ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2014 р.
Справа № 914/3113/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Данко Л.С.

розглянув апеляційну скаргу
корпорації "Енергоресурс-інвест" від
07.10.2014р. №1657

на рішення господарського суду
Львівської області від 23.09.2014р.

у справі № 914/3113/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Перший трубний
завод", м. Київ

до відповідача корпорації
"Енергоресурс-інвест", м. Львів

про стягнення сум інфляційних
нарахувань та відсотків річних,

за участю представників сторін:

- від позивача - Чорна Н.В.;

- від відповідача - не з'явився.

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 23.09.2014р. у справі
№914/3113/14 (суддя Кидисюк Р.А.) задоволено
позов товариства з обмеженою
відповідальністю (надалі - ТзОВ) "Перший
трубний завод", стягнуто з корпорації
"Енергоресурс-інвест" на користь
позивача 27919,17 грн. інфляційних
нарахувань, 11145,45 грн. 3 % річних, а також
судовий збір.

Приймаючи рішення суд виходив з того,
що рішенням господарського суду
Львівської області від 21.05.2014р. у справі
№914/1459/14 з корпорації
«Енергоресурс-інвест» на користь ТзОВ
"Перший трубний завод" було стягнуто
218420,74 грн. основної заборгованості за
товар, поставлений у період з 27.07.2012р. по
27.11.2012 р.. Зважаючи на те, що відповідач
виконав вказане рішення суду 19.08.2014р.,
позов ТзОВ "Перший трубний завод" про
стягнення інфляційних втрат та 3%
річних за період з 27.11.2012р. по 18.08.2014р. на
вищевказану суму основної
заборгованості є підставним і підлягає
до задоволення.

Дане рішення оскаржив відповідач,
оскільки вважає, що при його прийнятті
суд першої інстанції неповно з'ясував
та встановив всі обставини справи,
порушив норми матеріального та
процесуального, у зв'язку з чим просив
рішення скасувати та прийняти нове,
яким відмовити в задоволенні позову.
Апеляційна скарга ґрунтується,
зокрема, на таких доводах: після
виконання відповідачем рішення суду,
позивач втратив право вимагати
стягнення інфляційних нарахувань та 3%
річних на сплачену суму
заборгованості; позивач не звертався
до відповідача з вимогою про сплату цих
сум, а отже строк їх сплати не настав;
позивач не дотримався процедури
досудового вирішення спору; суд першої
інстанції неправомірно стягнув з
відповідача судовий збір та не
задоволив обґрунтованого клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи.

Не погоджуючись із апеляційною
скаргою, позивач подав до суду відзив, в
якому заперечив доводи апелянта та
зазначив, що рішення суду прийнято із
врахуванням всіх фактичних обставин
справи та з відповідністю правовим
нормам, які регулюють спірні
правовідносини, у зв'язку з чим просив
залишити його без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Скаржник не забезпечив явку
повноважного представника в судове
засідання, хоча належним чином був
повідомлений про час і місце розгляду
справи, що підтверджується
повідомленням про вручення йому ухвали
суду від 16.10.2014р. (а.с. 74). Оскільки в
справі достатньо матеріалів для
розгляду апеляційної скарги по суті,
судова колегія вважає за можливе
розглянути справу без представника
скаржника.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 21.05.2014 р. у
справі №914/1459/14 було задоволено позов
ТзОВ "Перший трубний завод" до
корпорації "Енергоресурс - Інвест",
стягнуто з відповідача на користь
позивача 218420,74 грн. заборгованості за
продукцію, поставлену в період з
27.07.2012р. по 27.11.2012р. згідно видаткових
накладних, а також 4368,41 грн. судового
збору (а.с.15-22).

Відповідач вказане рішення суду
виконав у повному обсязі 19.08.2014р., що
підтверджується долученою до
матеріалів справи банківською
випискою, згідно якої вбачається факт
оплати корпорацією "Енергоресурс -
Інвест" 222789,15 грн. на виконання наказу
№914/1459/14 від 06.06.2014р. (а.с. 57).

В той же час, 18.08.2014р. позивач звернувся
до суду із позовом про стягнення з
відповідача за період з 27.11.2012р. по
18.08.2014р. інфляційних втрат та 3% річних
на суму основної заборгованості,
стягнуту за рішенням господарського
суду Львівської області від 21.05.2014 р. у
справі №914/1459/14 (розрахунок вказаних
сум долучений до позовної заяви, а.с. 8).

Судова колегія, заслухавши пояснення
представника позивача, оцінивши подані
сторонами докази на відповідність їх
фактичним обставинам і матеріалам
справи, вважає, що підстави для
задоволення апеляційної скарги та,
відповідно, скасування оскаржуваного
рішення - відсутні, з огляду на
наступне:

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Зважаючи на положення ч. 3 ст.35 ГПК
України, колегія суддів погоджується
із висновком місцевого господарського
суду про можливість врахування у даній
справі обставин, встановлених рішенням
господарського суду Львівської
області від 21.05.2014 р. у справі №914/1459/14,
зокрема, щодо строків поставки товару
та розміру основної заборгованості
відповідача перед позивачем.

Як вбачається, з матеріалів справи, з
позовом про стягнення інфляційних
нарахувань та трьох відсотків річних
позивач звернувся 18.08.2014р. (що
підтверджується відбитком
календарного штемпеля на поштовому
конверті про надіслання позовної
заяви, а.с. 52), в той час, як основне
зобов'язання було виконане
відповідачем після цього, 19.08.2014р. (що
підтверджується банківською випискою).

Відповідно до п.7.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. №14, за відсутності інших
підстав припинення зобов'язання,
передбачених договором або законом,
зобов'язання, в тому числі й грошове,
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України). Саме лише прийняття
господарським судом рішення про
задоволення вимог кредитора, якщо таке
рішення не виконано в установленому
законом порядку, не припиняє
зобов'язальних відносин сторін і не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум. Така ж правова позиція
викладена і в постанові Верховного
Суду України від 20.01.2011р. у справі №10/25.

Таким чином, своїм правом звернутися з
вимогою про сплату інфляційних
нарахувань та трьох відсотків річних в
порядку ст.625 ЦК України позивач
скористався ще в момент, коли основна
заборгованість була непогашеною, а
отже у відповідача виник відповідний
обов'язок сплатити вказані суми.

При цьому, колегія суддів не бере до
уваги, як необґрунтовані, твердження
скаржника про те, що звернення позивача
про стягнення сум, передбачених ч.2 ст.625
ЦК України повинне було відбутись у
формі письмової вимоги до відповідача
(в порядку досудового врегулювання
спору). Досудовий порядок врегулювання
спорів не є обов'язковим для сторін;
сторони мають можливість вибирати
самостійно спосіб захисту своїх
порушених прав, в тому числі і судовий
спосіб захисту. При цьому, інфляційні
нарахування та три відсотки річних є
похідними від основної суми
заборгованості, факт прострочення і
розмір якої підтверджений рішенням
суду і тому до сплати передбачених ч.2
ст.625 ЦК України сум не можуть
застосовуватись положення ст.530 ЦК
України.

З огляду на викладене, суд вважає
підставними та обґрунтованими вимоги
позивача про стягнення з відповідача
27919,17 грн. інфляційних нарахувань та
11145,45 грн. 3 % річних (розрахунок яких
долучений до позовної заяви).

Інші твердження скаржника, зокрема
щодо неправомірного покладення на
відповідача суми судового збору та
безпідставної відмови судом у
відкладенні розгляду справи, колегія
суддів вважає безпідставними та
такими, що не впливають на законність
оскаржуваного рішення. Так, порядок
розподілу судових витрат визначений
ст.49 ГПК України, якої суд і
дотримувався при вирішенні спору.
Відповідно до ст.77 ГПК України, розгляд
справи може бути відкладено, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні. Колегія
суддів звертає увагу на те, що ухвалою
суду першої інстанції від 01.09.2014р. явка
представників не визнавалась
обов'язковою, про час та дату засідання
сторони повідомлялись належним чином
(а.с. 3, 4), сторони не були позбавлені
права висловити свою позицію у
письмових поясненнях, чи подати суду на
власний розсуд письмові докази до дня
судового засідання, а суд, відповідно
ст.75 ГПК України, має право розглянути
справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія,
прийшла до висновку про
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, як такого, що прийнято
відповідно до обставин та матеріалів
справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Львівської області від 23.09.2014р. у справі
№914/3113/14 залишити без змін, а апеляційну
скаргу корпорації
"Енергоресурс-інвест" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
19.11.2014р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

суддя
Галушко Н.А.

суддя
Данко Л.С.