ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р.
Справа № 922/1549/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя
Камишева Л.М. , суддя Черленяк М.І.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю прокурора - Здор Т.О.
(посвідчення № 026270 від 15 травня 2014
року),

представників:

2- го позивача - Косенка В.В. (директор),

1- го позивача - не з'явився,

1-ї третьої особи - не з'явився,

2-ї третьої особи - не з'явився,

1-го відповідача - не з'явився,

2-го відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу
заступника прокурора Харківської
області (вх. № 2534Х/1-6) на рішення
господарського суду Харківської
області від 07 серпня 2014 року у справі №
922/1549/13

за позовом Заступника прокурора
Харківської області м. Харків в
інтересах держави в особі:

1) Міністерства промислової політики
України, м. Київ;

2) Державного підприємства "Харківський
науково-дослідний інститут технології
машинобудування", м. Харків;

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивачів:

1) Регіональне відділення Фонду
державного майна України в Харківській
області, м. Харків;

2) Фізична особа-підприємець
Бальсявічюс Ольга Яківна, м. Харків;

до 1) Приватного акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" м. Київ;

2) Дочірнього підприємства
"Санаторій Ялинка" Закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця", с. Дачне,
Зміївський район, Харківська область

про усунення перешкод в користуванні
майном

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 19.06.2013 року
(суддя Шатерніков М.І.), залишеним без
змін постановою Харківського
апеляційного господарського суду від
11.09.2013 року позовні вимоги прокурора
задоволені повністю, зобов'язано ПАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" усунути перешкоди
в користуванні та розпорядженні майном
- спальний корпус літ. "А-5" на 200 місць
шляхом звільнення зайнятого
приміщення, загальною площею 3850,1 кв.м,
розташованого на території санаторію
"Ялинка" за адресою Харківська область,
Зміївський район, селище Дачне, вул.
Курортна та стягнуто з Приватного
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" на користь
Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном збитки (упущену
вигоду) у розмірі 763501,00грн. і 16 417,02грн.
судового збору.

Постановою Вищого господарського суду
України від 27.11.2013 року постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 11.09.2013 року у
справі №922/1549/13 та рішення
господарського суду Харківської
області від 19.06.2013 року по цій же справі
скасовано. Справу направлено на новий
розгляд до господарського суду
Харківської області.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 07 серпня 2014
року (головуючий суддя Аюпова Р.М.,
суддя Жельне С.Ч., суддя Жигалкін І.П.)
позовні вимоги задоволені частково.
Зобов'язано ДП "Санаторій Ялинка"
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" усунути перешкоди
в користуванні та розпорядженні майном
- спальний корпус (літ "А-5") на 200 місць
шляхом звільнення зайнятого
приміщення, загальною площею 3850,1 кв.м,
розташованого на території санаторію
"Ялинка" за адресою: Харківська область,
Зміївський район, селище Дачне, вул.
Курортна. Стягнуто з ДП "Санаторій
Ялинка" ЗАТ лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" на користь
державного бюджету України 1218,00 грн.
судового збору. В частині позовних
вимог щодо повернення нерухомого
майна, спрямованих до першого
відповідача - відмовлено. Позовні
вимоги щодо стягнення збитків у сумі
763501, 00 залишені без задоволення.

Заступник прокурора Харківської
області подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення господарського суду
Харківської області від 07.08.2014 року
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі, зобов'язавши ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок "Укрпрофоздоровниця", ДП
"Санаторій Ялинка" ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок "Укрпрофоздоровниця"
усунути перешкоди у користуванні та
розпорядженні майном шляхом
звільнення приміщення - спальний
корпус (літ "А-5") на 200 місць, загальною
площею 3850,1 кв.м, розташованого на
території санаторію "Ялинка" за
адресою: Харківська область,
Зміївський район, селище Дачне, вул.
Курортна та стягнувши збитки заподіяні
державі у розмірі 763501,00 грн.

Розгляд справи відкладався.

На виконання вимог ухвали Харківського
апеляційного господарського суду від
28.11. 2014 року прокурор надав додаткові
письмові пояснення (вх. 10459).

Прокурор зауважив, що спірне
приміщення використовується саме ПАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок "Укрпрофоздоровниця" через
розміщення там ДП "Санаторій Ялинка"
ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів
профспілок "Укрпрофоздоровниця", про що
в матеріалах справі є відповідні
докази, а тому позовні вимоги,
спрямовані до двух відповідачів
законні та обґрунтовані, а тому
підлягають задоволенню.

Крім того, наявні всі елементи складу
правопорушення з боку відповідачів, у
зв'язку з чим вимоги прокурора щодо
стягнення збитків, заподіяних державі,
у вигляді упущеної вигоди в сумі 763501,00
грн. також законні та такі, що
підлягають задоволенню.

У призначене судове засідання 18.11.2014
року представник першого позивача,
представники відповідачів та третіх
осіб не з'явились, про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, про що свідчать
зворотні повідомлення про вручення
поштових відправлень, які містяться в
матеріалах справи (т. 4 а.с. 130, 132, 133, 141,
142).

Другий відповідач, електронною поштою
надіслав суду заяву про відкладення
розгляду справи (вх. № вх.10608,10609 від
17.11.2014р.) з огляду на неможливість
забезпечення явки уповноваженого
представника, у зв'язку із його
відрядженням.

Колегія суддів відхиляє дану заяву
виходячи з того, що другий відповідач
не позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з частинами першою
- четвертою статті 28 Господарського
процесуального кодексу України, як з
числа своїх працівників, так і осіб, не
пов'язаних з ним трудовими відносинами.
Неможливість такої заміни
представника підлягає доведенню
учасником судового процесу на
загальних підставах (статті 32 - 34
Господарського процесуального кодексу
України).

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах
справи доказів для розгляду справи,
приписи статті 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікована Законом України від
17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на
розгляд його справи упродовж розумного
строку, колегія суддів не оцінює
вказану обставину як підставу для
відкладення розгляду справи.

До того ж розгляд справи вже
відкладався, згідно ухвали
Харківського апеляційного
господарського суду від 28.10. 2014 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про розгляд апеляційної
скарги за відсутності нез'явившихся
представників сторін, які були
належним чином повідомлені про час та
місце судового розгляду справи.

У судовому засіданні 18.11.2014 року
прокурор підтримав доводи, викладені у
апеляційній скарзі та просить її
задовольнити.

2-й позивач відзив на апеляційну скаргу
не надав, у судовому засіданні його
представник підтримав апеляційну
скаргу прокурора, просив її
задовольнити. На цій підставі просить
рішення господарського суду
Харківської області від 07.08.2014 року
скасувати в частині відмови в позові та
прийняти нове, яким задовольнити
позовні вимоги прокурора у повному
обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги розглянувши справу відповідно
до вимог статті 101 Господарського
процесуального кодексу України,
вислухавши пояснення прокурора,
представника другого позивача,
перевіривши повноту встановлення
місцевим господарським судом обставин,
що мають значення для справи та
правильність застосування норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Господарський суд першої інстанції,
задовольняючи частково позовні вимоги,
виходив з того, що наявними у справі
доказами підтверджено, що спірне майно
- спальний корпус (літ. "А-5") на 200 місць
загальною площею 3850,1 кв.м, розташований
на території санаторію "Ялинка" за
адресою: Харківська область,
Зміївський район, селище Дачне, вул.
Курортна належить на праві власності
державі в особі Міністерства
промислової політики України і дане
нерухоме майно використовується без
будь-яких правових підстав другим
відповідачем, що порушує права
власника зазначеного майна.

Відмовляючи в стягненні збитків,
місцевий господарський суд зазначив,
що прокурор та позивачі не довели, що
позивачам дійсно було завдано збитків
та саме розмірі, що заявляється, у чому
полягає протиправна поведенка та вина
відповідачів, а також не довели
причинний зв'язок між такою поведенкою
і збитками.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Як убачається із витягу про державну
реєстрацію прав, Комунальним
підприємством "Змїївське БТІ" 13.06.2012
року на виконання рішення
господарського суду Харківської
області від 19.03.2012 року по справі №
5023/9767/11, було зареєстровано право
власності на спальний корпус літ. "А-5"
на 200 місць загальною площею 3850,1 кв.м,
розташований на території санаторію
"Ялинка" за адресою Харківська область,
Зміївський район, селище Дачне, вул.
Курортна, за державою в особі
Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном (правонаступником
якого є - Міністерство промислової
політики України) (т.1 а.с. 53).

Спірне майно прийнято на баланс ДП
"Харківський науково-дослідний
інститут технології машинобудування",
де воно і обліковується на даний час.

Вирішуючи справу по суті, суд першої
інстанції підставно виходив із
приписів статті 316 Цивільного кодексу
України, згідно з якою правом власності
є право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу
України встановлено, що власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319
Цивільного кодексу України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно статті 391 Цивільного кодексу
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Чугуївською міжрайонною державною
фінансовою інспекцією, під час
проведення планової ревізії
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства "Харківській
науково-дослідний інститут технології
машинбудування" за період з 01.05.2010р. по
01.11.2013р., встановлено, що спальний
корпус літ. "А-5" на 200 місць, загальною
площею 3850,1 кв.м., розташований за
адресою: Харківська область,
Зміївський район, с. Дачне, вул.
Курортна, використовується ДП
"Санаторій "Ялинка" ЗАТ ЛОЗПУ
"Укрпрофоздоровниця", про що складено
акт №770-20/121 від 31.12.2013 р. (т. 4 а.с.27-30).

Даний факт також встановлений
прокуратурою Харківської області під
час проведення перевірки.

Договір оренди між ДП "Харківський
науково-дослідний інститут технології
машинобудування", м. Харків та ДП
"Санаторій Ялинка" ЗАТ ЛОЗПУ
"Укрпрофоздоровниця" не укладався.

Використання державного майна другим
відповідачем - ДП "Санаторій Ялинка" ЗАТ
ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця"
підтверджується поясненнями головного
лікаря Кривошликова Ф.І. в листі, який
направлений ДП "Санаторій Ялинка" ПАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" прокурору
Харківської області (т. 1 а.с.36)

ДП "Харківський науково-дослідний
інститут технології машинобудування"
зверталось до другого відповідача з
попередженням про звільнення
незаконно займаного приміщення, що
підтверджується листом від 31.10.2012 р.
вих. № 350, яке залишено без виконання (т.
1 а.с.100).

Таким чином, місцевий господарський
суд дійшов правомірного висновку про
те, що спальний корпус (літ. "А-5") на 200
місць загальною площею 3850,1 кв.м,
розташований на території санаторію
"Ялинка" за адресою: Харківська область,
Зміївський район, селище Дачне, вул.
Курортна належить на праві власності
державі в особі Міністерства
промислової політики України і дане
нерухоме майно використовуються без
будь-яких правових підстав другим
відповідачем, що порушує права
власника зазначеного майна.

З огляду на вищевикладене, вимоги
прокурора щодо щодо усунення перешкод
у здійсненні власником майна права
користування та розпорядження спірним
майном є обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Місцевим господарським судом
правомірно зазначено про відсутність
правових підстав для задоволення
позовної вимоги щодо повернення
спірного майна, спрямованої до першого
відповідача, оскільки як свідчать
матеріали справи, саме ДП "Санаторій
Ялинка" фактично використовує спірне
майно.

Предметом спору в апеляційній
інстанції є вимога прокурора про
стягнення збитків у вигляді упущеної
вигоди, що завдані внаслідок
використання державного майна без
правових підстав.

З позову та апеляційної скарги
вбачається, що прокурор обґрунтовує
вимоги про стягнення збитків тим, що
другий відповідач неправомірно
користується нерухомим майном, яке
належить на праві власності Державі в
особі Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном (правонаступником
якого є Міністерство промислової
політики України), чим створює
перешкоди у здійсненні ним права
користування та розпорядження
зазначеним майном, внаслідок чого
державі завдані збитки у вигляді
недоотриманого доходу за фактичне
користування приміщеннями у розмірі
763501,00 грн., які визначені Валківською
міжрайонною держфінінспекцією під час
проведення перевірки з питань
отримання коштів від експлуатації
спального корпусу літ. "А- 5" на 200 місць,
загальною площею 3850,1 кв.м.,
розташованого на території санаторію
"Ялинка" за період з 29.05.2012 р. по 10.09.2012 р.,
про що було складено довідку від 19.09.2012
року.

Розрахунок шкоди здійснено з
урахуванням Методики розрахунку і
порядку використання плати за оренду
державного майна, затвердженого
Постановою КМУ № 786 від 04.10.1995 р., а також
виходячи з вартості путівок на
лікування, які були реалізовані ДП
"Санаторій Ялинка" з 29.05.2012 р. по 10.09.2012 р.

Проте, як вбачається із листа Державної
фінансової інспекції в Харківській
області (вих. № 25-26/6534 від 18.06.2014 р.)
розмір збитків у вигляді неотриманих
орендних платежів зазначений
Чугуївською міжрайонною державною
фінансовою інспекцією складає 219 874,32
грн., а сума коштів за відпочинок при
проживанні 163 осіб у спальному корпусі
літ. «А-5» на 200 місць за даними
Валківської міжрайонної державної
фінансової інспекції - 763 501,00 грн. (т. 4
а.с.27-30).

Суд першої інстанції відмовив у
стягненні упущеної вигоди, посилаючись
на недоведеність цих вимог.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком місцевого господарського
суду та зазначає наступне.

Частинами 1-3 статті 22 Цивільного
кодексу України передбачено, що особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є,
зокрема, доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі. Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право.

У відповідності до положень частини 2
статті 224 Господарського кодексу
України під збитками розуміються
витрати, зроблені управненою стороною,
втрата або пошкодження її майна, а
також не одержані нею доходи, які
управнена сторона одержала б у разі
належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення
господарської діяльності другою
стороною.

Колегія суддів звертає увагу, що
підставою для відшкодування збитків є
наявність усіх елементів складу
цивільно-правового правопорушення, а
саме: протиправної поведінки особи,
збитків, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою боржника та
збитками, вини особи, яка заподіяла
збитки.

Такий елемент, як наявність збитків,
полягає у будь-якому знеціненні блага,
що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача
збитків полягає у порушенні правової
норми, що виявляється у здійсненні
заборонених правовою нормою дій або в
утриманні в здійсненні наказів
правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови
цивільно-правової відповідальності, як
причинний зв"язок між протиправною
поведінкою і шкодою (збитками),
зумовлена необхідністю встановлення
факту, що саме протиправна поведінка
конкретної особи, на яку покладається
така відповідальність, є тією
безпосередньою причиною, що з
необхідністю та невідворотністю
спричинила збитки.

Вина є суб'єктивним елементом
відповідальності і полягає у
психічному ставленні особи до вчинення
нею протиправного діяння і
проявляється у вигляді умислу або
необережності.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів, виключає склад
правопорушення взагалі, а тому
цивільна відповідальність не настає
(така правова позиція також викладена в
Постанові Верховного Суду України від
22.01.2013 року у справі № 5011-71/2684-2012.

На підставі аналізу наявних матеріалів
справи у сукупності з вимогами чинного
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що ані прокурор, ані позивачі
не надали суду належних та допустимих
доказів на підтвердження цього факту.

Підприємство самостійно планує свою
діяльність і основним узагальнюючим
показником фінансових результатів
господарської діяльності на всіх
підприємствах незалежно від форм
власності є прибуток (доход). Прибуток
визначається як скоригований валовий
доход відповідного звітного періоду,
зменшений на суму валових витрат
виробництва та обігу і суму
амортизаційних відрахувань, і включає
зокрема загальні доходи від реалізації
товарів (робіт, послуг).

Упущена вигода (неодержаний прибуток)
це розрахункова величина втрати
очікуваного приросту в майні, що
базується на даних бухгалтерського та
податкового обліку, які беззастережно
підтверджують реальну можливість
отримання потерпілим суб'єктом
господарювання певних грошових сум чи
інших цінностей, якщо інший учасник
відносин в сфері господарювання не
допустив би правопорушення.

Пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає на кредитора обов'язок
довести, що ці доходи (вигода) не є
абстрактними, а дійсно були б ним
отримані в разі використання
зазначених приміщень.

Прокурор та позивачі повинні були
довести отримання визначених доходів,
і тільки неправомірні дії другого
відповідача стали єдиною і достатньою
причиною, яка позбавила його
можливості отримати прибуток.

Колегією суддів встановлено, що вимоги
прокурора та позивачів про стягнення
упущеної вигоди базуються на
розрахунку можливого прибутку. Такий
розрахунок є теоретичним, побудованим
на можливих очікуваннях отримання
певного доходу та не підтверджений
відповідними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
що свідчили б про конкретний розмір
прибутку, який міг би і повинен був
отримати Міністерство промислової
політики України, якщо б другий
відповідач не здійснював протиправні
дії.

До того ж, як вірно встановив суд першої
інстанції, матеріали справи не містять
доказів здійснення прокурором та
позивачами заходів, спрямованих на
уникнення збитків. Такими заходами,
наприклад, могли б бути листи,
адресовані ДП "Санаторій Ялинка" з
пропозицією укласти договір оренди
державного майна, або відповідні
позови до господарського суду.

В матеріалах справи міститься лист
директора ДП "Харківський
науково-дослідний інститут технології
машинобудування" Косенка В.В. (вих.№302
від 01.10.2012 р.), адресований головному
лікарю ДП «Санаторій «Ялинка» з
пропозицією розглянути питання про
укладення договору оренди спірного
корпусу з ДП «Санаторій «Ялинка» або
ЗАТ ЛОЗПУ "Укрпрофоздоровниця"(т.2 а.с.
14).

Разом з цим, такий лист було складено та
направлено другим позивачем поза
межами періоду, за який прокурор
просить стягнути збитки.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції, які
були зроблені у відповідності до
частини першої статті 111-12
Господарського процесуального кодексу
України про те, що прокурором та
позивачами не надано належних та
допустимих доказів, що позивачі мають
відповідні ліцензії на здійснення
діяльності в санаторно-курортній сфері
та реально могли отримувати від такої
діяльності дохід.

А тому, безпідставні вимоги прокурора
щодо стягнення на користь позивачів
упущеної вигоди у вигляді вартості
путівок на лікування, які були
реалізовані ДП "Санаторій Ялинка" з
29.05.2012 р. по 10.09.2012 р.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Таким чином, переглядаючи оскаржуване
рішення суду першої інстанції та
оцінивши надані сторонами до справи
матеріали, колегія суддів дійшла
висновку, що всупереч статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, в силу вимог якої обов'язок
доказування законодавчо покладений на
сторони, прокурором не було надано суду
жодних доказів на підтвердження його
позовних вимог щодо стягнення збитків,
у зв'язку з чим фактично не доведено їх
підставність.

Доводи апеляційної скарги заступника
прокурора Харківської області не
спростовують висновків Господарського
суду Харківської області, викладених у
рішенні від 07.08.2014 року у справі №
922/1549/13.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що місцевий господарський суд,
приймаючи оскаржуване рішення,
повністю дослідив обставини, які мають
значення для справи, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для скасування або зміни вказаного
рішення відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1
статті 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України, судова
колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Харківської області
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 07 серпня 2014
року у справі № 922/1549/13 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 24.11.2014 р.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Камишева Л.М.

Суддя
Черленяк М.І.