м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/14594/14 17.11.14

Суддя господарського суду міста Києва
Головіна К.І., при секретарі судового
засідання Мельник Ю.О., розглянувши
матеріали справи

за позовною заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Промислово-технологічна компанія
"Укргазкомплект"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Європейські
технології послуг"

про визнання недійсним договору № 28
від 27.08.2012 р.

за участю представників:

від позивача:Кандаурова А.П.-
представник за довіреністю б/н від
14.07.2014 р. від відповідача:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю
"Промислово-технологічна компанія
"Укргазкомплект" (далі - ТОВ
"Промислово-технологічна компанія
"Укргазкомплект") з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Європейські
технології послуг" (далі - ТОВ
"Європейські технології послуг") про
визнання недійсним договору № 28 від
27.08.2012 р.

Свої позовні вимоги ТОВ
"Промислово-технологічна компанія
"Укргазкомплект" обґрунтовує тим, що
вказаний договір, за яким відповідачем
виконувались роботи з розробки
технічних умов на продукцію позивача, є
недійсним на підставі ст. 215 ЦК України,
оскільки відповідач не мав права
надавати послуги передбачені умовами
договору у зв'язку з відсутністю
державної реєстрації відповідного
виду дяльності та ліцензії на даний вид
робіт.

У позові просить суд визнати недійсним
договір № 28 від 27.08.2012 р. укладений між
ТОВ "Промислово-технологічна компанія
"Укргазкомплект" та ТОВ "Європейські
технології послуг".

У судовому засіданні представник
позивача підтримав та обґрунтував свої
позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, належним чином був
повідомлений про час та місце судового
засідання. Позиція відповідача з
приводу заявленого позову суду
невідома.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України суд
вважає за можливе розглянути справу
без участі представника відповідача за
наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, суд вважає,
що у задоволенні позовних вимог
необхідно відмовити з таких підстав.

27.08.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю
"Промислово-технологічна компанія
"Укргазкомплект" (замовник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Європейські
технології послуг" (виконавець)
укладено договір № 28.

Згідно з п. 1.1 договору замовник
доручає, а виконавець зобов'язується
провести роботи з розробки технічних
умов на продукцію замовника, а саме -
побутових шафових пунктів газу.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що за
виконання робіт згідно договору
замовник перераховує виконавцю суму в
розмірі договірної ціни 255 264,00 грн.

Відповідно до розділу 4 договору
визначено, що підтвердженням виконання
робіт є підписаний сторонами акт
здачі-приймання робіт.

На виконання вказаного договору ТОВ
"Європейські технології послуг" за
період з 07.09.2012 р. по 28.09.2012 р. надало
послуги розробки технічних умов на
продукцію позивача на загальну суму 255
264,00 грн., що підтверджується актами
виконаних робіт за вказаний період та
поясненнями представника позивача.

У свою чергу відповідач зі свого боку
зобов'язання за домовленістю також
виконав у повному обсязі, здійснив
оплату наданих послуг позивачу на суму
255 264,00 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями № 2982 від 01.10.2012
р., № 3020 від 15.10.2012 р., № 3078 від 08.11.2012 р. та
актом звірки взаєморозрахунків станом
на 31.12.2013 р.

Позивач просить визнати
вищезазначений договір недійсним,
оскільки відповідач не мав права
укладати даний договір та надавати
послуги, передбачені п. 1.1 договору, з
огляду на відсутність реєстрації
відповідного виду діяльності, що
вбачається з довідки статистики
відповідача та останнім при укладанні
договору не надано відповідної
ліцензії.

Розглядаючи спір по суті та
перевіряючи доводи позивача,
господарський суд виходив з
наступного.

Приписами ст. 203, 215 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину сторонами вимог, які
встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема: 1) зміст правочину не може
суперечити ЦК, іншим актам
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; 2) особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину, має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5) правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 06.11.2009р.
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" під час
розгляду справ про визнання угоди
(правочину) недійсною, господарський
суд встановлює наявність тих обставин,
з якими закон пов'язує визнання угод
недійсними та настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угоди вимогам закону, додержання
встановленої форми угоди,
правоздатність сторін за угодою, у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору. При цьому обставини, що мають
істотне значення для вирішення спору
повинні підтверджуватись сторонами
належними та допустимими доказами
відповідно до вимог статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України.

Як на підставу для визнання договору
недійсним позивач вказує на те, що під
час його укладення відповідач не надав
відповідну ліцензію, а також не мав
державної реєстрації відповідного
виду діяльності для надання послуг з
розробки технічних умов на продукцію
позивача.

Вказані обставини, на думку позивача,
свідчать, що спірний договір є
неукладеним з огляду на недосягнення
сторонами всіх його істотних умов.

Так, згідно з ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням іншої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу
України договір вважається укладеним,
якщо між сторонами у передбачених
законом порядку та формі досягнуто
згоди щодо усіх його істотних умов.

За змістом ч. 3 ст. 180 ГК України при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Суд відзначає, що предметом
господарського договору є
господарські зобов'язання, за якими
боржник зобов'язаний вчинити на
користь кредитора певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Умови про
предмет договору повинні включати
визначення матеріального об'єкта
договірного зобов'язання, а саме:

- найменування (номенклатуру,
асортимент) товару, сутність та перелік
послуг, результат робіт;

- кількісні показники поставки
продукції, виконання робіт, надання
послуг;

- вимоги до їх якості, які визначаються
посиланням на відповідні державні
стандарти або на технічні умови, або
вимоги, яким має відповідати товар
(встановлюються у технічній
документації, зразках, еталонах). В
усякому разі товар, результати робіт,
послуг мають бути придатними для
використання у цілях, для яких вони
призначені.

Дослідивши зміст договору № 28 від
27.08.2012 р, що оскаржується, суд приходить
до висновку, що він містить всі
необхідні суттєві умови, передбачені
законом: предмет, сутність та перелік
послуг, плату за послуги та порядок
розрахунків, умови виконання послуг,
обов'язки та відповідальність сторін,
інші умови, що узгоджується з вимогами
ст.ст. 638, 901 Цивільного кодексу України.
У подальшому зазначений договір був
скріплений підписами повноважених
осіб і печатками підприємств.

Отже, на час укладення спірного
правочину сторони досягли взаємної
згоди щодо усіх їх істотних умов та ці
договори були укладені у повній
відповідності із вимогами
законодавства.

Доводи позивача щодо того, що
відповідач не мав права укладати
спірний договір та надавати послуги
без відповідної ліцензії суд відхиляє,
оскільки статтею 9 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" передбачено,
що відповідно до спеціальних законів
ліцензуванню підлягають такі види
господарської діяльності: 1) банківська
діяльність; 2) професійна діяльність на
ринку цінних паперів; 3) із надання
фінансових послуг; 4)
зовнішньоекономічна діяльність; 5)
діяльність у галузі телебачення і
радіомовлення; 6) діяльність у сфері
електроенергетики та використання
ядерної енергії; 7) діяльність у сфері
освіти; 9) виробництво і торгівля
спиртом етиловим, коньячним і плодовим,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами; 10) діяльність у сфері
телекомунікацій; 11) будівельна
діяльність; 12) надання послуг з
перевезення пасажирів, вантажу
повітряним транспортом.

Таким чином, Закон України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" не
передбачає, що послуги, які надаються
спірним договором підлягають
обов'язковому ліцензуванню.

Щодо доводів позивача, стосовно
відсутності державної реєстрації
відповідного виду дяльності, якою має
право займатись відповідач та
зазначеної у довідці статистики, суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.8. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
№ 11 від 29.05.2013 року цивільна
правоздатність юридичної особи, за
загальним правилом, є універсальною,
тобто відповідна особа здатна мати
такі ж цивільні права та обов'язки, як і
фізична особа, крім тих, які за своєю
природою можуть належати лише людині
(частина перша статті 91 ЦК України), а
відтак вправі вчиняти будь-які не
заборонені законом правочини. Тому
сама лише відсутність у статутних
документах чи в положеннях, якими
регулюється діяльність, зокрема,
суб'єктів господарювання, записів щодо
можливості здійснення ними певної
діяльності та, відповідно, вчинення тих
чи інших правочинів не тягне за собою
визнання таких правочинів за їх участю
недійсними.

Тому, відсутність в довідці статистики
записів щодо можливості здійснення ТОВ
"Європейські технології послуг" певних
видів діяльності, у тому числі за
договором № 28 від 27.08.2012 р., не тягне за
собою визнання недійсним вказаного
договору, укладеного за його участю.

Таким чином, позивачем не доведено, а
судом не встановлено обставин з якими
положення статей 203, 215 Цивільного
кодексу України пов'язують можливість
визнання договору недійсним, а, відтак,
у задоволенні позову ТОВ
"Промислово-технологічна компанія
"Укргазкомплект" необхідно відмовити.

Згідно зі статтею 49 ГПК України в разі
відмови у позові судові витрати
покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 32-35, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову
Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Промислово-технологічна компанія
"Укргазкомплект" до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Європейські технології послуг" про
визнання недійсним договору № 28 від
27.08.2012 р.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та
проголошено його вступну та
резолютивну частини в судовому
засіданні 17 листопада 2014 року.

Повний текст рішення підписаний 24
листопада 2014 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
через господарський суд міста Києва
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня підписання повного
тексту рішення.

Суддя
К.І. Головіна