ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2014 року Справа №
904/3449/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Сизько І.А.
(доповідач),

суддів: Герасименко І.М., Кузнецової
І.Л.,

при секретарі судового засідання:
Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від відповідача: Шевчук А.В.
представник, довіреність №б/н від
01.02.2014р.;

представник позивача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 17.07.2014р. по справі №904/3449/14

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до комунального підприємства
"ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО", м. Павлоград

про стягнення заборгованості у сумі 201
955, 56 грн.

ВСТАНОВИВ:

В травні 2014 року Дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (далі ДК
"Газ України" НАК "Нафтогаз України")
звернулась до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
комунального підприємства
"ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО" (далі КП
"ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО") про стягнення
33 684, 01 грн. 3% річних, 168 271, 55 грн.
інфляційних втрат та 4 040, 00 грн. витрат
по сплаті судового збору.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 17.07.2014р.
по справі №904/3449/14 (суддя Мельниченко
І.Ф.) позов задоволено частково:
стягнуто з КП "ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО" на
користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України" 25 841, 75 грн. 3% річних, 131 787, 76 грн.
інфляційних втрат та 3 153, 28 грн. витрат
по сплаті судового збору. В решті
позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в позові в частині
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат, нарахованих на інфляцію, річні,
пеню та судовий збір за попереднім
рішенням суду по справі №904/8540/13,
господарський суд виходив з того, що
норма ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України не може бути застосована в
даному випадку, оскільки індекс
інфляції, 3% річних, пеня та судовий збір
не є грошовим зобов'язанням в розумінні
положень ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України.

Не погодившись з рішенням суду, ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України"
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 17.07.2014р. по справі №904/3449/14 в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог та прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі скаржник
посилається на те, що ст. 509 Цивільного
кодексу України не визначає правову
природу пені, 3% річних та інфляційних
втрат; висновок суду, що стягнуті за
невиконання зобов'язання 3% річних,
інфляційні втрати, пеня та судовий збір
не є грошовим зобов'язанням в розумінні
ст. 509 Цивільного кодексу України
суперечить ст. 11 Цивільного кодексу
України, оскільки таке зобов'язання
виникло у відповідача перед позивачем
на підставі рішення суду та визначене у
грошовій одиниці; 246 843, 70 грн. пені, 134 955,
48 грн. інфляційних втрат, 161 578, 24 грн. 3%
річних, 48 522, 00 грн. судового збору
визначені в грошовій одиниці та
присуджені до сплати рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області у справі №904/8540/13, тому є
грошовим зобов'язанням; враховуючи те,
що рішення по справі №904/8540/13 про
стягнення з боржника коштів фактично
не виконано, ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" обґрунтовано подано
позов про стягнення з відповідача
інфляційних та 3% річних, нарахованих на
суму основного боргу, пеню, інфляційні
втрати, 3% річних та судовий збір, що
викладене в пунктах 5.4, 7.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013р.

В відзиві на апеляційну скаргу КП
"ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО" просить рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 17.07.2014р. по справі №904/3449/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Представник позивача в судові
засідання не з'явився, про час та місце
проведення судових засідань ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" була
повідомлена належним чином (а.с.68, 75).

Дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
господарським судом обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 19.11.2013р.
по справі №904/8540/13 позов задоволено в
повному обсязі: стягнуто з КП
"ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО" на користь ДК
"Газ України" НАК "Нафтогаз України" 1 882
682, 26 грн. основного боргу за договором
№06/10-2268Б0-3 від 20.12.2010р. про поставку
природного газу для вироблення
теплової енергії для потреб установ та
організацій, 161 578, 24 грн. 3% річних, 134 955, 48
грн. інфляційних втрат, 246 843, 70 грн. пені
та 48 522, 00 грн. витрат по сплаті судового
збору.

По наведеній справі відповідачу були
нараховані інфляційні втрати та 3%
річних за період з лютого 2011р. по
вересень 2013р., пеня за період з 11.02.2011р.
по 11.11.2011р.

Зазначене рішення суду набрало
законної сили, станом на 21.05.2014р. не
виконано, що не заперечується
відповідачем, у зв'язку з чим позивач
звернувся до господарського суду про
стягнення з відповідача 168 271, 55 грн.
інфляційних втрат та 33 684, 01 грн. 3%
річних.

Відповідно ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін договору, не
звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України.

За змістом статей 598-609 Цивільного
кодексу України, рішення суду про
стягнення боргу не є підставою для
припинення грошового зобов'язання.
Водночас, приписи ст. 625 Цивільного
кодексу України не заперечують
можливість звернення кредитора з
вимогою про стягнення з боржника, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, суми, на яку
заборгованість за грошовим
зобов'язанням підвищена в порядку
індексації, а також процентів річних
від простроченої суми за виконання
грошового зобов'язання, зокрема, за
період після прийняття судом
відповідного рішення.

За положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Нарахування інфляційних втрат та 3%
річних на суму простроченого боржником
грошового зобов'язання не є санкціями,
а виступають способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів унаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Господарський суд першої інстанції на
підставі аналізу матеріалів справи, з
урахуванням положень ст. ст. 509, 599, 625
Цивільного кодексу України дійшов
вірного висновку про часткове
задоволення позовних вимог, стягнувши
з КП "ПАВЛОГРАДТЕПЛОЕНЕРГО" на користь
позивача інфляційні втрати за період з
грудня 2013р. по квітень 2014р. в сумі 131 787, 76
грн. та 3% річних за період з 01.12.2013р. по
16.05.2014р. в сумі 25 841, 75 грн., нараховані на
суму основного боргу в розмірі 1 882 682, 26
грн., присудженого до стягнення з
відповідача рішенням господарського
суду Дніпропетровської області від
19.11.2013р. по справі №904/8540/13, докази
виконання якого відповідачем суду не
надані, в матеріалах справи відсутні.

Стосовно доводів скаржника слід
зазначити, що стягнення інфляції
грошових коштів та 3% річних,
нарахованих на інфляцію, річні, пеню та
судовий збір за попереднім рішенням
суду по справі №904/8540/13 є безпідставним,
оскільки передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
врахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, яке
застосовується за порушення грошового
зобов'язання, тоді як інфляція, річні,
пеня та судовий збір не є грошовим
зобов'язанням в розумінні положень ч. 1
ст. 509 Цивільного кодексу України, а є
забезпеченням виконання основного
зобов'язання, в тому числі й грошового.

Правова природа боргу з прийняттям
рішення судом не змінилась, інфляційні
втрати, 3% річних, пеня та судовий збір у
грошове зобов'язання не перетворились,
тому відсутні підстави для
застосування до них положень ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України.

В п. 1.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р. "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" визначено, що
грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625
Цивільного кодексу України, є виражене
в грошових одиницях (національній
валюті України чи в грошовому
еквіваленті в іноземній валюті)
зобов'язання сплатити гроші на користь
іншої сторони, яка, відповідно, має
право вимагати від боржника виконання
його обов'язку. Грошовим слід вважати
будь-яке зобов'язання, що складається в
тому числі з правовідношення, в якому
праву кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій кореспондує
обов'язок боржника сплатити гроші на
користь кредитора. Зокрема, грошовим
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона зобов'язана
оплатити поставлену продукцію,
виконану роботу чи надану послугу в
грошах, а друга сторона вправі вимагати
від першої відповідної оплати, тобто, в
якому передбачено передачу грошей як
предмета договору або сплату їх як ціни
договору.

Відповідно до положень ст. 1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" під терміном
"грошове зобов'язання" розуміється
зобов'язання боржника сплатити певну
грошову суму відповідно до
цивільно-правового правочину
(договору) та на інших підставах,
передбачених законодавством України…
До грошових зобов'язань боржника … не
включаються неустойка (штраф, пеня) та
інші фінансові санкції, визначені на
дату подання заяви до господарського
суду.

Наведене вище узгоджується з позицією
Верховного Суду України, яка викладена
в постанові від 18.02.2014р. у справі
№905/909/13-г, що є обов'язковим для
застосування господарським судом
відповідно до ст. 11128 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 17.07.2014р.
по справі №904/3449/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України через апеляційний
господарський суд.

Головуючий суддя
І.А. Сизько

Суддя
І.М. Герасименко

Суддя
І.Л. Кузнецова

(Повний текст постанови складений
14.11.2014р.)