ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року Справа № 5004/1113/12
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого -Панової І.Ю.,суддів
-Білошкап О.В., Погребняка
В.І.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві касаційну скаргу
ОСОБА_4 на постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
22.07.2014 та ухвалу господарського суду
Волинської області від 09.04.2013 по справі
№5004/1113/12 за заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Волинькисень ЛХЗ" про визнання
банкрутом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Доброслав-Луцьк", -

в с т а н о в и в:

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 09.04.2013 року
(суддя Слободян П.Р.) визнано грошові
вимоги кредиторів боржника - ТзОВ
"Доброслав-Луцьк", а саме: ТзОВ
"Волинькисень ЛЖЗ" в розмірі 294255,57 грн.,
з яких 288411,57 грн. черговість
задоволення вимоги четверта, 5844,00 грн.
понесених судових витрат та за
публікацію оголошення черговість
задоволення вимог перша; фізичної
особи підприємця ОСОБА_5 в розмірі 180284,47
грн. черговість задоволення вимоги
четверта; Луцької ОДПІ в розмірі 366985,80
грн., з яких 366793,23 грн. черговість
задоволення вимоги третя, 192,57 грн.
черговість задоволення вимог шоста;
ОСОБА_6 в розмірі 2608696,84 грн. черговість
задоволення вимоги четверта; ПАТ
"Кредитпромбанк" в розмірі 1467676,51 грн., з
яких 1390000,00 грн. черговість задоволення
вимоги перша, 77676,51 грн. черговість
задоволення вимог шоста; ПАК
"Західінкомбанк" в розмірі 15707761,09 грн., з
яких 13635742,15 грн. черговість задоволення
вимог перша, 2081575,72 грн. черговість
задоволення вимог шоста, 1113,00 грн.
понесених судових витрат черговість
задоволення вимог перша, затверджено
реєстр вимог кредиторів боржника - ТзОВ
"Доброслав-Луцьк".

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 22.07.2014 (колегія
суддів: Огороднік К.М. - головуючий,
Крейбух О.Г., Коломис В.В.) апеляційну
скаргу ОСОБА_4 залишено без
задоволення, ухвалу господарського
суду Волинської області від 09.04.2013 року
залишено без змін.

ОСОБА_4 звернулася до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 22.07.2014 та
ухвалу господарського суду Волинської
області від 09.04.2013 скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення та неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального
права, а саме, ст. 14 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
ст.ст.99, 101 ГПК України.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.
Тому колегія суддів вважає можливим
розглянути справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Білошкап
О.В., перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів прийшла до висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою господарського суду
Волинської області від 10.09.2012 року
порушено провадження у справі № 5004/1113/12
про банкрутство ТзОВ "Доброслав-Луцьк".

Оголошення про порушення справи про
банкрутство ТзОВ
"Доброслав-Луцьк"опубліковане в газеті
"Голос України" № 199 від 23.10.2012 року.

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 09.04.2013р. визнано
грошові вимоги кредиторів боржника -
ТОВ "Доброслав-Луцьк", а саме:

- ТОВ "Волинькисень ЛХЗ" в розмірі 294255,57
грн., з яких 288 411,57 грн. черговість
задоволення вимоги четверта, 5844,0 грн.
понесених судових витрат та за
публікацію оголошення черговість
задоволення вимоги перша;

- фізичної особи підприємця ОСОБА_5 в
розмірі 180284,47 грн. черговість
задоволення вимоги четверта;

- Луцької ОДПІ в розмірі 366985,80 грн., з
яких 366793,23 грн. черговість задоволення
вимоги третя, 192,57 грн. черговість
задоволення вимог шоста;

- ОСОБА_6 в розмірі 2608696,84 грн.
черговість задоволення вимоги
четверта;

- ПАТ "Кредитпромбанк" в розмірі 1467676,51
грн., з яких 1390000,0 грн. черговість
задоволення вимоги перша, 77676,51 грн.
черговість задоволення вимог шоста;

- ПАТ "Західінкомбанк" в розмірі 15707761,09
грн., з яких 13635742,15 грн. черговість
задоволення вимог перша, 2081575,72 грн.
черговість задоволення вимог шоста,
1113,0 грн. понесених судових витрат
черговість задоволення вимог перша.

Затверджено реєстр вимог кредиторів
боржника - ТОВ ТОВ "Доброслав-Луцьк".
Вимоги конкурсних кредиторів, що
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, визнано погашеними.

Не погоджуючись з ухвалою
господарського суду Волинської
області від 09.04.2013р. в частині
затвердження реєстру вимог кредиторів
боржника, ОСОБА_4 звернулася до
Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою і просила її скасувати в цій
частині і направити справу для
вирішення питання щодо включення до
реєстру вимог кредиторів боржника
вимоги ОСОБА_4, яка є спадкоємцем ОСОБА_9

Ухвалою господарського суду
Рівненського апеляційного
господарського суду від 18.02.2014р.
поновлено строк на апеляційне
оскарження та прийнято апеляційну
скаргу ОСОБА_4 до провадження.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 05.03.2014р.
апеляційне провадження з перегляду
ухвали господарського суду Волинської
області від 09.04.2013р. за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 припинено, як таке, що
помилкове порушене. При цьому суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що оскаржувана ухвала суду першої
інстанції вже була переглянута в
апеляційному та касаційному порядку.

Постановою Вищого господарського суду
України від 10.06.2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_4 задоволено, ухвалу
Рівненського апеляційного
господарського суду від 05.03.2014 року
скасовано, справу № 5004/1113/12 направлено
до Рівненського апеляційного
господарського суду для здійснення
апеляційного провадження.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України у своїй постанові
зазначила, що ухвала господарського
суду Волинської області від 09.04.2013р.
переглядалася в апеляційному та
касаційному порядку лише в частині
розгляду грошових вимог ПАТ
"Західінкомбанк", ТОВ "Волинькисень
ЛХЗ", ОСОБА_6, у зв'язку з чим висновок
суду апеляційної інстанції про те, що
вказана ухвала була переглянута судами
апеляційної та касаційної інстанцій в
повному обсязі, є помилковим. Не
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4
по суті заявлених в ній вимог і
припинивши апеляційне провадження, суд
апеляційної інстанції фактично
обмежив заявницю-кредитора у праві на
доступ до суду, порушивши цим принцип
верховенства права та доступність
судового захисту.

Переглянувши справу в апеляційному
порядку відповідно до ст. 101 ГПК України
та залишаючи без змін оскаржувану
ухвалу суду першої інстанції про
затвердження реєстру вимог кредиторів,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що ОСОБА_4 жодних доказів, окрім
довідки директора ТзОВ
"Доброслав-Луцьк" про наявність
заборгованості боржника перед ОСОБА_9,
суду не надала, витребуваних ухвалою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 08.07.2014 року
доказів, які підтверджували б
прийняття нею спадщини, ОСОБА_4 також не
надала, при цьому в матеріалах справи
відсутні докази звернення ОСОБА_4 до
господарського суду Волинської
області із заявою про визнання
кредиторських вимог до боржника
відповідно до ст. 14 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
а заявлені вимоги кредитора повинні
розглядатися судом першої інстанції в
провадженні якого знаходиться справа
про банкрутство.

Однак, колегія суддів Вищого
господарського суду України не
погоджується з таким висновком суду
апеляційної інстанції, оскільки він
викладений з невірним застосуванням
норм законодавства та без врахування
всіх обставин справи.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до діючого законодавства
обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, які
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскаржувані судові рішення вказаним
вимогам закону не відповідають.

Відповідно до частини 6 статті 14 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" розпорядник
майна зобов'язаний окремо внести до
реєстру відомості про вимоги щодо
виплати заробітної плати, авторської
винагороди, аліментів, а також про
вимоги щодо відшкодування шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю громадян,
згідно із заявами таких кредиторів та
даними обліку боржника.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою господарського суду
Волинської області від 09.04.2013 року
затверджений реєстр вимог кредиторів
боржника.

Відповідно до даної ухвали вимоги
кредиторів щодо виплати заробітної
плати, авторської винагороди,
аліментів, відшкодування шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю громадян,
до реєстру включено не було у зв'язку з
відсутністю відповідних зобов'язань
боржника.

До суду апеляційної інстанції з
апеляційною скаргою на ухвалу
попереднього засідання звернулась
ОСОБА_4 з тих підстав, що її чоловік
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
перебував в трудових відносинах з ТзОВ
"Доброслав-Луцьк" і боржник не сплатив
йому заборгованість по заробітній
платі в розмірі 565076,00 грн., що
підтверджується довідкою, підписаною
директором ТзОВ "Доброслав-Луцьк"
ОСОБА_6

При цьому до апеляційної скарги ОСОБА_4
додала довідку, відповідно до якої на
підприємстві рахується заборгованість
перед кредитором - ОСОБА_9 в сумі 565076,00
грн.

Відмовляючи в задоволенні апеляційної
скарги, суд апеляційної інстанції не
прийняв до уваги дану довідку
зазначивши, що жодних доказів вказаної
заборгованості боржника перед ОСОБА_9
ОСОБА_4 не надала.

Водночас, суд апеляційної інстанції
зазначив, що ліквідатор Василюк І.М.
надав суду розшифровки кредиторської
заборгованості ТзОВ "Доброслав - Луцьк"
станом на 30.09.2012 року, за підписом
директора ТзОВ "Доброслав-Луцьк"
ОСОБА_6, відповідно до якої у боржника
наявна заборгованість перед ОСОБА_9 на
загальну суму 565076,00 грн. без
розшифровки структури та підстав такої
заборгованості.

При цьому, суд апеляційної інстанції не
спростував відсутності даної
заборгованості у боржника, не
перевірив чи перебував ОСОБА_9 у
трудових відносинах з боржником, чи
нараховувалась йому заробітна плата та
не надав належної правової оцінки
листу директора боржника - ТОВ
"Доброслав-Луцьк", направленому на
адресу ОСОБА_4, про те, що згідно даних
обліку на підприємстві рахується
заборгованість перед кредитором -
ОСОБА_9 у сумі 565076,0 грн.

Також суд апеляційної інстанції не
обґрунтував свої висновки про те, що
дана довідка не є належним доказом
заборгованості підприємства перед
ОСОБА_9

Крім того, відмовляючи в задоволенні
апеляційної скарги суд апеляційної
інстанції послався нам те, що ОСОБА_4 не
надала доказів про прийняття нею
спадщини після смерті чоловіка,
надавши лише копію свідоцтва про шлюб
та копію свідоцтва про смерть ОСОБА_9

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми
заробітної плати, які належали
спадкодавцеві, але не були ним одержані
за життя, передаються членам його сім'ї,
а у разі їх відсутності - входять до
складу спадщини.

Спростовуючи доводи ОСОБА_4 про те, що
вона є спадкоємцем ОСОБА_9 і має право
на отримання невиплаченої йому
заробітної плати, суд апеляційної
інстанції помилково послався на вимоги
ст.ст. 1268-1270 ЦК України та не врахував
вимоги ст. 1227 ЦК України, зобов'язуючи
при цьому ОСОБА_4 надати докази на
підтвердження прийняття нею спадщини
від померлого чоловіка.

Крім того, доводи суду апеляційної
інстанції про те, що ОСОБА_4 не
звернулась до суду із заявою про
визнання кредиторських вимог
відповідно до ст. 14 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
суперечать ч.6 цієї ж ст.14 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" про те, що
розпорядник майна зобов'язаний
самостійно, не зважаючи на відсутність
відповідної заяви, окремо внести до
реєстру відомості про вимоги щодо
виплати заробітної плати.

Згідно зі ст.ст. 4, 43 ГПК України судове
рішення є законним та обґрунтованим
лише у випадку всебічного повного та
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності у відповідності з нормами
матеріального та процесуального права.

Рішення суду може ґрунтуватись лише на
тих доказах, які були предметом
дослідження і оцінки судом.

При цьому, згідно зі статтею 43 ГПК
України наявні докази підлягають
оцінці у їх сукупності, і жодний доказ
не має для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи
спростовуючи подані стороною докази,
господарські суди повинні у
мотивувальній частині рішення навести
правове обґрунтування і ті доведені
фактичні обставини, з огляду на які ці
доводи або докази не взято до уваги
судом.

Викладення у рішенні лише доводів та
доказів сторони, на користь якої
приймається рішення, є порушенням
вимог статті 42 ГПК України щодо
рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом.

Всупереч вимог чинного законодавства,
суд першої інстанції не перевірив
наявність у боржника заборгованості по
заробітній платі, а суд апеляційної
інстанції не надав належної правової
оцінки доводам, які були викладені в
поданій ОСОБА_4 апеляційній скарзі та
належним чином не перевірив висновки
суду першої інстанції щодо відсутності
у боржника заборгованості щодо виплати
заробітної плати.

Вказане порушення норм процесуального
права унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для справи.

Відповідно до ч.1 ст.11110 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого чи апеляційного
господарського суду або постанови
апеляційного господарського суду є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Згідно ч.1 ст.1119 ГПК України касаційна
інстанція за результатами розгляду
касаційної скарги має право скасувати
рішення першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції і передати
справу на новий розгляд, якщо суд
припустився порушень норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду приходить
до висновку, що постанова Рівненського
апеляційного господарського суду від
22.07.2014 прийнята з порушенням норм ст.43
ГПК України, без повного та всебічного
дослідження всіх суттєвих обставин
справи, тому підлягає скасуванню,
ухвала господарського суду Волинської
області від 09.04.2013 також підлягає
скасуванню в частині розгляду грошових
вимог кредиторів щодо виплати
заробітної плати, а справа в цій
частині - направленню на новий розгляд
до господарського суду Волинської
області .

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції належить врахувати
вищевикладене, більш повно та всебічно
перевірити дійсні обставини справи,
дати належну оцінку зібраним по справі
доказам, доводам та запереченням
сторін і в залежності від
встановленого та вимог закону
постановити законне та обґрунтоване
рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 22.07.2014 по
справі №5004/1113/12 скасувати.

Ухвалу господарського суду Волинської
області від 09.04.2013 по справі №5004/1113/12 в
частині розгляду грошових вимог
кредиторів щодо виплати заробітної
плати скасувати.

Справу №5004/1113/12 в цій частині направити
на новий розгляд до господарського
суду Волинської області .

Головуючий: Панова І.Ю. Судді:
Білошкап О.В. Погребняк В.Я.