ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у прийнятті позовної заяви

"07" листопада 2014 р.
Справа № 911/4734/14

Суддя Лопатін А.В., розглянувши
матеріали позовної заяви

за позовом Прокурора
Володарського району Київської
області в інтересах держави

до Головного управління
Держземагенства у Київській області, м.
Київ

про визнання недійсними та
скасування наказів Головного
управління Держземагенства у
Київській області, визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки

встановив:

Прокурор Володарського району
Київської області звернувся до
господарського суду Київської області
в інтересах держави з позовом до
Головного управління Держземагенства
у Київській області про визнання
недійсними та скасування наказів
Головного управління Держземагенства
у Київській області, визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки.

Дослідивши матеріали позовної заяви,
суд дійшов висновку, що зазначена
позовна заява не може бути прийнята
судом до провадження, оскільки вона не
підлягає розгляду в господарських
судах України.

Відповідно до приписів частини третьої
статті 22 Закону України "Про судоустрій
і статус суддів" місцеві господарські
суди розглядають справи у спорах, що
виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності, в свою чергу відповідно до
вимог ст.ст. 1, 41, 12 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи в
порядку позовного провадження, коли
склад учасників спору відповідає
приписам ст. 1
Господарського процесуального кодексу
України, а правовідносини, з яких виник
спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є
правовідносини господарськими, слід
виходити з визначень, наведених у
статті 3 Господарського кодексу
України.

Господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов: участь у спорі суб'єкта
господарювання; наявність між
сторонами, по-перше, господарських
відносин, врегульованих Цивільним
кодексом України, Господарським
кодексом України, іншими актами
господарського і цивільного
законодавства, і, по-друге, спору про
право, що виникає з відповідних
відносин; наявність у законі норми, що
прямо передбачала б вирішення спору
господарським судом; відсутність у
законі норми, що прямо передбачала б
вирішення такого спору судом іншої
юрисдикції.

Відповідно до приписів статті 12
Господарського процесуального кодексу
України, господарськими судами
підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при
укладенні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів, у
тому числі щодо приватизації майна, та
з інших підстав, крім:

- спорів про приватизацію державного
житлового фонду;

- спорів, що виникають при погодженні
стандартів та технічних умов;

- спорів про встановлення цін на
продукцію (товари), а також тарифів на
послуги (виконання робіт), якщо ці ціни
і тарифи відповідно до законодавства
не можуть бути встановлені за угодою
сторін;

- спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів;

- інших спорів, вирішення яких
відповідно до законів України та
міжнародних договорів України
віднесено до відання інших органів.

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів
Антимонопольного комітету України,
Рахункової палати з питань, віднесених
законодавчими актами до їх
компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між господарським
товариством та його учасником
(засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув, а також між
учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані
із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього
товариства, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на
цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із
земельних відносин, в яких беруть
участь суб'єкти господарської
діяльності, за винятком тих, що
віднесені до компетенції
адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами
до боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України;

8) справи за заявами про затвердження
планів санації боржника до порушення
справи про банкрутство.

Положеннями статті 2 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що господарський суд може
порушувати справу за позовними заявами
прокурорів, які звертаються до
господарського суду в інтересах
держави.

Проте, виходячи зі змісту п. 6 частини
першої статті 12 Господарського
процесуального кодексу України
питання про те, чи підвідомча
господарському суду справа у спорі, що
виник із земельних правовідносин,
повинно вирішуватись залежно від того,
який характер мають спірні
правовідносини, тобто чи є вони
приватноправовими чи
публічно-правовими, та чи відповідає
склад сторін у справі статті 1
Господарського процесуального кодексу
України.

Господарським судам не підвідомчі
справи у спорах, що виникають з
публічно-правових відносин, у яких
держава та територіальні громади через
свої органи беруть участь з метою
реалізації владних повноважень, а
також справи, пов'язані з оскарженням
правових актів, спрямованих на
здійснення повноважень управління у
земельних відносинах.

Відповідно до ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
на правовідносини, що виникають у
зв'язку з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму поширюється юрисдикція
адміністративних судів. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Пунктом 7 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що суб'єктом
владних повноважень є орган державної
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

З позовних матеріалів вбачається, що
позивач - прокурор Володарського
району Київської області звернувся з
позовом в інтересах держави до
відповідача - Головного управління
Держземагенства у Київській області, у
якому просить суд визнати недійсними і
скасувати наказ Головного управління
Держземагенства у Київській області
№ КИ/:09:006/00008421 від
05.11.2013 р. про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки 12,6750 га,
наказ Головного управління
Держземагенства у Київській області №
КИ/:09:006/00011676 від 27.12.2013 р. про
затвердження документації із
землеустрою та передачі в оренду
земельної ділянки площею 12,6750 га. та
визнати недійсним договору оренди
земельної ділянки укладеного 31.03.2014 р.
згідно наказу Головного управління
Держземагенства у Київській області №
КИ/:09:006/00011676 від 27.12.2013 р.
начальником відділу Держземагенства у
Володарському районі з фізичною особою
Данилюком М.Б.

Отже, позов подано з метою визнання
недійсними і скасування наказів
Головного управління Держземагенства
у Київській області та визнання
укладених на підставі наказу договорів
оренди землі недійсними, що є
оскарженням рішень (актів) суб'єкта
владних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, судом
встановлено, що даний спір не
підвідомчий господарському суду,
оскільки останній виник з
публічно-правових відносин, у яких бере
участь Головне управління
Держземагенства у Київській області з
метою реалізації владних повноважень,
а також, з огляду на те, що даний спір
пов'язаний з оскарженням правових
актів, спрямованих на здійснення
повноважень управління у земельних
відносинах, а вимога прокурора про
визнання договору оренди земельної
ділянки є лише похідною, відтак розгляд
даної справи за участю суб'єкта владних
повноважень належить до компетенції
адміністративних судів.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 16.10.2014 у справі № 914/648/14.

Таким чином, позов прокурора
Володарського району Київської
області в інтересах держави до
Головного управління Держземагенства
у Київській області про визнання
недійсними і скасування наказів
Головного управління Держземагенства
у Київській області та визнання
недійсним договору оренди землі не
підлягає розгляду в господарських
судах України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62
Господарського процесуального кодексу
України суд відмовляє у прийнятті
позовної заяви, якщо заява не підлягає
розгляду в господарських судах
України.

З огляду на вищезазначене, суд вважає
за необхідне відмовити прокурору
Володарського району Київської
області у прийнятті позовної заяви від
03.11.2014 р. № 2017вих14, який
надійшов до господарського суду
Київської області 05.11.2014 р.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Відмовити прокурору Володарського
району Київської області у прийнятті
позовної заяви від 03.11.2014 р. № 2017вих14.

2. Позовні матеріали (всього на 72 арк.)
повернути заявнику.

Копії ухвали суду направити прокурору
Володарського району Київської
області, Головному управлінню
Держземагенства у Київській області
ВІК БУД ЛТДта Данилюку Миколі
Борисовичу.

Суддя
А.В. Лопатін