ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.Справа № 922/4822/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання
Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом Публічне АТ "НАК "Нафтогаз
України" м. Київ до Харківське
обласне КП "Дирекція розвитку
інфраструктури території", м. Харків
про стягнення коштів за участю сторін:

позивача - Данилевський О.М.

відповідача - Радигін Є.С.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(надалі - позивач, ПАТ "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось
до господарського суду Харківської
області з позовом до Харківського
обласного комунального підприємства
"Дирекція розвитку інфраструктури
території" (надалі - відповідач, ХОКП
"ДРІТ"), в якому просив суд стягнути з
відповідача основного боргу в розмірі
18521698,39 грн., три відсотки річних у
розмірі 401694,43 грн., пеню у розмірі 1370932,08
грн. та 7 % штрафу у розмірі 1296518,89 грн., а
також витрат зі сплати судового збору.

Позов обґрунтовано неналежним
виконанням відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором про закупівлю
природного газу № 010712-БО-32 від 2.07.2012
року.

Відповідач проти позову
заперечує в частині стягнення пені та
штрафу та просить суд у цій частині
позову позивачеві частково відмовити,
а саме з урахуванням викладеного у
відзиві та за результатом проведеної
судової експертизи просив суд зменшити
пеню та штраф на 90%. Також просить суд
надати відстрочку виконання рішення
суду на один рік з дати винесення
рішення по справі. В обґрунтування
своєї правової позиції по справі надав
суду відзив на позовну заяву та
уточнення до відзиву.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав свої позовні
вимоги. Правова позиція позивача по
справі полягає у наступному. Так він
вважає, що відповідач не виконав узяті
на себе зобов'язання по погашенню
заборгованості з основного боргу та
інших нарахувань на суму боргу (3 %
річних, пеня, штраф), які виникли з
укладеного між сторонами договору №
010712-БО-32 від 02.07.2012 р. та діючих норм
права.

Представник відповідача в
судовому засіданні підтримав свою
правову позицію. В обґрунтування
свої правової позиції відповідач
зазначив, що є природною монополією з
централізованого постачання теплової
енергії у районах своєї діяльності.
Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про
теплопостачання» - тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на теплову
енергію затверджуються національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
в межах повноважень визначених
законодавством.

У зв'язку з тим, що встановлені
тарифи на послуги з централізованого
опалення та постачання гарячої води,
водопостачання та водовідведення були
нижче їх собівартості у відповідача
виникають збитки. Держава розуміючи
дану ситуацію у відповідному
Державному бюджеті на рік передбачає
компенсацію витрат з різниці в тарифах
на теплову енергію, водопостачання та
водовідведення для таких підприємств
як відповідач у вигляді субвенцій,
однак ні якого постійно діючого
правового механізму з компенсації
витрат з різниці в тарифах на теплову
енергію, водопостачання та
водовідведення до цього часу не має,
тому виплата такої компенсація у
повній мірі залежить від прийняття
законодавчим органом відповідного
нормативного акту (ЗУ Про бюджет) на
кожний рік та наявності достатніх
коштів у Державному бюджеті для їх
оплати.

На сьогодні, вказував відповідач,
по вже затвердженим розрахункам обсягу
заборгованості за минулі роки з
різниці тарифів на теплову енергію не
перерахована з державного бюджету
різниця у тарифах у розмірі 39805024,00 грн.,
тому він фізично не може погасити
заборгованість перед позивачем, яка на
цей час, менше суми яку повинна
компенсувати Держава. Крім того
відповідач вказував на то факт, що
наявність заборгованості державного
бюджету перед відповідачем
підтверджує у своєму листі № 09-02/1231 від
12.09.2014 року Департамент
житлово-комунального господарства та
розвитку інфраструктури Харківської
обласної державної адміністрації, як
головний розпорядник коштів обласного
бюджету, одержаних з державного
бюджету на погашення різниці в тарифах
на теплову енергію. Цей державний орган
у своєму листі зазначив, що загальна
заборгованість Державного бюджету
України з різниці у тарифах на теплову
енергію перед Харківським обласним
комунальним підприємством «Дирекція
розвитку інфраструктури території»
складає 116446947,00 грн.

Крім того відповідач зазначив ,
що на підприємстві склалась дуже
складна економічна ситуація, яка
виникла у зв'язку з збитковістю послуг,
що надає підприємство, а саме з послуг
теплопостачання, водопостачання та
водовідведення. Однією з основних
причин збитковості відповідача є
невідповідність тарифів для населення
та інших споживачів на послуги
теплопостачання, водопостачання та
водовідведення їх фактичним витратам.
Так розмір обсягу заборгованості за
минулі роки з різниці в тарифах:

- на теплову енергію надану
населенню станом на 1.10.2014 року склав
суму у розмірі 39805024,00 грн., що
підтверджує Департамент
житлово-комунального господарства та
розвитку інфраструктури Харківської
обласної державної адміністрації
згідно листа № 09-02/1213 від 12.09.2014 р., а
також останні затверджені розрахунки
обсягу заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію разом з
загальним розрахунком обсягу
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію станом на 1.09.2014 р. та на
1.10.2014 р.;

- на теплову енергію надану
бюджетним установам та іншим
споживачам станом на 1.10.2014 р. склав суму
у розмірі 76641,9 тис. грн., що підтверджує
Департамент житлово-комунального
господарства та розвитку
інфраструктури Харківської обласної
державної адміністрації згідно листа
№ 09-02/1213 від 12.09.2014 р. та інформація щодо
заборгованості з різниці в тарифах за
теплову енергію, що постачалась
бюджетним установам, що фінансуються з
державного та місцевого бюджету;

- на послуги водопостачання, що
надавалась населенню та станом на 1.10.2014
року складає суму у розмірі 8687099,00 грн.,
що підтверджують останні затверджені
розрахунки обсягу заборгованості з
різниці в тарифах на водопостачання
разом з загальним розрахунком обсягу
заборгованості з різниці в тарифах на
водопостачання станом на 1.10.2014 р.;

- на послуги водовідведення, що
надавалась населенню та станом на 1.10.2014
року складає суму у розмірі 4942037,00 грн.,
що підтверджують останні затверджені
розрахунки обсягу заборгованості з
різниці в тарифах на водовідведення
разом з загальним розрахунком обсягу
заборгованості з різниці в тарифах на
водовідведення станом на 1.10.2014 р.;

- на послуги водопостачання та
водовідведення, що надавались
бюджетним установам, що фінансуються з
державного або місцевого бюджету
станом на 1.10.2014 р. складає 2127,9 млн. грн.,
що підтверджує інформація щодо
заборгованості з різниці в тарифах за
теплову енергію, що постачалась
бюджетним установам, що фінансуються з
державного та місцевого бюджету.

Ще одною причиною тяжкого
економічного стану відповідач вважає
дефіцит коштів, пов'язаний з хронічними
не платежами, в основному, з боку
населення за спожиті послуги. Борги
населення за комунальні послуги станом
на 1.10.2014 р. у відповідності до
інформації про нарахування,
надходження та заборгованість за
теплову енергію по ХОКП "Дирекція
розвитку інфраструктури території"
досягли по теплопостачанню суму у
розмірі 26642614,52 грн., також не своєчасно
розраховуються з відповідачем
бюджетні установи (організації).

В обґрунтування скрутного
фінансового стану відповідач надав до
суду звіти про фінансові результати та
іншу фінансову документацію,
розрахунки обсягу заборгованості з
різниці в тарифах, довідки про
заборгованість населення та бюджетних
установ за теплопостачання.

Провадження у справі зупинялось у
зв*язку з призначенням судової
експертизи.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи в їх сукупності,
надаючи правову оцінку позовним
вимогам, встановив наступне, що 02.07.2012
року між Харківським обласним
комунальним підприємством "Дирекція
розвитку інфраструктури території" та
Публічним акціонерним товариством
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" був укладений
договір №010712-БО-32 від 02.07.2012 р. про
купівлю-продаж природного газу.

У відповідності до п. 6.1. цього
договору оплата за газ здійснюється
покупцем виключно коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідач виконав свої
зобов'язання за договором частково, у
зв'язку з чим у останнього утворилась
заборгованість перед позивачем у
розмірі 18521698,39 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного
кодексу України встановлено, що
зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов`язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного
кодексу України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що сума боргу за
постачання природного газу в розмірі
18521698,39 грн. відповідачем не погашена,
суд вважає що позовні вимоги в частині
стягнення основної заборговані є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Статтею 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

У відповідності до ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення , а також 3% річних з
простроченої суми, якщо законом або
договором не встановлений інший розмір
відсотків.

За неналежне виконання
зобов'язань за спірним договором
позивач нарахував відповідачу 3% річних
в розмірі 401694,43 грн.

Відповідач визнав вимоги в
частині стягнення з нього 3% річних у
сумі 401694,43 грн., у свою чергу суд
перевіривши розрахунок приходить до
висновку про те, що сума 3% річних
підлягає стягненню.

Частиною першою ст. 216
Господарського кодексу України
встановлено, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2 Договору передбачено,
що у разі порушення Покупцем умов п. 6.1
цього Договору, Покупець
зобов'язується крім суми
заборгованості сплатити пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

Позивач надав обґрунтований
розрахунок пені, який відповідає
вимогам Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
відповідно до якого належна до сплати
сума становить 1370932,08 грн. за період з
14.11.2012 року по 14.07.2013 року. Також,
позивачем вірно розрахований штраф у
розмірі 1296518,89 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, а згідно зі ст. 233 ГК
України, якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій; якщо
порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Право господарського суду у
виняткових випадках зменшувати розмір
неустойки, яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
передбачено п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України.

Згідно з п. 1 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
від 21.11.2011 № 01-06/1623/2011 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм процесуального права" відповідно
до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський
суд, приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

У наведеній нормі йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені).

Крім того, зазначена норма ГПК
України може застосовуватись виключно
у взаємозв'язку (сукупності) з нормою
матеріального права, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551
ЦК України і ст. 233 ГК України. Якщо
відповідні санкції застосовуються не у
зв'язку з порушенням зобов'язання, а з
інших передбачених законом підстав, їх
розмір не може бути зменшено судом.

За приписами ч. 1 ст. 121 ГПК України
при наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора або за своєю ініціативою
господарський суд, який видав
виконавчий документ, у десятиденний
строк розглядає це питання у судовому
засіданні з викликом сторін, прокурора
і у виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

Згідно з п.7.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 р. № 9 підставою для відстрочки,
розстрочки, зміни способу та порядку
виконання рішення можуть бути
конкретні обставини, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим у визначений строк або
встановленим господарським судом
способом.

Вирішуючи питання про відстрочку
виконання даного рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави.

З наведених норм випливає, що при
вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки суд приймає до
уваги майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора. Майновий стан
сторін та соціальна значущість
підприємства мають значення для
вирішення питання про надання
відстрочки.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені та штрафу, яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України) та
надання відстрочки виконання рішення
суду, суд, об'єктивно оцінивши даний
випадок, приймає до уваги причини
неналежного виконання зобов'язання,
враховуючи фактичні обставини справи,
а саме:

- відповідач є комунальним
підприємством, яке створено для
задоволення потреб споживачів у тому
числі населення та державних органів в
теплопостачанні у вигляді опалення та
гарячого водопостачання, а також
водопостачання та водовідведення.
Підприємство не уповноважене чинним
законодавством самостійно
встановлювати тарифи, які відповідають
витратам за надання послуг, тому
постачає теплову енергію,
водопостачання та водовідведення по
вартості нижчої її собівартості;

- на підприємстві склалась дуже складна
економічна ситуація, яка виникла у
зв'язку зі збитковістю послуг з
теплопостачання. До моменту прийняття
нових тарифів у 2014 року тарифи на
теплопостачання, водопостачання та
водовідведення покривали лише на 65 %
витрат на їх виробництво;

- однією з причин тяжкого економічного
стану відповідача є дефіцит коштів,
пов'язаний з хронічними неплатежами, в
основному, з боку населення за спожиті
послуги. Борги населення за комунальні
послуги у відповідності до інформації
про нарахування, надходження та
заборгованість за теплову енергію по
ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури
території" досягли по теплопостачанню
суму у розмірі 26642614,52 грн.;

- крім населення несвоєчасно
розраховуються відповідачем бюджетні
установи (організації), які заборгували
суму у розмірі 559913,49 грн.;

- субвенції, які надаються державою, не
мають постійного чинного правового
механізму з компенсації витрат з
різниці в тарифах на теплову енергію,
тому виплата такої компенсації та
строки виплати у повній мірі залежать
від своєчасного внесення законодавчим
органом таких витрат до Закону України
"Про державний бюджет на кожний рік";
від фінансування в даному бюджетному
році у повному обсязі цих витрат згідно
з витратами, передбаченими Закону
України "Про державний бюджет"; від
строку виконання виконавчими органами
влади обов'язків по перерахуванню
закладених витрат бюджету у вигляді
субвенцій до отримувачів;

- обсяг заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію за період за
період з 2012 - 1 квартал 2014 року у
відповідності до розрахунків склав
суму у розмірі 116446947,00 грн., яка
складається з не доплаченої державою
суми у розмірі 39805024,00 грн. за надані
послуги населенню та 76641923,00 грн. за
надані послуги бюджетним організаціям
, крім того існує заборгованість
державного бюджету за надані послуги
водопостачання та водовідведення у
загальному обсягу 15757036,00 грн.;

- тяжкий фінансовий стан відповідача
підтверджується висновком
судово-економічної експертизи №128 від
15.10.2014 р., проведеної НДЕКЦ ГУМВС
України в Харківській області, в якій,
зокрема, зазначено про те, що фінансова
стійкість підприємства є дуже низькою,
що створює передумови для його
кризового становища, розрахуватися
підприємство за договором про
закупівлю природного газу № 010712-БО-32
від 02.07.2012 року без зовнішнього
фінансування не може, крім того у
підприємства в обігу знаходиться
більше позикових коштів, ніж власних, і
це співвідношення стає все більше
вагомим;

- не можливість самостійного погашення
боргу відповідачем перед позивачем без
отримання належних відповідачу
субвенцій з Державного бюджету
підтверджує Департамент
житлово-комунального господарства та
розвитку інфраструктури Харківської
обласної державної адміністрації
згідно у листах № 05-13/1361 від 21.05.2013 р. та
№ 09-02/1213 від 12.09.2014 р.;

- своєчасне звернення відповідача до
національної комісії регулювання
ринку комунальних послуг для
затвердження економічно обґрунтованих
тарифів та затвердження національною
комісією регулювання ринку
комунальних послуг тарифів значно
менших від тих, що обґрунтовано просив
відповідач прийняти;

- фінансові звіти відповідача (баланси,
звіти про фінансові результати
діяльності, звіти з праці, звіти про
витрати на виробництво та фінансові
показники діяльності підприємства від
надання послуг водопостачання,
водовідведення та теплопостачання та
інші фінансові документи, що були
надані до справи відповідачем),
висновок судово-економічної
експертизи № 128 від 15.10.2014 р. -
однозначно вказують на наявність
значних збитків підприємства від
надання послуг теплопостачання,
водопостачання та водовідведення;

- сума штрафних санкцій є надмірно
великою, а стягнуті судом суми 3 % річних
мають компенсувати всі негативні
наслідки затримки розрахунку з боку
відповідача.

Таким чином суд враховує той факт,
що заборгованість відповідача
об'єктивно виникла не з його вини, а
внаслідок неузгодженості в сфері
виділення бюджетних коштів та не
покриття тарифами собівартості
енергоносіїв, частково задовольняє
клопотання відповідача зменшує розмір
пені та штрафу на 90 % (відповідно пеня до
стягнення буде у розмірі 137093,21 грн.,
сума штрафу до стягнення буде у розмірі
129651,89 грн.), та надає відстрочку
виконання рішення строком до 15.04.2015
року.

Дана правова позиція з
вищевикладених питань узгоджується з
практикою Вищого господарського суду
України по аналогічним справам, це,
зокрема, викладено у постановах: у
справі №923/784/14 від 24.09.2014 р., у справі №
903/231/14 від 30.09.2014р.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

У відповідності до ст. 49 ГПК
України, суд вважає за необхідне
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору у сумі 68820,00 грн.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 1, 4, 12, 33-34, 43, 49, ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Харківського обласного
комунального підприємства "Дирекція
розвитку інфраструктури території"
(61022, м. Харків, Держпром, під'їзд 3, 5
поверх, р/р 8, банк філія ХОУ ВАТ
"Ощадбанк", МФО 351823, код 03361721) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна компанія" "Нафтогаз
України" (01001, м. Київ, вул. Богдана
Хмельницького, 6, код 20077720)
заборгованість в сумі 18521698,39 грн., пеню
у розмірі 137093,21 грн., штраф у розмірі
129651,89 грн. , 3 % річних у розмірі
401694,43 грн., а також судовий збір у
розмірі 68820,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Відстрочити виконання рішення суду до
15.04.2015 року.

Повне рішення складено 12.11.2014 р.

Суддя Л.С. Лаврова