ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" листопада 2014 р.Справа № 924/740/14

Господарський суд Хмельницької
області під головуванням судді Гладія
С.В., суддів Музики М.В. та Смаровоза М.В.
розглянувши справу :

за позовом дочірнього підприємства
"Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" с.
Мишів, Іваничівського району,
Волинської області

до державного підприємства "Дослідне
господарство "Зоря" Інституту
сільського господарства Західного
Полісся Національної академії
аграрних наук України с. Пирогівці,
Хмельницького району, Хмельницької
області

про стягнення 231934,00 грн. збитків

про зобов'язання виконати умови п.п. 4.2.1,
4.2.5 договору від 16.08.2012 року

представники сторін:

від позивача: Колєсов М.Г. - за
довіреністю №5 від 04.01.14р.

від відповідача: Смирнова І.С. - за
довіреністю від 17.04.2014р.

від прокуратури: Арещенков А.С.

В судовому засіданні відповідно до ч. 2
ст. 85 ГПК України проголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Обставини справи:

Позивач звернувся з позовом до суду в
якому просить стягнути з відповідача
231934 грн. збитків (упущеної вигоди) та
просить зобов'язати ДП ДГ „Зоря"
Інституту сільського господарства
Західного Полісся Національної
Академії аграрних наук України
виконати умови п. п 4.2.1, 4.2.5 договору
виробництва сільськогосподарської
продукції від 16.08.2012 року.

В обґрунтування позову посилається на
те, що 16.08.2012р. між позивачем та
відповідачем було укладено договір
виробництва сільськогосподарської
продукції відповідно до умов якого
відповідач дав згоду позивачу на
сільськогосподарське виробництво на
земельних ділянках
сільськогосподарського призначення
загальною площею 1931,2 га на території
Пироговецької сільської ради
Хмельницької області, які знаходяться
у постійному користуванні відповідача.
На виконання умов договору для
забезпечення с/г виробництва у 2014 році
позивач підготовив техніку, насіннєвий
матеріал, добрива, ПММ та ін., а також
уклав із виконавцями договори на
обробіток площ та посівів культур.
Однак, в порушення умов договору,
відповідач, починаючи з жовтня 2013р., а
також і навесні 2014 року, здійснював
перешкоди позивачу у доступі до
земельних ділянок, внаслідок чого
позивач не мав можливості здійснювати
обробіток землі та забезпечити с/г
виробництво на земельних площах ДП ДГ
„Зоря" у 2014 році, як передбачено
договором. Факти вчинення перешкод
підтверджуються відповідними актами
та іншими документами.

Посилається на те, що протиправні дії
відповідача щодо перешкоджання
позивачу в обробітку земельних ділянок
унеможливили реалізацію останнім всіх
правомочностей що випливають із права
товаровиробника за договором
виробництва с/г продукції, а саме:
посіву обробці землі та отримання
врожаю і прибутку.

Внаслідок протиправних дій
відповідача позивач був позбавлений
можливості провести посів, обробіток
землі, отримати врожай і прибуток.
Зокрема, по такій основній культурі для
виробництва та сівозміни як ярий
ячмінь збитки підприємства від
неможливості виростити та зібрати дану
культуру складають 231934 грн. Тому з
метою захисту своїх порушених прав
позивач звернувся до суду із даним
позовом.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримує та наполягає на їх
задоволенні.

Відповідач у відзиві на позов та в
судових засіданнях проти заявленого
позову заперечує. Посилається на те, що
позивачем не обґрунтовано та не
доведено підстав для нарахування 231934
грн. збитків у вигляді упущеної вигоди,
на надано доказів на підтвердження
його реальної можливості на отримання
доходів згідно договору. Доданий до
позовної заяви розрахунок суми збитків
позивача містить в собі суму
очікуваного прибутку, що ґрунтується
на доказах які носять односторонній
характер, оскільки документів, що
підтверджують зазначений розрахунок
до позовної заяви не додано.

Посилається також на те, що позивачем
не надано доказів протиправності дій
ДП ДГ „Зоря", які на думку позивача
призвели до заподіяння збитків.

Зазначає, що пред'явлення вимоги про
відшкодування неодержаних доходів
(упущеної вигоди) покладає на позивача
обов'язок довести, що ці доходи (вигода)
не є абстрактними, а дійсно були б ним
отримані в разі використання
зазначених в позові земельних ділянок.
Натомість позивачем не надано доказів
реальності отримання упущеної вигоди
(наявності всіх умов для отримання
доходу, проведення приготувань,
досягнення домовленостей з
контрагентами).

Посилається на те, що вимоги позивача
базуються на розрахунку можливого
прибутку у разі використання земельних
ділянок. Такі розрахунки є
теоретичними, побудованими на можливих
очікуваннях отримання певного доходу
та не підтверджені відповідними
доказами, що свідчили б про конкретний
розмір прибутку, який міг би і повинен
був отримати позивач.

На підставі наведеного просить в
позові відмовити.

Прокурор в судовому засіданні просить
в позові відмовити.

ВСТАНОВИВ:

18.04.2012 року між Дочірнім підприємством
"Агрофірма Луга-Нова" приватного
підприємства "Універсам" (далі -
сільськогосподарський товаровиробник)
та Державним підприємством "Дослідне
господарство "Зоря" Інституту
сільського господарства Західного
Полісся Національної Академії
аграрних наук України", укладено
договір виробництва
сільськогосподарської продукції
(згідно наданої позивачем копії
договору: Договір № б/н, згідно наданої
відповідачем копії договору: Договір №
3/12) (далі - договір), згідно п. 1.1 якого на
умовах даного договору господарство
надає згоду на виробництво, а
сільськогосподарський товаровиробник
на свій ризик зобов'язується виробити
сільськогосподарську продукцію
(надалі - виробництво) та провести
розрахунки із господарством за надання
згоди на виробництво.

Згода на виробництво надається, а
виробництво здійснюється на
виробничих потужностях (ресурсах)
господарства (п. 1.2 договору).

Пунктом 1.3 Договору серед іншого,
передбачено і те, що для досягнення
сільськогосподарським
товаровиробником ефективності за
вищенаведеними напрямками
господарської діяльності
сільськогосподарський товаровиробник
та господарство щорічно письмово
узгоджують напрями та структуру
діяльності сільськогосподарського
товаровиробника для раціонального
поєднання науково-дослідної
діяльності з господарською, підвищення
товарності і рентабельності
виробництва та рівня оснащення
виробничої та наукової бази.

Пунктом 1.4 договору визначена
характеристика виробництва:
підготовка ґрунту (оранка, дискування
тощо), посів насіння сільгоспкультур,
підживлення добривами, внесення
засобів захисту рослин, збирання
вирощеного урожаю сільгоспкультур,
переробка, перевезення, зберігання
урожаю (сільгосппродукції) та інше.
Персонал, матеріально- технічні
ресурси (засоби захисту рослин,
добрива, насіння, паливно-мастильні
матеріали тощо), та техніка
сільськогосподарського
товаровиробника та господарства.

Відповідно до п. 1.5 договору місце та
площі виробництва (виробничих
потужностей, що використовуються) :
земельна ділянка на землях
Пироговецької сільської ради
загальною площею 1931,2 га (рілля та
сільськогосподарські угіддя), які
знаходяться у користуванні
господарства на підставі Державних
актів на право постійного користування
земельною ділянкою ЯЯ № 330439, ЯЯ № 330438,
ЯЯ № 330440, ЯЯ № 330441, ЯЯ № 330442, ЯЯ № 330443, ЯЯ
№ 330444, ЯЯ № 330445, ЯЯ № 330446, ЯЯ № 330447, ЯЯ №
330448, ЯЯ № 330449, ЯЯ № 330450, ЯЯ № 330451, ЯЯ №
330452, ЯЯ № 330453, ЯЯ № 330454, ЯЯ № 330455, ЯЯ №
330456, ЯЯ № 330457, ЯЯ № 330458, ЯЯ № 330460, ЯЯ №
330462, ЯЯ № 330463, ЯЯ № 330464, ЯЯ № 330465, ЯЯ №
330467, ЯЯ № 330468, ЯЯ № 330469, ЯЯ № 330459.

Строк виробництва - 10 (десять) років (п.
1.6 договору).

Згідно п. 1.7 договору вироблена
продукція (в тому числі незавершене
виробництво - посіви) є власністю
сільськогосподарського
товаровиробника.

Обов'язки сторін визначені розділом 4
договору. Зокрема, відповідно до п. 4.2.1
договору, господарство зобов'язане,
відповідно до наданої згоди
забезпечити виробництво
сільськогосподарського
товаровиробника на земельних ділянках
сільськогосподарського призначення
загальною площею 1931,2 га (рілля та
сільськогосподарські угіддя).

У випадку порушення зобов'язання, що
виникає з цього договору, винна сторона
несе відповідальність, у т.ч.
відшкодування збитків, визначену цим
договором та чинним в Україні
законодавством (п. 5.1 договору).

Договір вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та його скріплення печатками
сторін (п. 7.1 договору).

Відповідно до п. 7.2 договору його строк
починає свій перебіг з дати його
підписання сторонами, та закінчується
у строк визначений п. 1.6 цього договору.
У випадку відсутності заяви про
припинення даного договору від будь -
якої із сторін не менше як за 20
(двадцять) днів до строку закінчення,
договір вважається пролонгованим
(продовженим) на той самий строк, на тих
самих умовах.

Договір підписаний та скріплений
печатками сторін, погоджений
виконавчим директором Інституту
кормів та сільського господарства
Поділля НААНУ, затверджений Інститутом
кормів та сільського господарства
Поділля НААНУ, зареєстрований в НААН
16.08.2012р. за № 68.

03.06.2013 року між сторонами підписано
додаток № 4/1 до договору виробництва
сільськогосподарської продукції № б/н
від 16.08.2012р., згідно якого сторони
узгодили, що за 2013 рік плата за
відновлення ґрунту, проведення
природоохоронних заходів (розділ 3
Договору, Додаток № 1 до Договору) в
рамках Договору виробництва
сільськогосподарської продукції № б/н
(реєстр. 68) від 16.08.2012 року господарству
сільськогосподарським виробником не
сплачується в зв'язку із тим, що
господарством роботи по відновленню
ґрунту та природоохоронні заходи не
проводилися в зв'язку з відсутністю
виробничих можливостей та відповідних
ресурсів в господарстві.

04.09.2013р. між сторонами підписано
додаток № 5 до договору виробництва
сільськогосподарської продукції № б/н
від 16.08.2012р. (реєстр. НААН № 68), згідно
якого якому сторони узгодили структуру
і напрям господарської діяльності, в
тому числі, розмір посівних площ
земельної ділянки (виробничих
потужностей господарства), які мають
використовуватись
сільськогосподарським виробником у
сільськогосподарському виробництві
сезоні 2013 (осінь) - 2014 (осінь) років та
найменування с/г культур, плануємих для
вирощування сільськогосподарським
виробником на земельній ділянці, в тому
числі ярий ячмінь - 400 га.

Позивач звернувся з позовом до суду із
позовними вимогами про стягнення 231934
грн. збитків та зобов'язання
відповідача виконати умови договору, в
зв'язку із протиправними діями
відповідача, які полягають у
перешкоджанні позивачу здійснювати
обробіток земельних ділянок та
реалізації позивачем всіх
правомочностей, що випливають із
договору.

На підтвердження факту вчинення
перешкод позивачем подано в матеріали
справи:

- акт від 28.04.2014р., підписаний
представниками позивача та
працівниками відповідача, в якому
зафіксовано, що починаючи з періоду
проведення осінньо-польових робіт 2013
року в господарстві ДП ДГ „Зоря"
Хмельницької державної
сільськогосподарської дослідної
станції Інституту кормів та сільського
господарства „Поділля" Національної
академії аграрних наук України та в
період весняно-польових робіт 2014 року
(з початку березня 2014 року) керівник
даного господарства чинив спротив та
протиправні дії, а саме, не допускав
техніку власного господарства ДП ДГ
„Зоря" та найману техніку до виконання
сільськогосподарських робіт,, зокрема
обробітку ґрунту, проведення посівних
робіт;

- лист ДП агрофірма „Луга-Нова" № 755 від
14.04.2014 року адресований відповідачу з
вимогою припинити будь-які дії щодо
перешкоджання доступу ДП агрофірмі
„Луга-Нова" до земельних ділянок
загальною площею 1931,2 га для їх
обробітку згідно умов договору
виробництва від 16.08.2012 року.

- лист ДП ДГ "Зоря" від 21.10.2013р.,
адресований позивачу, в якому
відповідач повідомляє про припинення
співпраці з позивачем по договору
виробництва сільськогосподарської
продукції № 30 від 18.04.2012р. і саме
вказаним пояснює свої дії по недопуску
техніки позивача на поля господарства.
Також повідомляє про подальшу заборону
здійснювати будь-які осінньо-польові
роботи на землях господарства, в тому
числі здійснювати оранку та посів
озимих культур та підготовку ґрунту
під весняні польові роботи та сівбу
ярих культур. У вказаному листі
відповідач попереджує позивача, що в
подальшому техніка ДП "Агрофірми
Луга-Нова", в тому числі і власна
техніка господарства, що
використовується позивачем для
обробітку землі, не буде допускатися на
поля господарства для обробітку землі,
зазначене стосується і
весняно-польових робіт 2014 року. У разі
вчинення позивачем спроб обробляти
земельні ділянки згідно договору, який
буде розриватися, господарство буде
вживати всілякі заходи щодо
перешкоджання обробітку землі
технікою, направленою позивачем на
поля господарства. У разі незгоди із
рішенням та діями господарства,
відповідач вказує, що позивач має право
звернутися за вирішенням спору до
судових органів;

- довідку, видану штабом Хмельницької
самооборони і народного контролю, в
якій вказано про вчинення опору
керівниками ДП ДГ „Шарівка", ДП ДГ
„Проскурівка", ДП ДГ „Зоря" та
перешкоджають проведенню
весняно-польових робіт (не дозволяють
здійснювати обробіток земельних
ділянок, не допускають техніку);

- листи прокуратури Хмельницького
району № 103-65-14 від 23.05.2014 року,
прокуратури Рівненського району №
168-2014 від 29.04.2014 року в яких
рекомендується позивачу звернутись за
захистом своїх прав до суду;

- лист № 754 від 14.04.2014р., із яким позивач
звертався до відповідача з вимогою
припинити дії щодо перешкоджання
доступу позивача до земельних ділянок
для їх обробітку.

На підтвердження розміру завданих
збитків позивачем подано загальний
розрахунок неотриманого прибутку
(упущеної вигоди) та розрахунок суми
збитків по ярому ячменю 2014 року,
аудиторський звіт щодо правильності
визначення суми збитків, яких зазнав
позивач внаслідок невиконання
відповідачем договірних зобов'язань, в
якому визначено плановий прибуток
позивача за даними аудиту в розмірі
1005424 грн. при урожайності ячменю, який
склався в Хмельницькому районі у 2013р.
33,4 ц/га та граничній ціні реалізації -
1833,33 грн., довідки Департаменту
агропромислового розвитку
Хмельницької обласної державної
адміністрації № 04-02/1656 від 07.07.2014р. та
Головного управління статистики у
Хмельницькій області № 02.2-10/192 ПІ від
07.07.2014р. щодо визначення урожайності
ярого ячменю у 2013 році та середньої
реалізаційної ціни, видаткові накладні
№ РН-0000176 від 31.03.2014р., № РН-0000237 від
20.05.2014р., №РН-0000242 від 14.05.2014р. про
реалізацію позивачем ячменю, видаткові
накладні № С359 від 28.02.2014р., № 577 від
19.05.2014р., №НЯн00006376 від 31.05.2014р., накладну
№878/і від 19.05.2014р. про закупівлю
позивачем засобів захисту рослин,
паливно-мастильних матеріалів, договір
про надання послуг по обмолоту
зернових та технічних культур від
10.07.2013 року, акт здачі приймання
виконаних робіт від 20.08.2013 року,
договори про надання послуг з
обробітку землі та обмолоту зернових №
26/04 від 26.04.2013 року, № б/н від 20.04.2013 року,
№ 16/07 від 16.07.2013 року, № 19/06 від 19.06.2013
року, договір про надання послуг по
посіву зернових від 22.04.2013 року, на
полях ДП ДГ „Проскурівка", ДП ДГ
„Шарівка", та відповідні акти
виконаних робіт за договорами.

Аналізуючи надані по справі докази,
оцінюючи їх в сукупності, судом до
уваги приймається наступне:

Щодо вимоги про зобов'язання ДП ДГ
„Зоря" Інституту сільського
господарства Західного Полісся
Національної академії аграрних наук
України виконати умови п. 4.2.1. п. 4.2.5
Договору (реєстр. № 68) від 16.08.2012 року, а
саме, відповідно до наданої згоди
забезпечити виробництво
Сільськогосподарського
товаровиробника на земельних ділянках
сільськогосподарського призначення
загальною площею 1931,2 га (рілля та
сільськогосподарські угіддя) (п. 4.2.1
Договору) та всіляко сприяти
Сільськогосподарському
товаровиробнику у виробництві за цим
Договором, забезпечити в будь-який час
вільний доступ Сільськогосподарському
товаровиробнику до вищевказаних
земельних ділянок (п. 4.2.5 Договору)
судом враховується наступне:

Так, статтею 55 Конституції України
кожному гарантується право на судовий
захист.

Статтею 1 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи мають
право звертатися до господарського
суду за захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів.

Норми статті 16 Цивільного кодексу
України та статті 20 Господарського
кодексу України розкривають зміст
конституційного права особи на
звернення до суду за захистом своїх
прав.

Статтею 20 ГК України встановлено, що
права та законні інтереси зазначених
суб'єктів захищаються шляхом: визнання
наявності або відсутності прав;
визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемлюють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Аналогія вказаної норми відтворена у
статті 16 Цивільного кодексу України.

Вважаючи свої права порушеними,
позивач зобов'язаний обрати спосіб
захисту порушеного права, що
відповідає вказаним нормам.

Відповідно до статті 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, а також на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно із ст. 41 ГПК України,
господарські суди вирішують
господарські спори в порядку позовного
провадження.

Позов - це вимога позивача до
відповідача, спрямована через суд, про
захист порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права та охоронюваного
законом інтересу, яке здійснюється у
визначеній законом процесуальній
формі. Предмет позову - це певна
матеріально - правова вимога позивача
до відповідача, яка кореспондує зі
способами захисту права, визначеними
зокрема, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК
України. Підстава позову - це фактичні
обставини, на яких ґрунтується вимога
позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64
Конституції України право на судовий
захист, звертаючись до суду, особа
вказує в позові власне суб'єктивне
уявлення про порушене право чи
охоронюваний інтерес та спосіб його
захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати
об'єктивну оцінку наявності порушеного
права чи інтересу на момент звернення
до господарського суду, а також
визначити, чи відповідає обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права тим, що передбачені
законодавством, та чи забезпечить
такий спосіб захисту відновлення
порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття
судового рішення про відмову в позові.

Порушення або оспорювання прав та
інтересів особи, яка звертається до
суду за їх захистом, є обов'язковими;
обов'язком позивача, відповідно до ст. 33
ГПК України є доведення (підтвердження)
в установленому законом порядку
наявності факту порушення або
оспорювання його прав та інтересів.

Як встановлено судом, позовними
вимогами є вимога позивача до ДП ДГ
„Зоря" Інституту сільського
господарства Західного Полісся
Національної академії аграрних наук
України про зобов'язання відповідно до
наданої згоди, забезпечити виробництво
Сільськогосподарського
товаровиробника на земельних ділянках
сільськогосподарського призначення
загальною площею 1931,2 га (рілля та
сільськогосподарські угіддя) (п. 4.2.1
Договору) та всіляко сприяти
Сільськогосподарському
товаровиробнику у виробництві за цим
Договором, забезпечити в будь-який час
вільний доступ Сільськогосподарському
товаровиробнику до вищевказаних
земельних ділянок (п. 4.2.5 Договору).

Надаючи оцінку змісту позовних вимог,
суд дійшов висновку, що ДП Агрофірма
„Луга-Нова" ПП „Універсам" фактично
просить суд зобов'язати відповідача
забезпечити виробництво позивача на
земельних ділянках відповідача та
всіляко сприяти у такому виробництві, а
також забезпечити вільний доступ до
земельних ділянок в будь-який час, що у
свою чергу, як з'ясовано під час
судового розгляду справи по суті,
позивачем ототожнюється із таким
способом захисту як припинення дії, що
порушує права (п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Натомість, спосіб захисту цивільних
прав - припинення дії, яка порушує право
(п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України) пов'язаний зі
вчиненням іншою особою незаконних дій,
спрямованих на порушення права,
належного особі. Так, зокрема, цей позов
може подаватися у випадках, коли іншою
особою чиняться перешкоди у здійснення
власником повноважень користування та
розпорядження належним йому майном
(негаторний позов - ст. 391 ЦК); у разі
неправомірного використання об'єкта
права інтелектуальної власності (ст.
ст. 424, 432).

З наявних в матеріалах справи доказів,
наданих позивачем в підтвердження
предмету позову, суду не зрозуміло яке
право позивача порушено і чи порушено
воно взагалі. При цьому також, в силу
обраного позивачем способу захисту,
позивачем не вказано та не доведено, що
дії відповідача щодо незабезпечення
виробництва позивача на земельних
ділянках відповідача та не сприяння у
такому виробництві, а також не
забезпечення вільного доступу до
земельних ділянок в будь-який час, що у
свою чергу, як з'ясовано під час
судового розгляду справи по суті,
позивачем ототожнюється із таким
способом захисту як припинення дії
(недопущення до використання земельних
ділянок), порушують права позивача,
оскільки умовами договору про
виробництво сільськогосподарської
продукції від 16.08.2012 року (п. 4.2.1, п. 4.2.5)
передбачено обов'язок товариства - ДП
ДГ „Зоря" забезпечити виробництво
Сільськогосподарського
товаровиробника на земельних ділянках
сільськогосподарського призначення
загальною площею 1931,2 га (рілля та
сільськогосподарські угіддя) та
всіляко сприяти
Сільськогосподарському
товаровиробнику у виробництві за цим
Договором, забезпечити в будь-який час
вільний доступ Сільськогосподарському
товаровиробнику до вищевказаних
земельних ділянок.

Тобто, судом встановлено, відсутність
будь-якого порушеного права позивача,
разом із тим, останнім помилково
підмінене поняття порушеного права та
обов'язку, що витікає із зобов'язання.

Наведені вище обставини в сукупності
свідчать ні про що інше, як про
відсутність реального порушення прав
позивача, внаслідок чого останній
звернувся з позовом до суду.

Таким чином, оскільки позивач не надав
суду жодних належних та допустимих
доказів порушення відповідачем
будь-яких чином прав та охоронюваних
законом його інтересів, обраний ним
спосіб захисту права не відповідає
способам захисту права, встановленим
статтею 16 ЦК України та статтею 20 ГК
України, та не призводить до поновлення
порушених прав.

Під захистом права розуміється
державно-примусова діяльність,
спрямована на відновлення порушеного
права суб'єкта правовідносин та
забезпечення виконання юридичного
обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб
захисту може бути визначений як
концентрований вираз змісту (суті) міри
державного примусу, за допомогою якого
відбувається досягнення бажаного для
особи, право чи інтерес якої порушені,
правового результату. Спосіб захисту
втілює безпосередньо мету, якої прагне
досягнути суб'єкт захисту (позивач),
вважаючи, що таким чином буде припинене
порушення (чи оспорювання) його прав,
він компенсує витрати, що виникли у
зв'язку з порушенням його прав, або в
інший спосіб нівелює негативні
наслідки порушення його прав.

Таким чином, обраний позивачем спосіб
захисту права, яке він вважає
порушеним, не призведе до відновлення
вказаного права у разі задоволення
позову, оскільки воно не порушено.

Наведене вище є підставою для відмови в
задоволенні позову в частині
зобов'язання відповідача, відповідно
до наданої згоди, забезпечити
виробництво Сільськогосподарського
товаровиробника на земельних ділянках
сільськогосподарського призначення
загальною площею 1931,2 га (рілля та
сільськогосподарські угіддя) (п. 4.2.1
Договору) та всіляко сприяти
Сільськогосподарському
товаровиробнику у виробництві за цим
Договором, забезпечити в будь-який час
вільний доступ Сільськогосподарському
товаровиробнику до вищевказаних
земельних ділянок (п. 4.2.5 Договору).

Щодо вимоги позивача про стягнення 231934
грн. збитків (упущеної вигоди), судом
враховується наступне.

Статтею 193 Господарського кодексу
України та статтею 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов`язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов`язань не
допускається, крім випадків,
передбачених законом. (ч. ч. 1, 7 ст. 193 ГК
України).

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому
числі і за завдання майнової
(матеріальної) та моральної шкоди іншій
особі.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
При цьому, збитками, зокрема, є доходи,
які особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною. Статтею 225
ГК України передбачено, що до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, зокрема відноситься
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання іншою
стороною.

Виходячи з положень статей глави 82 ЦК
України, чинним законодавством України
під майновою шкодою розуміється
будь-яке знецінення блага, що
охороняється правом (порушення права
власності та інших речових прав), у
зменшенні майнової сфери потерпілого
(втрата або пошкодження майна), що, в
свою чергу, тягне за собою негативні
майнові наслідки для правопорушника.
Зобов'язання, що регулюються нормами
даної глави відносяться до числа
позадоговірних, тобто суб'єкти даних
правовідносин не перебувають у
будь-яких договірних відношеннях. Отже,
зобов'язанням із заподіяння шкоди
(деліктне зобов'язання) є зобов'язання в
силу якого особа, яка заподіяла майнову
або немайнову шкоду іншій особі
(громадянину, організації), зобов'язано
дану шкоду відшкодувати.

Так, згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується у
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

При цьому, для настання деліктної
відповідальності необхідна наявність
складу цивільного правопорушення, а
саме: наявність шкоди; протиправна
поведінка заподіювача шкоди; причинний
зв'язок між шкодою та протиправною
поведінкою заподіювача; вина особи, яка
заподіяла шкоду (у випадку цивільного
правопорушення, передбаченого ст. 1173
ЦК України, встановлення вини особи не
обов'язкове). Відсутність одного з
елементів складу цивільного
правопорушення, які утворюють склад
цивільного правопорушення, звільняє
боржника від відповідальності за
заподіяну шкоду оскільки його
поведінка не може бути кваліфікована
як правопорушення.

Згідно з частинами першою, другою ст. 623
ЦК України, боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Таким чином, згідно із зазначеними вище
нормами чинного законодавства України
кредитор повинен довести, що він мав
реальну можливість отримання прибутку.
При цьому, на думку суду, під
неотриманим доходом (упущеною вигодою)
слід розуміти таку втрату кредитором
очікуваного приросту в майні, яке
базується на точних даних, безспірно
підтверджуючих реальну можливість
отримання грошових сум або інших
цінностей, якщо би зобов'язання було
виконано боржником.

Наполягаючи на задоволенні позовних
вимог, позивач посилається на ті
обставини, що в зв'язку із
протиправними діями відповідача, які
полягають у перешкоджанні позивачу
здійснювати обробіток земельних
ділянок та реалізації позивачем всіх
правомочностей, що випливають із
договору фактично було обмежено
позивача у здійсненні повноважень щодо
користування і розпоряджання цими
земельними ділянками, чим позбавлено
доходів, які позивач міг би реально
одержати при використання даних
земельних ділянок, якби його право не
було порушене (упущена вигода).

Між тим, вказуючи на втрату певного
очікуваного доходу (упущеної вигоди) у
розмірі 231934 грн., який позивач
розраховував отримати від вирощення та
збирання урожаю ярого ячменю,
позивачем у встановленому порядку не
доведено, що ці доходи (вигода) не є
абстрактними, а дійсно були б ним
одержані у разі належного виконання
відповідачем зобов'язань за договором
виробництва сільськогосподарської
продукції 16.08.2012р. та здійснення ним
виробництва сільськогосподарської
продукції (ячменю ярого) на земельних
ділянках відповідача, і тільки
неправомірні дії відповідача, які
полягали в перешкоджанні позивачу у
доступі до вказаних земельних ділянок
стали єдиною і достатньою причиною, яка
позбавила його можливості отримати
прибуток у заявленому до стягнення
розмірі (аналогічна позиція викладена
у постанові ВГСУ по справі № 18/3385/11 від
13.08.2013р., №5023/4983/12 від 11.06.2014р.).

Із змісту позовної заяви та доданих до
неї доказів вбачається, що позивач
просить стягнути збитки у сумі 231934 грн.,
які обраховані ним виходячи із
загальної площі земельної ділянки, на
якій відповідно до бізнес-плану, плану
сівозміни та розрахунків с/г
виробництва на 2013-2014 роки планувалось
виростити ярий ячмінь, обсягу
середнього збору урожаю з одного
гектару, середньої ціни реалізації
ячменю та виробничих витрат на
вирощування ячменю.

При цьому, в обґрунтування обсягу
середнього збору урожаю з одного
гектару та середньої ціни реалізації
ячменю позивачем подано данні аудиту
про урожайність ячменю, який склався в
Хмельницькому районі у 2013р., довідки
Департаменту агропромислового
розвитку Хмельницької обласної
державної адміністрації № 04-02/1656 від
07.07.2014р. та Головного управління
статистики у Хмельницькій області №
02.2-10/192 ПІ від 07.07.2014р. щодо визначення
урожайності ярого ячменю у 2013 році та
середньої реалізаційної ціни,
видаткові накладні № РН-0000176 від
31.03.2014р., № РН-0000237 від 20.05.2014р., №РН-0000242
від 14.05.2014р. про реалізацію позивачем
ячменю, видаткові накладні № С359 від
28.02.2014р., № 577 від 19.05.2014р., №НЯн00006376 від
31.05.2014р., накладну №878/і від 19.05.2014р. про
закупівлю позивачем засобів захисту
рослин, паливно-мастильних матеріалів,
договір про надання послуг по обмолоту
зернових та технічних культур від
10.07.2013 року, акт здачі приймання
виконаних робіт від 20.08.2013 року,
договори про надання послуг з
обробітку землі та обмолоту зернових №
26/04 від 26.04.2013 року, № б/н від 20.04.2013 року,
№ 16/07 від 16.07.2013 року, № 19/06 від 19.06.2013
року, договір про надання послуг по
посіву зернових від 22.04.2013 року, на
полях ДП ДГ „Проскурівка", ДП ДГ
„Шарівка", та відповідні акти виконих
робіт за договорами.

Однак, у суду відсутні правові підстави
вважати, що у 2014 році урожайність ярого
ячменю саме на полях ДП ДГ „Зоря"
становила б 33,4 ц/га, і позивач
реалізував би вказаний врожай за
визначеними ним цінами, оскільки
надані у матеріали справи докази, а
саме : договір про надання послуг по
обмолоту зернових та технічних культур
від 10.07.2013 року, акт здачі приймання
виконаних робіт від 20.08.2013 року,
договори про надання послуг з
обробітку землі та обмолоту зернових №
26/04 від 26.04.2013 року, № б/н від 20.04.2013 року,
№ 16/07 від 16.07.2013 року, № 19/06 від 19.06.2013
року, договір про надання послуг по
посіву зернових від 22.04.2013 року, на
полях ДП ДГ „Проскурівка", ДП ДГ
„Шарівка", та відповідні акти
виконаних робіт за договорами
стосуються інших господарства не
відносяться до доказової бази щодо
врожайності на полях ДП ДГ „Зоря".

Судом також враховується, що посилання
позивача на можливість отримання
прибутку в заявленому розмірі у
випадку відсутності порушень з боку
відповідача, є теоретичним,
ґрунтується на можливих очікуваннях
обсягу збору врожаю ярого ячменю та
отримання певного доходу від його
реалізації. При цьому доказів на
підтвердження наявності реальної та
гарантованої можливості отримання
доходу у заявленому розмірі від
виконання умов договору виробництва
сільськогосподарської продукції № б/н
від 16.08.2012р., саме на земельних ділянках
ДП ДГ „Зоря" матеріали справи не
містять.

В силу ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. ст. 34, 43
Господарського процесуального кодексу
України, докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Таким чином, на підтвердження
наявності упущеної вигоди позивачем з
дотриманням вимог ст. 32, 33 ГПК України,
суду не було представлено жодного
документального підтвердження
наявності упущеної вигоди.

Підсумовуючи викладене, звертаючись до
законодавчих положень, якими
передбачено, що упущена вигода
представляє собою таку втрату
кредитором очікуваного приросту в
майні, яке базується на точних даних,
безспірно підтверджуючих можливість
отримання грошових сум або інших
цінностей, якщо би зобов'язання було
виконано боржником, суд доходить
висновку про недоведеність позивачем
існування факту упущеної вигоди у
розмірі 231934 грн., що, в свою чергу,
свідчить про відсутність шкоди як
складового елементу цивільного
правопорушення.

З огляду на викладене, керуючись
положеннями ст. ст. 1166 ЦК України, за
відсутністю об'єкта (шкоди), як
складового елементу цивільного
правопорушення, суд доходить висновку
і щодо відсутності підстав для
застосування до відповідача
цивільно-правової відповідальності у
вигляді стягнення упущеної вигоди у
розмірі 231934 грн., у зв'язку з чим позов
задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 49 ГПК України, за умови
відмови судом в задоволенні заявлених
позивачем позовних вимог, витрати,
пов'язані зі сплатою судового збору,
покладаються на останнього.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4-4, 4-5, 4-7, 12, 13, 12, 33, 34,
44, 49, 82-85, 87 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові дочірнього підприємства
„Агрофірма Луга-Нова" ПП „Універсам",
с. Мишів, Іваничівського району,
Волинської області до державного
підприємства „Дослідне господарство
„Зоря" Інституту сільського
господарства Західного Полісся
Національної академії аграрних наук
України, с. Пирогів ці, Хмельницького
району, Хмельницької області про
стягнення 231934,00 грн. збитків, про
зобов'язання виконати умови п. п. 4.2.1, 4.2.5
договору від 16.08.2012 року відмовити.

Повне рішення складено 21.11.2014р.

Головуючий суддя
С.В. Гладій

Суддя
М.В. Музика

Суддя
М. В. Смаровоз

Віддрук. 4 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу, (с. Мишів, Іваничівського
р-ну, Волинської обл., вул. Колгоспна,1)

3 - відповідачу.(с. Пирогівці,
Хмельницького р-ну, Хмельницької обл.)

4- прокуратурі (29018, м. Хмельницький, вул.
У.Громової,10)