КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р. Справа№ 925/1489/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Дяченко
Р.Г.

представники сторін не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу
Комунального підприємства "Інститут
розвитку міста" Черкаської міської
ради

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 09.10.2014р.

у справі № 925/1489/14 (суддя: Єфіменко В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Євробуд"

до Комунального підприємства
"Інститут розвитку міста" Черкаської
міської ради

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року позивач звернувся до
господарського суду Черкаської
області з позовною заявою про
стягнення з відповідача 87153,39 грн.,
основного боргу, 1661,88 грн. - 3% річних,
6721,56 грн., - пені, 10022,63 грн. - інфляції, а в
цілому 105559,46 грн.

В подальшому у жовтні 2014 року позивач
звернувся до господарського суду
Черкаської області із заявою про
зменшення позовних вимог, в якій просив
зменшити розмір позовних вимог:
стягнути з відповідача 82153,39 грн.,
основного боргу, 1661,88 грн. - три
відсотки річних, 6721,56 грн. - пені, 10022,63 -
інфляції.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 09.10.2014 року у
справі №925/1489/14 позовні вимоги
задоволено в повному обсязі: стягнуто
з відповідача на користь позивача, 82
153,39 грн. боргу, 1 661,88 грн. - 3% річних, 6 721,56
грн. - пені та 10 022,63 грн. витрат
внаслідок інфляції.

Мотивуючи рішення, суд першої
інстанції зазначив, що матеріалами
справи належним чином доведено
виконання позивачем робіт за договором
підряду, проте відповідач зобов'язання,
щодо сплати своєчасно не виконав.

Не погоджуючись з рішенням суду,
комунальне підприємство "Інститут
розвитку міста " Черкаської міської
ради звернулось з апеляційною скаргою,
в якій просить скасувати рішення
господарського суду Черкаської
області від 09.10.2014 року у справі №
925/1489/14, та відмовити в задоволенні
позовних вимог. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги вказав на те, що
оскаржене рішення було прийнято без
участі представника відповідача,
останній був позбавлений можливості
надати пояснення. Крім того, судом
першої інстанції не було взято до
уваги, що на момент необхідності
проведення розрахунків з позивачем за
договором підряду, відповідач мав
значну заборгованість з виплат
заробітної плати, а основним джерелом
фінансування підприємства є
надходження з місцевого бюджету.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.10.2014 року
було прийнято до розгляду апеляційну
скаргу комунального підприємства
"Інститут розвитку міста " Черкаської
міської ради та призначено розгляд
справи на 18.11.2014 р.

03.11.2014 року через відділ
документального забезпечення суду від
представника позивача, надійшов відзив
на апеляційну скаргу, в якому останній
просив, апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції без змін.

17.11.2014 року через відділ
документального забезпечення суду, від
представника позивача надійшла заява,
в якій останній просив, розглядати
справу без участі уповноваженого
представника позивача, за наявними у
справі доказами.

18.11.2014 представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, як свідчать
матеріали справи, про час та місце
розгляду справи представники сторін
були повідомлені належним чином
(поштові повідомлення про вручення №
11317301 отримано представником
відповідача Моложова 04.11.2014 року та №
11317310 отримано представником позивача
Ситник 10.11.2014 року (а.с.114,115).

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві
(Інформаційний лист Вищого
господарського суду від 13.08.2008 р. №
01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року
„Про деякі питання застосування норми
Господарського процесуального кодексу
України").

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення сторін про
дату, час та місце судового засідання,
судова колегія ухвалила розглянути
справу у відсутності представників
позивача та відповідача , за наявними у
справі доказами.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, долучені до
матеріалів справи, виходячи з вимог
чинного законодавства, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ст. 101 Господарського
процесуального кодексу апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
17.12.2012 р. між сторонами було укладено
договір підряду № 54 (договір) (а.с.12).

За умовами зазначеного договору,
позивач (субпідрядник) зобов'язався
виконати роботи з капітального ремонту
спортивної зали Черкаської гімназії №
31 по вул. Героїв Дніпра,27 в м.Черкаси
(об'єкт) за переліком, обсягами робіт,
використовуючи матеріали, наведеними у
додатках №1-4 договору, які є
невід'ємними частинами та згідно
проектно-кошторисної документації на
виконання цих робіт, а відповідач
(генпідрядник) зобов'язався своєчасно
вносити плату за виконані роботи.

Як передбачено, договором, ціна
угоди становила 980203,80 грн. з ПДВ, у тому
числі: - фінансування 2012 року - 73 500,00
грн.; - фінансування 2013 року - 906 703,80 грн.
(п.3.1 договору). Сторони визначили, що
протягом 5-ти банківських днів з
моменту підписання сторонами договору,
згідно Постанови Кабінету Міністрів
України від 09.10.2006 № 1404, генпідрядник
перераховує субпідряднику аванс у
розмірі до 30% від розміру фінансування
відповідного року, наведеною у п.3.1
договору, який субпідрядник
зобов'язується використати на
придбання і постачання необхідних для
виконання робіт і матеріалів,
конструкцій та виробів протягом 3-х
місяців з моменту отримання цих коштів
(за аванс, отриманий у 2013 році) та до 20
грудня 2012 року (за аванс, отриманий у 2012
році). По закінченню вищевказаного
терміну, протягом 1 (одного) робочого
дня, невикористана сума авансу має бути
повернута Генпідряднику. Щомісячні
розрахунки за виконані роботи
здійснюються протягом 30 банківських
днів з моменту і на підставі підписаних
генпідрядником і субпідрядником актів
виконаних робіт за формами № КБ-2в, №
КБ-3.( п. 4.1-4.2 договору)

Як вбачається з матеріалів
справи, станом на 07.08.2014 рік був
проведений акт звірки розрахунків,
який був підписаний обома сторонами, в
якому значиться: сальдо на користь ТОВ
"БК "Євробуд" 87153 грн. 39 коп., що свідчить
про визнання боргу КП «Інститут
розвитку міста» Черкаської обласної
ради. (а.с.21.)

Крім того, 11.08.2014 року відповідачу
було направлено претензію про сплату
боргу, яка останнім була залишена без
відповіді.

Також, факт належного виконання
позивачем зобов'язань по вищевказаному
договору підтверджується довідками
про вартість виконаних будівельних
робіт за вересень, жовтень і листопад
2013 р., підписані сторонами (а.с.18-20);
актами приймання виконаних
будівельних робіт з вересня по
листопад 2013 р. за №№ 1, 2, 3, 4, підписані
сторонами та скріплені їх печатками
(а.с.22-66).

Задовольняючи зменшені позовні вимоги,
суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що відповідач не надав
доказів виконання ним зобов'язань по
розрахунку із позивачем за виконані
роботи по договору № 54 від 17.12.2012., факт
здійснення відповідачем платежів за
договором, є доказом того, що укладений
договір виконувався обома сторонами,
але відповідачем були порушені
зобов'язання за договором, тому у
останнього утворилась заборгованість,
яка належним чином доведена
матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
зважаючи на наступне.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до 837 ЦК України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Зобов'язання у відповідності з ст. 526 ЦК
України та ст. 193 Господарського
Кодексу України повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що
відповідачем не було надано доказів,
належного виконання умов договору,
щодо сплати виконаних робіт, а тому
судом першої інстанції правомірно
було стягнуто з відповідача на користь
позивача основний борг в розмірі 82 153,39
грн. Колегія суддів також приймає до
уваги, що наявність заборгованості в
вищевказаному розмірі не
заперечувалась відповідачем.

За умовами п.7.5 договору, у разі
затримки оплати за виконані роботи
генпідрядник сплачує субпідряднику
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, діючої на момент
нарахування пені, від вартості
виконаних і неоплачених за договором
робі і за кожен день затримки.

Згідно ст. 230 ГК України визначено, що
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій
(неустойка, штраф, пеня). Штрафними
санкціями визначаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно п. 6 ст. ст. 231, 232 ГК України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором. Нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних з
простроченої суми, якщо законом або
договором не встановлений інший розмір
відсотків.

Згідно роз'яснень Вищого
господарського суду України,
викладених в Інформаційному листі від
17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» при
застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що індекс розраховується
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць і здійснюється шляхом
множення суми заборгованості на момент
її виникнення на сукупний індекс
інфляції за період прострочення
платежу.

Сума боргу з урахуванням індексу
інфляції повинна розраховуватися,
виходячи з індексу інфляції за кожний
місяць (рік) прострочення, незалежно
від того, чи був в якийсь період індекс
інфляції менше одиниці (тобто мала
місце не інфляція, а дефляція), а отже
сума боргу у цьому періоді зменшується.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України від 05.04.2011р. у справі №23/466, від
01.02.2012р. у справі №15/065-11.

Колегія суддів перевіривши розрахунки
штрафних санкцій, дійшла висновку, що
судом першої інстанції правомірно було
стягнуто 1 661 грн. 88 коп. 3% річних, 6 721
грн. 56 коп. пені та 10 022 грн. 63 коп. витрат
внаслідок інфляції за невиконання
грошових зобов'язань по договору
генпідряду від 17.12.2012 за № 54.

Стосовно доводів скаржника зазначених
в апеляційній скарзі про те, що судом
першої інстанції було винесено без
участі уповноваженого представника
відповідача, колегія суддів вважає
необґрунтованими та зазначає наступне.

Позовна заява судом першої інстанції
була прийнята до провадження 01.09.2014р., а
рішення судом першої інстанції, було
винесено 09.10.2014р., у відповідача було
достатньо часу скористатись своїми
правами наведеними у статті 22 ГПК
України. Апелянт в свою чергу своїм
правом не скористався, будь-яких
клопотань та заперечень по справі до
суду не надав.

Крім того, суд першої інстанції
відкладав розгляд справи, в межах
процесуального строку встановленого
ст. 69 ГПК України, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи,
представник відповідача був присутній
в судовому засіданні 02.10.2014 року, що
підтверджується розпискою про
відкладення розгляду справи (а.с.98), та
не був позбавлений можливості подати
письмові та усні пояснення по справі.

За приписами п.3.9.1 Постанови №18 від
26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського
суду України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції " у разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(п.4 ч.2 ст.81-1 Господарського
процесуального кодексу України), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони про час і місце
наступного судового засідання.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що представник відповідача був
належним чином повідомлений про час та
місце слухання справи та відповідач не
був позбавлений права в порядку ст. 28
ГПК України направити в судове
засідання іншого представника.

Доводи скаржника про те, що судом
першої інстанції не було взято до
уваги, що на момент необхідності
проведення розрахунків з позивачем за
договором, відповідач мав значну
заборгованість з виплат заробітної
плати, а основним джерелом
фінансування підприємства є
надходження з місцевого бюджету,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки
вищевказане не впливає на обов'язок
відповідача виконувати свої договірні
зобов'язання та не виключає його вини у
виникненні заборгованості.

При цьому, невиконання своїх
зобов'язань відповідачем, і, як
наслідок, неможливість виконання ним
грошового зобов'язання перед
позивачем, не звільняють скаржника від
відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду, з огляду на
вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі,
апеляційний суд робить висновок, що суд
першої інстанції дав належну оцінку
доказам по справі та виніс законне
обґрунтоване рішення, яке відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що скаржник не довів
обґрунтованість своєї апеляційної
скарги, підстави для скасування або
зміни рішення господарського суду
Черкаської області від 09.10.2014 року у
справі № 925/1489/14 відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Інститут розвитку міста "
Черкаської міської ради на рішення
господарського суду Черкаської
області від 09.10.2014 року у справі №
925/1489/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Черкаської області від 09.10.2014 року у
справі № 925/1489/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/1489/14 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий суддя
М.А. Руденко

Судді
Л.В. Кропивна

М.А. Дідиченко