецова І.Л., Сизько І.А.

секретар судового засідання: Мацекос
І.М.

за участю представників сторін:

представник позивача: Миколюк Д.О.

представник відповідача: Тищенко Т.А.

розглянувши апеляційну скаргу
Державного промислового підприємства
"КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ", м. Кривий
Ріг,

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 23.09.2014 р.
у справі № 904/5774/14

за позовом Державного промислового
підприємства
"КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ", м. Кривий
Ріг,

до Публічного акціонерного товариства
"ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО",
м.Дніпропетровськ,

про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Державне промислове підприємство
"КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО" про визнання
договору №104Ц від 01.01.2002р. про
постачання електричної енергії ВАТ
"ЕК"Дніпрообленерго" для споживачів
Дніпропетровської області, недійсним,
номер якого з 31.01.2011р. змінений на 34Ц
листом Енергопостачальника №1243-кд від
08.02.2011р.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 23.09.2014р.
по справі №904/5774/14 (суддя -Ніколенко М.О.)
в позові відмовлено. Рішення суду
мотивоване тим, що підстави для
визнання договору недійсним відсутні.

Не погодившись з рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 23.09.2014р. у даній справі,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що рішення
суду першої інстанції винесено з
порушенням норм процесуального права,
а також з невідповідністю висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи. В своїй апеляційній скарзі
позивач просить скасувати рішення
господарського суду Дніпропетровської
області по справі №904/5774/14 від 23.09.2014р.
повністю. Послався на те, що договір на
постачання електричної енергії до
цього часу не приведено у
відповідність до Типової форми
Договору в редакції 04.02.2010р. і термін
приведення взаємовідносин у
відповідність до вимог Правил
користування електричною енергією
станом на 31.07.2014р. закінчився, тому
вважає, що договір №34Ц від 01.01.2002р. не
відповідає діючому законодавству
України і повинен визнаватися
недійсним.

В судовому засіданні
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду 06.11.2014р.
представник позивача підтримав
апеляційну скаргу; представник
відповідача просить рішення суду
залишити без змін. По справі оголошено
перерву до 11.11.2014р.

В судовому засіданні
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду 11.11.2014р.
представник позивача підтримав
апеляційну скаргу; представник
відповідача просить рішення суду
залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши докази по
справі, в їх сукупності, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до матеріалів справи, між
позивачем (споживач) та відповідачем
(енергопостачальник) укладений Договір
№104Ц від 01.01.2002р. про постачання
електричної енергії ВАТ
"ЕК"Дніпрообленерго" для споживачів
Дніпропетровської області, номер якого
з 31.01.2011р. змінений на 34Ц листом
енергопостачальника №1243-кд від 08.02.2011р.
(договір). Предметом даного договору є
постачання і передача електроенергії
енергопостачальником та оплата
спожитої електроенергії споживачем
(п.1.1 Договору).

Обсяги постачання електроенергії та її
вартість визначаються у порядку,
затвердженому НКРЕ України (п.2.1
Договору).

Сторони узгодили, що споживач вносить
передоплату за активну електричну
енергію в такому порядку:

- до першої , другої та третьої
щотижневої середи розрахункового
місяця оплачує за кожний день30% і з
третьої до четвертої середи 10% вартості
заявленого на розрахунковий місяць
обсягу споживання електроенергії;

- остаточний розрахунок
здійснюється за фактично спожиту
електроенергію у розрахунковому
місяці у термін до 7 числа наступного
за розрахунковим.

Зі змісту Договору вбачається, що він
укладається на строк до 31.12.2002р. і
набирає чинності з дня його підписання
та вважається щорічно продовжений,
якщо за місяць до закінчення строку не
буде заявлено однією із сторін про
відмову від цього договору або його
перегляд.( п.11.4)

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Зі змісту частин 1,2 ст. 180
Господарського кодексу України
вбачається, що зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (ст. 627 ЦК
України).

Також слід зауважити, що згідно зі ст. 628
ЦК України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, а відповідно
п.1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Аналізуючи зміст договору №104-Ц від
01.01.2002р., колегія суддів вважає, що
сторони у належній формі досягли згоди
щодо предмету договору, умови
постачання, порядку розрахунків за
спожиту електроенергію, терміну дії
договору, тобто узгодили всі істотні
умови, які необхідні для даного виду
договорів. Зміст Договору не
суперечить діючому законодавству і
сторони при його укладенні та
виконанні діяли вільно, тобто цей
Договір є укладеним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

При цьому, стаття 203 ЦК України
передбачає загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з пунктом 2.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 року №11 "Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними", вирішуючи спори
про визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Крім того, доказом того, що сторонами
було досягнуто згоди щодо всіх
істотних умов договору є рішення
господарського суду Дніпропетровської
області по справам № 904/5653/14 від 25.11.2013р.
та № 34/5005/12854/2011 від 10.11.2011р., згідно яких
з Позивача стягнуто на користь
Відповідача грошові кошти за цим
договором.

Згідно із п. 4 ст. 179 Господарського
кодексу України, при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі: вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь - які умови договору,
що не суперечать законодавству;
примірного договору, рекомендованого
органом управління суб'єктам
господарювання для використання при
укладенні ними договорів, коли сторони
мають право за взаємною згодою
змінювати окремі умови, передбачені
примірним договором, або доповнювати
його зміст; типового договору,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, чи у випадках, передбачених
законом, іншим органом державної влади,
коли сторони не можуть відступати від
змісту типового договору, але мають
право конкретизувати його умови;
договору приєднання, запропонованого
однією стороною для інших можливих
суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі
вступу в договір не мають права
наполягати на зміні його змісту.

Звертаючись з даним позовом, позивач не
конкретизував які саме пункти Договору
не відповідають Правилам користування
електричною енергією в новій редакції
та Типовій формі Договору на
постачання електричної енергії.

Відповідно до ч.2 ст. 188 Господарського
кодексу України, сторона договору, яка
вважає за необхідне змінити або
розірвати договір, повинна надіслати
пропозиції про це другій стороні за
договором.

Позивач не звертався з пропозицією про
зміну Договору в зв'язку з тим, що
04.02.2010р. були внесені зміни до Правил
користування електричною енергією і
слід зауважити, що ці Правила
застосовуються до правовідносин
сторін в будь - якому випадку.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень; докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Зважаючи на те, що позивач не довів свої
позовні вимоги, господарський суд
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позову і підстави для зміни або
скасування рішення суду, передбачені
статтею 104 ГПК України, відсутні. Таким
чином, в задоволенні апеляційної
скарги необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.99,101,103,105 ГПК України, апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного
промислового підприємства
"КРИВБАСПРОМВОДОПОСТАЧАННЯ", м. Кривий
Ріг, - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 23.09.2014
року по справі №904/5774/14, - залишити без
змін.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України на
протязі 20 днів.

Повний текст постанови підписано
17.11.2014р.

Головуючий
І.М. Герасименко

Судді
І.Л. Кузнецова

І.А. Сизько