ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.11.2014 Справа № 920/1859/14

Господарський суд Сумської області, у
складі судді Зайцевої І.В. при
секретарі судового засідання
Шинкаренко А.І.., розглянувши матеріали
справи № 920/1859/14:

за позовом: Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна

компанія «Нафтогаз
України», м. Київ,

до відповідача: Вищого
комунального навчального закладу
Сумської обласної ради «Путивльський
педагогічний коледж імені С.В.
Руднєва»,

м. Путивль, Сумська область,

про стягнення 19 862 грн. 91 коп.,

За участю представників сторін:

Від позивача: представник Гриньок О.А.
(довіреність № 14-126 від 15.05.2014 року);

Від відповідача: не з'явився;

Суть спору: позивач у позовній заяві
просить суд стягнути з відповідача на
свою користь заборгованість за
договором купівлі-продажу природного
газу № 13/2408-ТЕ-29 від 29.12.2012р., укладеного
між сторонами у справі, на загальну
суму 19862 грн. 91 коп., в тому числі 16342 грн.
73 коп. основного боргу за поставлений
природний газ, 1286 грн. 71 коп., пені, 1941
грн. 31 коп. інфляційних втрат та 292 грн. 17
коп. - 3 % річних, а також відшкодувати за
рахунок відповідача понесені
позивачем витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1827 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі та наполягав на
їх задоволенні.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, проте 21.11.2014 року
надіслав до суду заяву, в якій зазначає,
що позовні вимоги визнає у повному
обсязі та просить суд розглянути
справу без їх участі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та оцінивши надані докази, суд
встановив:

Згідно договору купівлі-продажу
природного газу № 13/2408-ТЕ-29 від 29.12.2012
року (підпункт 1.1 пункту 1 договору),
позивач зобов'язався передати у
власність відповідача у 2013 році
імпортований природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а
відповідач в свою чергу зобов'язався
приймати та оплачувати газ на умовах
даного договору.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2
зазначеного договору, позивач передає
відповідачеві з 01 січня 2013 року до 31
грудня 2013 року газ в обсязі до 45 тис.
куб. м.

Згідно з підпункту 3.3 пункту 3 договору,
приймання-передача газу, переданого
позивачем відповідачеві у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом приймання-передачі
газу.

Підпунктом 6.1 пункту 6 даного договору
встановлено, що оплата за газ
здійснюється відповідачем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання положень вищевказаного
договору на купівлю-продаж природного
газу №13/2408-ТЕ-29 від 29.12.2012 року позивач
протягом 2013 року передав, а відповідач
отримав природний газ для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням в обсязі 35,971 тис. куб. м. на
загальну суму 46975 грн. 39 коп., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
31.01.2013 року, від 28.02.2013 року, від 31.03.2013
року, від 30.04.2013 року, від 24.01.2014 року (за
жовтень 2013 року), від 24.01.2014 року (за
листопад 2013 року), від 24.01.2013 року (за
грудень 2013 року). Проте, як зазначає
позивач, відповідач порушив терміни
розрахунків за отриманий природний
газ, передбачені умовами укладеного
між сторонами договору, в зв'язку з чим,
у відповідача виникла заборгованість
перед позивачем за спожитий природний
газ в розмірі 16342 грн. 73 коп.

Згідно із статтею 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання-відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України
з урахуванням особливостей,
передбачених зазначеним кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України
визначає, що зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За приписами частини першої статті 193
Господарського Кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України та частини сьомої статті 193
Господарського Кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
визначає, що договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 530
Цивільного кодексу України, якщо в
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого
Кодексу визначає, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Факт отримання відповідачем
природного газу за договором
купівлі-продажу природного газу №
14/2276/11-ТЕ від 30.09.2011 року повністю
підтверджується матеріалами справи,
зокрема актами приймання-передачі
природного газу від 31.01.2013 року, від
28.02.2013 року, від 31.03.2013 року, від 30.04.2013
року, від 24.01.2014 року (за жовтень 2013
року), від 24.01.2014 року (за листопад 2013
року), від 24.01.2013 року (за грудень 2013
року).

Проте, в порушення умов укладеного
договору та вимог статей 526, 629
Цивільного кодексу України, статті 193
Господарського кодексу України,
відповідач за отриманий товар не
розрахувався, чим порушив права та
охоронювані законом інтереси позивача.

Враховуючи наведені обставини, а також
те, що фактично на момент розгляду
справи зобов'язання з оплати
отриманого природного газу
відповідачем не виконано, позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача на
користь позивача заборгованості за
спожитий природний газ в розмірі 16342
грн. 73 коп. визнаються судом
обґрунтованими, і такими, що підлягають
задоволенню на підставі статей 525, 526, 629
Цивільного кодексу України.

За несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань за договором на
купівлю-продаж природного газу №
13/2408-ТЕ-29 від 29.12.2012 року, позивач
просить стягнути з відповідача 3%
річних в розмірі 292 грн. 17 коп. та
інфляційні втрати в розмірі 1941 грн. 31
коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимоги кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та трьох процентів річних виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги, стосовно
стягнення з відповідача на користь
позивача 3 % річних в розмірі 292 грн. 17
коп. та інфляційні втрати в розмірі 1941
грн. 31 коп. за період з січня 2013 року по
квітень 2013 року, з жовтня 2013 року по
грудень 2013 року є обґрунтованими та
підлягають задоволенню на підставі
положень статті 625 наведеного вище
Кодексу.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одним з
наслідків порушення зобов'язання,
передбачених статтею 611 цього ж Кодексу
є сплата неустойки. За змістом статті 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не виконав зобов'язання у строк,
встановлений договором.

Зокрема, підпунктом 7.2 пункту 7 договору
на купівлі-продажу природного газу №
13/2408-ТЕ-29 від 29.12.2012 року встановлено
відповідальність за невиконання
відповідачем умов підпункту 6.1 пункту 6
даного договору щодо порядку оплати
природного газу. Відповідно до
вищевказаного пункту договору, у разі
невиконання відповідачем підпункту 6.1
пункту 6 договору, він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити на
користь позивача у справі крім суми
заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу,
за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до наданого позивачем
обґрунтованого розрахунку, сума пені,
яку належить сплатити відповідачу на
користь позивача складає 1286 грн. 71 коп.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином, згідно
приписів статті 599 Цивільного кодексу
України.

За своєю правовою природою фінансові
та економічні санкції є додатковими
зобов'язаннями, які забезпечують
належне виконання основного і є
похідними від нього.

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України, зокрема,
щодо сплати неустойки. Неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Аналогічні приписи містяться у статті
230 Господарського кодексу України, якою
визначено, що штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, не виконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частина шоста статті 232 названого
Кодексу встановлює, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених Господарським кодексом
України, іншими законами та договором
(частина друга статті 193, частина перша
статті 216 та частина перша статті 218
Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217
Господарського кодексу України є
штрафні санкції, до яких віднесено
штраф та пеню (частина перша статті 230
Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 цього ж
Кодексу, встановлюється законом, а в
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в передбаченому
договором розмірі. При цьому розмір
санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або в певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
Цивільного кодексу України, частиною
шостою статті 231 Господарського
кодексу України, статтями 1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» та частиною шостою статті
232 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною другою статті 343
Господарського кодексу України
визначено, що пеня за прострочку
платежу встановлюється за згодою
сторін господарських договорів, але її
розмір не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

З огляду на викладене та враховуючи
встановлений судом факт прострочення
виконання відповідачем взятих на себе
договірних зобов'язань з оплати
поставленого природного газу, позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача на
користь позивача пені в розмірі 1286 грн.
71 коп. є обґрунтованими та підлягають
задоволенню на підставі вимог статей
549-552 Цивільного Кодексу України.

При зазначених обставинах, вимоги
позивача визнаються судом
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню, шляхом
стягнення з відповідача на користь
позивача 16342 грн. 73 коп. основного боргу
за поставлений природний газ, 1286 грн. 71
коп. пені, 1941 грн. 31 коп. інфляційних
втрат та 292 грн. 17 коп. - 3 % річних.

Виходячи з фактичних обставин даної
справи, враховуючи, що спір між
сторонами виник в результаті
неправомірних дій відповідача, а саме,
не своєчасної оплати поставленого
газу, суд дійшов висновку про
відшкодування позивачеві суми
сплаченого судового збору в розмірі 1827
грн. за рахунок відповідача відповідно
до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Вищого комунального
навчального закладу Сумської обласної
ради «Путивльський педагогічний
коледж імені С.В. Руднєва» (41500, Сумська
область, м. Путивль, вул. Луначарського,
79 код 02137810) на користь Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (01001, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6 код 20077720) 16342 грн. 73
коп. основного боргу за поставлений
природний газ, 1286 грн. 71 коп. пені, 1941
грн. 31 коп. інфляційних втрат, 292 грн. 17
коп. - 3 % річних, а також 1827 грн. судового
збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 25.11.2014
року.

Суддя
І.В. Зайцева