м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "С-Проект"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СТУДЕНТСЬКІ МЕРЕЖІ"
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Приватне акціонерне
товариство "5-й Київський авторемонтний
про визнання недійсним договору
Суддя Яковенко А.В.
Представники сторін:
від позивача не з'явилися;
від відповідача не з'явилися;
від третьої особи Руснак І.В., Буднік
О.П. - дов. №б/н від 23.09.2014р.
Обставини справи:
Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "С-Проект" звернулося
до Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"СТУДЕНТСЬКІ МЕРЕЖІ" про визнання
недійсним Договору №1-11/13-фд від 24.03.2014
про поворотну фінансову допомогу, крім
того просив судові витрати у розмірі 1
218,00 грн. також покласти на відповідача.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
оспорюваний Договір підписано Головою
правління АТ « 5-Й КАРЗ» без погодження
з розпорядником майна АТ « 5-Й КАРЗ»
арбітражним керуючим п. Реверуком П.К.,
який діяв на підставі ухвали
Господарського суду міста Києва від
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.06.2014 порушено провадження у
справи на 16.07.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.07.2014 відкладено розгляд
справи на 28.07.2014.
В судовому засіданні 28.07.2014 оголошено
перерву до 11.08.2014.
У зв'язку з перебуванням судді
Митрохіної А.В. у відпустці,
розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
11.08.2014 справу було передано в
провадження судді Якименку М.М.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.08.2014 суддя Якименко М.М.
провадження та призначив судове
засідання на 10.09.2014.
01.09.2014 на адресу Господарського суду
міста Києва від розпорядника майна
Приватного акціонерного товариства "5-й
Київський авторемонтний завод"
надійшло клопотання без номеру від
01.09.2014 про припинення провадження у
У зв'язку з поверненням судді
Митрохіної А.В. з відпустки,
розпорядженням заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
розгляду судді Митрохіній А.В.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.09.2014 суддя Митрохіна А.В.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.09.2014 залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - Приватне
акціонерне товариство "5-й Київський
авторемонтний завод" в особі
розпорядника майна Реверука Петра
Костянтиновича та відкладено розгляд
справи на 24.09.2014.
24.09.2014 на адресу Господарського суду
міста Києва від розпорядника майна
Приватного акціонерного товариства "5-й
Київський авторемонтний завод"
надійшло клопотання без номеру від
23.09.2014 про припинення провадження у
представника Приватного акціонерного
товариства "5-й Київський авторемонтний
завод" надійшло клопотання без номеру
від 24.09.2014, відповідно до якого просив
суд залучити до участі у справі
правонаступника Товариства з
обмеженою відповідальністю
"СТУДЕНТСЬКІ МЕРЕЖІ" - ОСОБА_5.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.09.2014 відкладено розгляд
справи на 13.10.2014, відповідно до вимог ст
77 Господарського процесуального
Ухвалою Господарського суду міста
відкладено на 22.10.2014 відповідно до
вимог ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.
Відповідно до Наказу Голови
Господарського суду міста Києва №415-К
від 16.10.2014 судді Митрохіній А.В. змінено
прізвище на Яковенко.
Представники позивача в судове
засідання 22.10.2014 не з'явилися, про
поважні причини неявки суд не
повідомили, станом на дату розгляду
справи в суді заяв та клопотань не
Представники відповідача в судове
засідання 22.10.2014 з'явилися, про поважні
причини неявки суд не повідомили,
станом на дату розгляду справи в суді
заяв та клопотань не подавали.
Представники третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на стороні
позивача, в судове засідання 22.10.2014
з'явилися, надали пояснення по суті
спору, додаткові документи на
виконання вимог ухвали Господарського
суду міста Києва від 13.10.2014 та просили у
задоволенні позову відмовити в повному
Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач та відповідач повідомлені
про час та місце судового розгляду
Оскільки про час та місце судового
засідання позивач та відповідач були
належним чином повідомлені, на
підставі статті 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
може бути розглянута за наявними в ній
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 22.10.2014 судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представників
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
24.03.2014 між Приватним акціонерним
товариством « 5-Й КИЇВСЬКИЙ
АВТОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД» (далі - Отримувач)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «СТУДЕНТСЬКІ МЕРЕЖІ»
(далі - Надавач) було укладено Договір
про поворотну фінансову допомогу №
1-11/13-фд (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору Надавач
передав у власність Отримувачу кошти у
розмірі, 1 600 000,00 грн. (далі - поворотна
фінансова допомога), а Отримувач
зобов'язується повернути поворотну
фінансову допомогу у визначений цим
Строк цього Договору починає свій
перебіг у момент, визначений у п. 8.1
цього Договору, та закінчується через 3
(три) місяці після отримання коштів
згідно пункту 2.1. цього Договору в
повній сумі, якщо інше не передбачено
цим Договором (п. 8.2 Договору).
Як стверджує Позивач, в обґрунтування
своїх позовних вимог, 07.11.2013 судом було
про банкрутство Приватного
акціонерного товариства « 5-й Київський
авторемонтний завод».
Окрім того, на момент підписання
спірного Договору (24.03.2014р.) Договір
підписано без погодження з
розпорядником майна Позивача -
арбітражним керуючим Реверуком П.К.,
який діяв на підставі ухвали
Господарського суду м. Києва від 07.11.2013
про порушення провадження у справі
Тоді як ч. 8, 9 ст. 22 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
передбачено, що керівник або орган
управління боржника виключно за
погодженням з розпорядником майна
вчиняють правочини (укладають
договори) щодо одержання позик.
Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України), підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
Відповідно до ст. 92 ЦК України, юридична
особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону. Орган
або особа, яка відповідно до установчих
документів юридичної особи чи закону
виступає від її імені, зобов'язана
діяти в інтересах юридичної особи,
добросовісно і розумно та не
перевищувати своїх повноважень.
Відповідач проти позову повністю
заперечував посилаючись на наступне.
Позов подано особою, яка не може бути
позивачем у даній категорії справ.
Згідно частини 9 статті 22 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14.05.1992.
Як вбачається зі спірного Договору
останній укладений між ПрАТ « 5-й
Київський авторемонтний завод» та ТОВ
«Студентські мережі», а відтак, ТОВ
«С-ПРОЕКТ» не є стороною у даному
Договорі та, відповідно, його права та
законні інтереси не порушуються, а тому
і відсутній предмет спору між ТОВ
«С-ПРОЕКТ» та ТОВ «Студентські мережі».
Як звертав увагу суду Відповідач у
своєму відзиві, ТОВ «С- ПРОЕКТ» не може
бути позивачем по справі про порушення
процедури укладання угоди юридичною
особою, яка знаходиться в стані
розпорядження майном, у зв'язку з тим,
що такий позов може подати виключно
розпорядник майна, а також тому, що між
ТОВ «С-ПРОЕКТ» та ТОВ «Студентські
мережі» відсутній предмет спору.
Крім того, частина 8 статті 22 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» чітко
передбачає виключний перелік
правочинів, які вчиняються за
погодженням з розпорядником майна,
проте спірний Договір до зазначеного
переліку не входить.
Зазначена стаття передбачає
погодження з розпорядником майна
укладання угод зокрема, з одержання та
видачі позик (кредитів), однак,
відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти». В той час
як спірний Договір не є кредитним
договором, оскільки укладений не з
банком або фінансовою установою. А
тому, зі слів Відповідача, укладення
такого Договору можливе без погодження
з розпорядником майна.
Крім того, враховуючи ст. 20 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», правочини
(договори) або майнові дії боржника, які
були вчинені боржником після порушення
справи про банкрутство або протягом
одного року, що передував порушенню
справи про банкрутство, можуть бути
відповідно визнані недійсними або
спростовані господарським судом у
межах провадження у справі про
банкрутство за заявою арбітражного
керуючого або конкурсного кредитора з
боржник безоплатно здійснив
відчуження майна, прийняв на себе
зобов'язання без відповідних майнових
дій іншої сторони, відмовився від
власних майнових вимог;
боржник виконав майнові зобов'язання
раніше встановленого строку;
боржник до порушення справи про
банкрутство взяв на себе зобов'язання,
в результаті чого він став
неплатоспроможним або виконання його
грошових зобов'язань перед іншими
кредиторами повністю або частково
боржник здійснив відчуження або
придбав майно за цінами відповідно
нижчими або вищими від ринкових, за
умови, що в момент прийняття
зобов'язання або внаслідок його
виконання майна боржника було (стало)
недостатньо для задоволення вимог
боржник оплатив кредитору або прийняв
майно в рахунок виконання грошових
вимог у день, коли сума вимог
кредиторів боржнику перевищувала
боржник прийняв на себе заставні
зобов'язання для забезпечення
виконання грошових вимог.
Реверук Петро Костянтинович (третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача -
Приватне акціонерне товариство " 5-й
Київський авторемонтний завод" в особі
розпорядника майна) подав клопотання
про припинення провадження у справі
посилаючись на те, що відповідно до ч. 4
ст. 10 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» суд, у
провадженні якого перебуває справа про
банкрутство, вирішує усі майнові спори
з вимогами до боржника, у тому числі
спори про визнання недійсними
будь-яких правочинів (договорів),
укладених боржником; стягнення
заробітної плати; поновлення на роботі
посадових та службових осіб боржника,
за винятком спорів, пов'язаних із
визначенням та сплатою (стягненням)
грошових зобов'язань (податкового
боргу), визначених відповідно до
Податкового кодексу України, а також
справ у спорах про визнання недійсними
правочинів (договорів), якщо з
відповідним позовом звертається на
виконання своїх повноважень
контролюючий орган, визначений
Податковим кодексом України.
Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, третьої особи на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, дослідивши та
оцінивши всі подані у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд встановив
Предметом спору у даній справі є вимога
про визнання недійсним Договору
№1-11/13-фд про надання поворотної
фінансової допомоги від 24.03.2014,
укладеного між ПрАТ « 5-Й КИЇВСЬКИЙ
АВТОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД» та ТОВ
«СТУДЕНТСЬКІ МЕРЕЖІ».
Відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Вчинений правочин є дійсним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (ст. 204 ЦК України).
Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.
Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
визначені ст. 203 ЦК України, відповідно
до якої: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Приписами пункту 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від
06.11.2009 № 9 передбачено, що правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.
Отже, вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин
(абз. 4 п.2.1. Постанови Пленуму ВГСУ "Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними
від 29.05.2013 №11).
Судом встановлено наступне.
Як вбачається з тексту самого Договору
від імені ПрАТ « 5-Й КИЇВСЬКИЙ
АВТОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД» підписано
Головою правління АТ « 5-Й КАРЗ».
При цьому, судом враховано наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
Наступне схвалення правочину особою,
яку представляють, створює, змінює і
припиняє цивільні права та обов'язки з
моменту вчинення цього правочину (ч. 2
ст. 241 ЦК України).
Відповідно до висновку Верховного Суду
України, викладеному у Постанові від
10.04.2012 у справі №2/261, настання наслідків
укладання угоди особою, не
уповноваженою на це, або з перевищенням
повноважень закон ставить у залежність
від того, чи було схвалено у подальшому
угоду особою, від імені якої її
Наступне схвалення юридичною особою
угоди, укладеної від її імені
представником, який не мав належних
повноважень, робить її дійсною з
моменту укладення. Доказами такого
схвалення можуть бути відповідне
письмове звернення до другої сторони
угоди чи до її представника (лист,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення дій, які свідчать про
схвалення угоди (прийняття її
виконання, здійснення платежу другій
стороні і т. ін.). У такому випадку
вимога про визнання угоди недійсною з
мотивів відсутності належних
повноважень представника на укладення
угоди задоволенню не підлягає.
Крім того, судом приймаються до уваги
положення п. 3.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
відповідно до якого наступне схвалення
юридичною особою правочину, вчиненого
від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
Також судом при вирішенні спору
приймаються до уваги положення ст.ст.
215, 216 ЦК України відповідно до яких
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності може бути заявлена як
однією із сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненим правочином.
Аналогічні правові позиції містяться в
п. 2.10. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними
від 29.05.2013 №11 та в п. 5 Постанови Пленуму
ВСУ "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 06.11.2009 №9.
Згідно з п. 3.6. Рішення Конституційного
Суду України від 01.12.2014 у справі №1-10/2004
(справа про "охоронювалий законом
інтерес") поняття "охоронюваний законом
інтерес", означає правовий феномен,
який: а) виходить за межі змісту
суб'єктивного права; б) є самостійним
об'єктом судового захисту та інших
засобів правової охорони; в) має на меті
задоволення усвідомлених
індивідуальних і колективних потреб; г)
не може суперечити Конституції
(254к/96-ВР) і законам України, суспільним
інтересам, загальновизнаним принципам
права; д) означає прагнення (не юридичну
можливість) до користування у межах
правового регулювання конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом; є) розглядається як простий
легітимний дозвіл, тобто такий, що не
заборонений законом. Охоронюваний
законом інтерес регулює ту сферу
відносин, заглиблення в яку для
суб'єктивного права законодавець
вважає неможливим або недоцільним.
Тобто одним з конститутивних елементів
"охоронюваного законом інтересу"
однієї особи є те, що він не може
порушувати законні права та інтереси
інших осіб, спрямований виключно на
задоволення незаборонених
законодавством потреб шляхом
корисування наданими правами.
Таким чином, особа, яка не є стороною
оспорюваного Договору, може звернутися
до суду за захистом свого порушеного,
невизнаного, оспорюваного права та/або
інтересу за умови належного
обгрунтування з посиланням на належні
докази порушення своїх прав (законних
інтересів) у результаті вчинення
У матеріалах справи наявна копія
платіжного доручення №156 від 24.03.2014 про
перерахування ПрАТ « 5-й КАРЗ» на
користь ТОВ «С-Проект» суми у розмірі 1
328 770,49 грн. у якості погашення боргу за
Договором №10/08 та суд. витрат у розмірі
17 047,32 грн. згідно ухвали Господського
суду м. Києва від 24.01.2014 по справі
№910/1921/13.
Указане свідчить про відсутність
підстав для наявності
матеріально-правової вимоги стосовно
відновлення порушеного права та (або)
законного інтересу Позивача стосовно
права на звернення до суду.
Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Згідно частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
Позивачем не були надані суду належні
та допустимі докази на підтвердження
викладеного в позові.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України,
при відмові у позові стягнення
судового збору покладається на
позивача.

За таких обставин, на підставі
викладеного, керуючись ст. 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд м. Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

3. Дата складення повного рішення
10.11.2014

Суддя
А.В.Яковенко