ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" листопада 2014 р.Справа № 916/3858/14

Позивач: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1

Відповідач: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача:

ОСОБА_3

Про: стягнення 50000грн.

Суддя
Демешин О.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_4 - довіреність

від відповідача: ОСОБА_5 - довіреність

від третьої особи: ОСОБА_5 - довіреність

Суть спору: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про стягнення
50000грн. безпідставно утриманого авансу
за виконані роботи.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 04.11.2014р. до участі
у справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача, залучено
ОСОБА_3.

Позивач позов підтримує у повному
обсязі.

Відповідач з позовом не згоден, з
підстав, викладених у відзиві та в
доповненнях до відзиву.

У судовому засіданні
оголошувалась перерва до 04.11.2014р. о 14.30.

В С Т А Н О В И В :

14.05.2014р. між ФОП ОСОБА_1 та ФОП
ОСОБА_2 було укладено Договір № 2-14-14
(далі - Договір) на виконання
відповідачем в 4 етапи комплексу робіт
по розробці дизайн-проекту, виконанню
підрядних робіт, розробку,
виготовлення та монтаж меблів об'єкта
ресторану з гостьовою площею за
адресою: АДРЕСА_1

Відповідно Додатку № 1 від 14.05.2014р.
до вказаного договору ОСОБА_3 21.05.2014р.
одержала в якості авансу грошові кошти
в сумі 500000грн., не маючи на такі дії
належних повноважень. Між тим,
представником відповідача в судовому
засіданні 13.11.2014р. надано нотаріально
посвідчену копію заяви ОСОБА_2 від
12.11.2014р. про подальше погодження
отримання від ФОП ОСОБА_1 вказаної суми
в якості авансу за договором № 2-14-14 від
14.05.2014р.

Позивач, обґрунтовуючи свої
позовні вимоги про стягнення 50000грн.,
посилається на те, що 03.07.2014р. між
сторонами було укладено Угоду про
розірвання Договору № 2-14-14 від 14.05.2014р.
При цьому, відповідач повернув
одержану суму авансу в неповному
обсязі, а саме: 450000грн. замість 500000грн.
Як стверджує позивач, суму в розмірі
50000грн. відповідачем не була повернута
з посиланням на часткове виконання
договору саме на цю суму. Однак,
будь-якими Актами виконаних робіт ці
обставини не підтверджується.

Таким чином, позивач вважає, що
ФОП ОСОБА_2 були безпідставно утримані
вищевказані грошові кошти і просить їх
стягнути з відповідача.

Відповідач, заперечуючи проти
позову, посилається на те, що Договір №
2-14/14 від 14.05.2014р. до цього часу є чинним,
оскільки Угода від 03.07.2014р. ним не
підписувалась і повноважень на
розірвання Договору він нікому не
надавав.

Також, відповідачем заявлено
клопотання про проведення судової
експертизи підпису ОСОБА_2 на Угоді про
розірвання договору.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що у задоволенні позову слід
відмовити, виходячи з наступного:

Пунктом 10.5., укладеного між
сторонами договору, передбачено, що
він дії до повного виконання сторонами
договірних зобов`язань.

Як зазначалось вище, позовні
вимоги ґрунтуються на тому, що Договір
№ 2-14-/14 від 14.05.2014р. був розірваний
Угодою від 03.07.2014р., а відповідачем
після розірвання договору не було
повернуто суму авансу в розмірі 50000грн.

Відповідач стверджує, що
вищевказану Угоду він не підписував.
Такої ж позиції дотримується і третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору.

Позивач в судовому засіданні
13.11.2014р. підтвердив, що зазначену Угоду
про розірвання договору ОСОБА_2 не
підписував.

Відповідно до частини першої
статті 35 ГПК України - обставини, які
визнаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі,
можуть не доказуватися перед судом,
якщо в суду не виникає сумніву щодо
достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Тому, судом відхиляється
клопотання відповідача про
призначення судової експертизи
підпису ОСОБА_2 на Угоді про розірвання
Договору, оскільки факт, що ця Угода не
підписувалась відповідачем -
визнається всіма учасниками спору.

Як вбачається з доданої до
матеріалів справи копії Угоди від
03.07.2014р. про розірвання Договору №2-14/14
від 14 травня 2014р. - переговори про
розірвання цього Договору із
зазначенням вартості фактично
виконаних робіт на суму 50000грн. та
розміру повернення частини авансу в
сумі 450000грн. - проводились між ФОП
ОСОБА_1 та ОСОБА_3

При цьому, зазначені особи не дійшли до
згоди по сумі 50000грн.

Між тим, в нотаріально
посвідченій заяві від 12.11.2014р. ОСОБА_2
стверджує, що нікого на підписання
Угоди від 03.07.2014р. він не уповноважував,
дії особи, яка підписала цю угоду - в
подальшому не схвалював і переговорів
про розірвання Договору не проводив, а
ФОП ОСОБА_1 з питань щодо розірвання
Договору до нього особисто не
звертався.

Статтею 215 ЦК України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п`ятою та
шостою статті 203 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.203 ЦК України
встановлено, що особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Суд вважає, що Угоду від 03.07.2014р.
про розірвання Договору №2-14/14 від 14
травня 2014р. від імені Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, було
укладено за відсутності повноважень на
укладання такого правочину.

Пунктом 1 статті 83 ГПК України
встановлено, що господарський суд,
приймаючи рішення, має право визнати
недійсним повністю чи у певній частині
пов`язаний з предметом спору договір,
який суперечить законодавству.

Виходячи з вищевикладених
обставин, слід визнати недійсною Угоду
від 03.07.2014р. про розірвання Договору
№2-14/14 від 14 травня 2014р. між ФОП ОСОБА_2
та ФОП ОСОБА_1, укладену особою, яка не
мала на це належних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті
216 ЦК України - недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов`язані з його недійсністю.

Таким чином, укладений між
сторонами Договір №2-14/14 від 14 травня
2014р. на цей час є діючим і умовами цього
договору передбачено сплата
замовником (позивачем по справі)
виконавцю (відповідачу по справі)
авансового платежу, після одержання
якого відповідач повинен розпочати
виконувати роботи (п.6.1. Договору).

Питання належного виконання та у
встановлені строки цих робіт
відповідачем, рівно як і питання
розірвання договору за ініціативою
будь-якої із сторін - не є предметом
спору по цій справі.

Тобто, вирішуючи спір, суд
виходить з того, що, укладений між
сторонами Договір є чинним і отримання
відповідачем авансового платежу -
передбачено умовами цього договору.
Тому, суд не погоджується з твердженням
позивача про безпідставність
отримання Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 відповідачем 50000грн. та
необхідністю стягнення їх з
відповідача

Приймаючи до уваги
вищевикладене, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 44, 49, п.1 ст.83, ст..ст.82-85
ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Визнати недійсною, пов`язану з
предметом спору, Угоду від 03.07.2014р. про
розірвання Договору № 2-14/14 від 14.05.2014р.
між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

2. У задоволені позову відмовити
повністю.

Рішення суду набирає законної сили, в
порядку ст. 85 ГПК України..

Повне рішення складено 17.11.2014р.

Суддя
О.А. Демешин