КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р. Справа№ 910/12964/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно
з протоколом судового засідання від
19.11.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
заступника прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері на
рішення господарського суду міста
Києва від 30.07.2014 (повне рішення складено
та підписано 31.07.2014)

у справі № 910/12964/14 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом заступника прокурора
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
в інтересах держави, уповноваженим
органом управління якої є Міністерство
оборони України в особі Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-дослідна
установа «Квант М»

про стягнення 320 214,95 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 30.07.2014 у справі №910/12964/14
відмовлено в позові заступника
прокурора Центрального регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави, уповноваженим органом
управління якої є Міністерство оборони
України в особі Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-дослідна
установа «Квант М» про стягнення 320 214,95
грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
заступник прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
30.07.2014 у справі №910/12964/14 скасувати та
прийняти нове рішення суду, яким позов
задовольнити. В своїх доводах прокурор
посилався на те, що при прийнятті
рішення судом першої інстанції мало
місце невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Ухвалою від 21.08.2014 апеляційним
господарським судом у складі колегії
суддів: головуючий суддя Майданевич
А.Г., судді - Федорчук Р.В., Лобань О.І.,
прийнято до провадження вказану вище
апеляційну скаргу та призначено
розгляд справи №910/12964/14 у судовому
засіданні за участю повноважних
представників сторін.

Відповідно до розпорядження секретаря
судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
01.10.2014 у зв'язку з перебуванням судді
Лобаня О.І. у відпустці, змінено склад
судової колегії на: головуючий суддя
Майданевич А.Г., судді - Гаврилюк О.М.,
Федорчук Р.В.

Прокурор та представники Міністерства
оборони України та Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України брали
участь в судовому засіданні та надали
свої пояснення й підтримали доводи, які
викладені в апеляційній скарзі і
просили апеляційну скаргу
задовольнити, а рішення господарського
суду міста Києва від 30.07.2014 скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Представник відповідача був присутнім
в судових засіданнях та надав свої
пояснення й заперечив проти доводів,
які викладені прокурором в апеляційній
скарзі та просив апеляційну скаргу
заступника прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 25.03.2010 між Київським
квартирно-експлуатаційним управлінням
Міністерства оборони України
(орендодавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю «Квант М»
(орендар) було укладено договір оренди
№2/ККЕУ (далі - договір).

За умовами п. 1.1 договору орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове
платне користування нерухоме
військове майно - нежитлове приміщення
загальною площею 1274,00 кв.м., розташоване
за адресою: м. Київ, вул. Медова, 5,
військове містечко №268, інв. № 7.

Згідно з п. 1.3, 1.4 договору майно
передається орендареві для
використання під склад, стан майна на
момент укладення договору
визначається в акті
приймання-передавання за узгодженим
висновком орендодавця та орендаря.

Спір виник в зв'язку з тим, що
прокуратурою встановлено порушення
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором в частині
сплати наданих у період з 01.12.2011 по
31.05.2012 послуг оренди, оскільки орендна
плата за вказаний період позивачем не
нараховувалась, що призвело до
безоплатного користування державним
нерухомим майном та недоотримання
доходів спеціального фонду на загальну
суму 320 214,95 грн.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевий господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги заступника
прокурора Центрального регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави, уповноваженим органом
управління якої є Міністерство оборони
України в особі Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-дослідна
установа «Квант М» про стягнення 320 214,95
грн. є необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позовних вимог, з
огляду на наступне.

Згідно з статтею 11 ЦК України підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також, дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. На перше
місце серед підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків
законодавець ставить договори, як
складний юридичний факт побудований на
основі волевиявлення сторін.

Згідно з п. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено,
що договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частиною 7 статті 179 ГК України
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Статтею 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу
України наймодавець зобов'язаний
передати наймачеві майно у
користування негайно або у строк
встановлений договором найму.

Згідно з п. 2.1 договору орендар вступає
у строкове платне користування майном
у термін, вказаний у договорі, але не
раніше дати підписання сторонами цього
договору (у разі оренди нерухомого
майна на строк 3 роки і більше - не
раніше дати державної реєстрації
договору) та акта приймання-передачі
майна.

Відповідно до п. 7.1 договору
орендодавець зобов'язаний передати
орендарю в оренду майно згідно з цим
договором за актом приймання-передачі
майна, який підписується одночасно з
цим договором.

За актом приймання-передачі від 25.03.2010
орендодавець передав, а орендар
прийняв у користування нежитлові
приміщення за адресою: м. Київ, вул.
Медова, 5, військове містечко №268, інв.
№7, площею 1274,0 кв.м. В акті
приймання-передавання зазначено, що
майно потребує поточного ремонту.

У відповідності до ст. 10 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» термін, на який укладається
договір оренди є істотною умовою
договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного
кодексу України договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

Пунктом 10.1 договору встановлено, що
договір укладено строком до 3-х років,
що діє з 25.03.2010 по 24.03.2013.

Згідно з п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Відповідно до п. 3.1 договору орендна
плата за майно складає без ПДВ 31 300,00
грн. за базовий місяць жовтень 2009 року.

Орендна плата за перший місяць оренди
визначається шляхом коригування
базової орендної плати на індекси
інфляції за період з базового до
першого місяця оренди (п. 3.3 договору).

За умовами п. 3.2 договору нарахування
ПДВ на суму орендної плати
здійснюється у порядку, визначеному
законодавством.

Відповідно до п. 5 ст. 762 Цивільного
кодексу України плата за користування
майном вноситься щомісячно, якщо інше
не встановлено договором.

Частина перша статті 19 ЗУ «Про оренду
державного та комунального майна»
встановлює для орендаря обов'язок за
користування об'єктом оренди вносити
орендну плату незалежно від наслідків
господарської діяльності.

18.01.2010 комісією у складі представників
орендодавця було проведено обстеження
стану переданого в оренду приміщення,
про що складено відповідний акт, та
встановлено, що приміщення перебувають
в задовільному стані і потребують
ремонту, дах знаходиться в
незадовільному стані.

Відповідач звернувся до Головного КЕУ
з листом №113 від 10.09.2010, в якому
зазначив, що орендоване нерухоме майно
перебуває в аварійному стані та
потребує реконструкції і капітального
ремонту, у зв'язку з чим відповідач
протягом 5-ти місяців не може його
використовувати та несе збитки, у
зв'язку з чим просив надати дозвіл на
проведення ремонтних робіт.

25.10.2010 Головне КЕУ направило позивачу
та відповідачу лист №303/1/6/1140, в якому
зазначалось, що Головне КЕУ не
заперечує проти проведення
відповідачем ремонтних робіт на
об'єкті оренди.

Листом №303/1/6/102 від 31.01.2012 Головне
квартирно-експлуатаційне управління
Збройних Сил України надало дозвіл
позивачу на не нарахування орендної
плати на час проведення ремонтних
робіт орендованого нерухомого
військового майна, але не більше ніж 6
місяців. Крім того, в листі зазначено,
що контроль та відповідальність за
конкретні терміни припинення
нарахування орендної плати та терміни
відновлення нарахування орендної
плати покладається на позивача як
орендодавця зазначеного майна.

У листі від 02.02.2012 №303/25-368 позивачем -
Київським квартирно-експлуатаційним
управлінням Міністерства оборони
України зазначено, що відповідно до
актів обстеження від 30.12.2011, а також
листа начальника Головного КЕУ №303/1/6/102
від 31.01.2012 з метою приведення
нерухомого військового майна в
належний стан, враховуючи, що
відповідач як орендар згідно чинного
законодавства України здійснює
ремонтні роботи орендованих приміщень,
технічний стан яких в певній мірі
впливає на безпечну експлуатацію
згаданих будівель, відповідно до п.п. 3.5,
10.12 договору оренди, ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про
оренду державного та комунального
майна», п. 2 ст. 632 та п.п. 4, 6 ст. 762 ЦК
України, вважає за можливе не
нараховувати оренду плату за
використання нежитлових приміщень
площею 1 008,00 кв.м. будівлі №4 та площею 1
274,00 кв.м. будівлі №7 військового
містечка №268 по вул. Медова, 5 у м. Києві
на період проведення ремонтних робіт,
але не більше ніж 6 місяців, оскільки
вказаний період є розумно прийнятним
для проведення згаданих ремонтних
робіт.

Відповідно до п. 6 ст. 762 Цивільного
кодексу України наймач звільняється
від плати за весь час, протягом якого
майно не могло бути використане ним
через обставини, за які він не
відповідає.

Даною нормою передбачено, що якщо
наймач тимчасово позбавляється
можливості користуватися найнятим
майном через обставини, за які він не
відповідає, він звільняється від плати
за весь час неможливості такого
користування.

Обставини, що є причиною неможливості
використовувати найняте майно
наймачем, можуть бути пов'язані як з
діяльністю наймодавця (якщо, наприклад,
майно терміново знадобилося самому
наймодавцеві), так і з певними
об'єктивними обставинами (проведення
ремонту майна, тощо).

Як встановлено судом відповідачу в
орендне користування були передані
приміщення, які не можливо
використовувати за цільовим
призначенням, обумовленим в договорі
оренди, оскільки приміщення потребують
ремонту.

Під час розгляду справи встановлено, що
відповідачу в орендне користування
були передані приміщення, які
неможливо використовувати за цільовим
призначенням, обумовленим в договорі
оренди, оскільки приміщення потребують
ремонту. Матеріали справи свідчать, що
у період з 01.12.2011 по 31.05.2012 об'єкт оренди
був непридатний для користування
орендарем. Доказів протилежного
прокуратурою та позивачем не надано.

Матеріалами справи підтверджується та
позивачем не заперечується, що
орендодавець погодився не
нараховувати відповідачу орендну
плату на період проведення ремонтних
робіт, у зв'язку з неможливістю
використання приміщень.

Отже, шляхом листування сторонами
договору оренди досягнуто згоди щодо
не нарахування орендодавцем та
відповідно відсутність обов'язку
сплачувати орендну плату орендарем на
період проведення ремонтних робіт. З
огляду на викладене та враховуючи п. 6
ст. 762 Цивільного кодексу України
відповідач звільнений від сплати
орендної плати у спірний період.

З огляду на те, що норма ч. 6 ст. 762
Цивільного кодексу України не містить
договірних застережень, то її
застосування в орендних
правовідносинах не залежить від таких
обставин, як невизначеність в договорі
умов щодо звільнення орендаря від
внесення орендної плати через
неможливість користування орендованим
майном, за яку орендар не відповідає;
обізнаність чи необізнаність орендаря
з незадовільним технічним станом
орендованого нерухомого майна тощо.
Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 12.06.2014 у справі №910/20937/13.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Прокурором і позивачем не надано
доказів, а матеріалами справи не
підтверджено порушення відповідачем
зобов'язання щодо внесення орендної
плати у спірний період.

Таким чином, Київський апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги заступника прокурора
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
в інтересах держави, уповноваженим
органом управління якої є Міністерство
оборони України в особі Київського
квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України є
безпідставними та необґрунтованими,
тому в задоволенні позову слід
відмовити.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Нормами статті 43 ГПК України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Заступником прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері не
надано докази та належним чином не
доведено правомірність вимог
апеляційної скарги про скасування
рішення місцевого господарського суду
від 30.07.2014 про відмову в позові.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не бере їх до уваги,
оскільки прийшла висновку про їх
необґрунтованість. Інших належних
доказів на підтвердження своїх доводів
та заперечень викладених в поданій
апеляційній скарзі, скаржником не було
надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
30.07.2014 прийнято після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, та
відповідністю висновків, викладених в
рішенні суду обставинам справи, а також
у зв'язку із правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, і є таким що відповідає нормам
закону.

Зважаючи на те, що доводи позивача
законних та обґрунтованих висновків
суду першої інстанції не спростовують,
рішення господарського суду міста
Києва від 30.07.2014 слід залишити без змін,
а апеляційну скаргу заступника
прокурора Центрального регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері - без
задоволення.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника
прокурора Центрального регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері на рішення
господарського суду міста Києва від
30.07.2014 у справі №910/12964/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 30.07.2014 у справі №910/12964/14
залишити без змін.

3. Справу №910/12964/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
А.Г. Майданевич

Судді
О.М. Гаврилюк

Р.В. Федорчук