м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Господарський суд міста Києва у складі
судді Чебикіної С.О., розглянувши
справу за позовом Київського міського
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності до Комунального
некомерційного підприємства "Центр
первинної медико-санітарної допомоги
№2" Деснянського району м. Києва про
стягнення 1 217,00 грн., за участю
представників позивача - Пузька В.А.,
довіреність №17 від 13.01.2014 року,
відповідача - Миленко К.І., довіреність
№б/н від 30.09.2014 року,
У жовтні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
стягнення матеріальної шкоди в розмірі
1 217,00 грн., яка була завдана позивачу
через необґрунтовану видачу
відповідачем листка непрацездатності.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 03.11.2014 року порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 17.11.2014 року.
Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 31 вересня 2011 року
головним спеціалістом Голосіївської
міжрайонної виконавчої дирекції
Київського міського відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності Сугерей Г.О. в
присутності заступника головного
лікаря з ЕТН Комунального
некомерційного підприємства "Центр
первинної медико-санітарної допомоги
№2" Деснянського району м. Києва
Сафонової І.Ю. була проведена перевірка
обґрунтованості видачі листка
непрацездатності АВІ №725723, виданого на
В ході перевірки встановлені порушення
п. 1.7 Інструкції про порядок видачі
документів, що засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
затвердженої наказом МОЗ від 13.11.2001
року № 455 та п.п.1.3., 5.1.5., 5.1.9., 5.3.4.
Положення про експертизу тимчасової
непрацездатності, затвердженого
наказом МОЗ від 09.04.2008 року № 189, дані
порушення дають підставу вважати
продовження листка непрацездатності
АВІ №725723, виданого відповідачем на ім'я
ОСОБА_5 з 26.08.2011 року по 02.09.2011 року
На підставі вказаної перевірки
складено довідку «про результати
оперативної перевірки обґрунтованості
видачі листків непрацездатності АВІ
№725206 та АВІ №725723, виданих лікарями
поліклініки №2 Деснянського району м.
Києва на ім'я ОСОБА_5, що працює в МДР
«Теремки» «Київзеленбуду».
Вказаний листок непрацездатності АВІ
№725723 був сплачений за місцем роботи
застрахованої особи за рахунок коштів
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності.
Предметом даного позову є вимоги
позивача про стягнення матеріальної
шкоди на підставі ст.ст. 1166, 1172 ЦК
України в розмірі 1 217,10 грн., яка була
завдана позивачу через необґрунтовану
видачу працівником відповідача листка
Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій
завдано збитків в результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитки відшкодовуються
у повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі. Збитками
є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правом фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1172 ЦК України
передбачено, що юридична особа
відшкодовує, завдану їхнім працівником
під час виконання ним своїх трудових
обов'язків.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)шкоди та її розміру;

3)причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та шкодою
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а шкода, яка
завдана особі, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Згідно з п.3 ч.2 ст.27 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням"
страхувальник зобов'язаний надавати та
оплачувати застрахованим особам у разі
настання страхового випадку
відповідний вид матеріального
забезпечення та соціальних послуг
відповідно до цього Закону.

Відповідно до пп.пп."а","б" п.3 ч.1 ст.2 та
ч.ч.2,3 ст.6 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням"
випливає, що страхувальник - це
роботодавець; громадяни України, які
працюють за межами території України і
не застраховані в системі соціального
страхування країни, в якій вони
перебувають, мають право на
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги відповідно до цього Закону за
умови сплати страхових внесків до
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
відповідно до діючого законодавства,
якщо інше не передбачено міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; особи, які забезпечують
себе роботою самостійно (особи, які
займаються підприємницькою,
адвокатською, нотаріальною, творчою та
іншою діяльністю, пов'язаною з
одержанням доходу безпосередньо від
цієї діяльності, в тому числі члени
творчих спілок, творчі працівники, які
не є членами творчих спілок), мають
право на матеріальне забезпечення та
соціальні послуги відповідно до цього
Закону за умови сплати страхових
внесків до Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності відповідно до діючого
законодавства.

Тобто, лікувальна установа, яка видає
листки непрацездатності, не є суб'єктом
правовідносин щодо виплати коштів
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності у
порядку надання допомоги по тимчасовій
непрацездатності.

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням"
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
передбачає матеріальне забезпечення
громадян у зв'язку з втратою заробітної
плати (доходу) внаслідок тимчасової
втрати працездатності (включаючи
догляд за хворою дитиною,
дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї),
вагітності та пологів, часткову
компенсацію витрат, пов'язаних із
смертю застрахованої особи або членів
її сім'ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, що формується
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також за
рахунок інших джерел, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням"
джерелами формування коштів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
зокрема, є страхові внески
страхувальників-роботодавців і
застрахованих осіб, що сплачуються на
умовах і в порядку, передбачених
законом.

Згідно з ч.1 ст.50 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням"
матеріальне забезпечення та соціальні
послуги за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, застрахованим
особам, зазначеним у частині першій
статті 6 цього Закону, призначаються та
надаються за основним місцем роботи за
рахунок сплачених застрахованими
особами страхових внесків (крім видів
матеріального забезпечення,
передбачених п.п.1,2 ст.34 цього Закону,
яке надається за основним місцем
роботи та за сумісництвом у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України).

Таким чином, виходячи зі змісту
викладених норм, оплата матеріального
забезпечення по тимчасовій втраті
працездатності, зроблена позивачем за
листком непрацездатності, не свідчить
про завдання останньому шкоди,
оскільки грошові кошти, виплачені
позивачем в якості допомоги, не є його
власними грошовими коштами, а є
коштами, що сплачувалися до Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності застрахованими
особами в якості страхових внесків.

Зважаючи на те, що грошові кошти,
виплачені позивачем в якості допомоги,
не є власними коштами Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, його право не
було порушене та позадоговірної шкоди
не було завдано. Таким чином, дії
відповідача щодо оформлення листка
непрацездатності з певними
порушеннями в даному випадку не можуть
розцінюватися як підстава виникнення
між сторонами деліктних зобов'язань,
що, в свою чергу, унеможливлює
стягнення з відповідача спірної суми
коштів в якості відшкодування шкоди.

Крім того, відповідно до ст.ст. 6, 20 Основ
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
страховиками є цільові страхові фонди,
які беруть на себе зобов'язання щодо
збору страхових внесків та надання
застрахованим особам матеріального
забезпечення і соціальних послуг при
настанні страхових випадків, основними
джерелами коштів яких є внески
роботодавців та застрахованих осіб.

Таким чином, здійснювані й
відшкодовані Фондом соціальні виплати
є його обов'язком у разі настання
страхового випадку, а тому здійснення
ним таких виплат застрахованій особі
не є заподіяною Фонду шкодою в
розумінні ст.1166 та ч.1 ст.1172 ЦК України.

Наведеної правової позиції
дотримується також Вищий
господарський суд України в постанові
від 16.04.2013 року №5020-1409/2012 та Верховний
Суд України при здійсненні перегляду
судових рішень господарських судів у
справах зі спорів про відшкодування
шкоди (постанова ВСУ від 06.11.2012 у справі
№5028/18/110/2011).

За таких обставин, правові підстави для
задоволення позовних вимог відсутні, і
тому у позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 18.11.2014 року.

Суддя
С.О.Чебикіна