ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2014 р.
Справа № 911/4381/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«НІКО-ТАЙС»

до першого відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю «ПК
Трейдсервісгруп»

та другого відповідача Приватного
агропромислового підприємства
«ЮВІЛЕЙНЕ»

про стягнення 21 000грн.

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача Грищенко О.М. (дов. б/н від
02.06.2014р.);

від першого відповідача не з'явилися;

від другого відповідача Берегуляк О.В.
(дов. № 27/10-1 від 27.10.2014р.).

Обставини
справи:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«НІКО-ТАЙС» (далі - позивач) звернулося
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»
(далі - перший позивач) та Приватного
агропромислового підприємства
«ЮВІЛЕЙНЕ» (далі - другий відповідач)
про солідарне стягнення з відповідачів
1 000грн. штрафу та стягнення з другого
відповідача 20 000грн. штрафу. Крім того,
позивач просить стягнути з
відповідачів 1 500грн. витрат на послуги
адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачами
своїх зобов'язань за договором
купівлі-продажу на умовах відстрочення
платежу № ЗУФ-09/03/09 від 25.03.2009р. та
договором поруки № 11-03-2013-40 від 11.03.2013р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 13.10.2014р. порушено
провадження у справі № 911/4381/14, розгляд
справи призначено на 31.10.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 22.10.2014р. задоволено
клопотання Приватного
агропромислового підприємства
«ЮВІЛЕЙНЕ» про участь його
представника у судовому засіданні в
режимі відеоконференції.

24.10.2014р. від Приватного
агропромислового підприємства
«ЮВІЛЕЙНЕ» надійшла заява про
застосування строків позовної
давності № 2014/10-23/3 від 23.10.2014р. (вх. №
23126/14 від 24.10.2014р.), згідно якої останній
просив суд в порядку ст. 267 Цивільного
кодексу України застосувати до
позовних вимог позовну давністю та
відмовити у задоволенні позовних
вимог. Вказана заява прийнята судом.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 31.10.2014р. розгляд справи
відкладено на 14.11.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 03.11.2014р. задоволено
клопотання Приватного
агропромислового підприємства
«ЮВІЛЕЙНЕ» про участь його
представника у судовому засіданні в
режимі відеоконференції.

07.11.2014р. до канцелярії господарського
суду Київської області від другого
відповідача надійшло заперечення щодо
позовних вимог № 2014/11-03/1 від 03.11.2014р. (вх.
№ 24805/14 від 07.11.2014р.), згідно якого
останній визнав позовні вимоги
безпідставними, необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню,
який прийнято судом. Також
представником другого відповідача в
порядку ст. 267 Цивільного кодексу
України заявлено про застосування
строку позовної давності до вимог
позивача про стягнення штрафу та
відмовити у задоволенні вказаних
позовних вимог, який прийнято судом.

У судовому засіданні 14.11.2014р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги повністю, представник
другого відповідача заперечив проти
задоволення позову повністю.

Перший відповідач у судове засідання
14.11.2014р. не з'явився, про причини неявки
суд не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р.
передбачено, що у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка першого
відповідача в судове засідання не
перешкоджає розгляду спору по суті, суд
вважає за можливе здійснити розгляд
справи за наявними в ній матеріалами
відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України за
відсутності представника першого
відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника позивача та
другого відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

25.03.2009р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО»
(Продавець) та Приватним
агропромисловим підприємством
«ЮВІЛЕЙНЕ» (Покупець) укладено договір
купівлі-продажу на умовах відстрочення
платежу № ЗУФ-09/03/09, згідно якого
продавець зобов'язався передати у
власність покупця товар, а покупець -
прийняти та оплатити його.

Відповідно до п. 5.3. договору
оплата товару проводиться наступним
чином: - 5 % від вартості товару
оплачується покупцем в строк до 02
квітня 2009 року; - 5 % від вартості товару
оплачується покупцем в строк до 10
квітня 2009 року; - 10 % від вартості товару
оплачується покупцем в строк до 15
травня 2009 року; - 20 % від вартості товару
оплачується покупцем в строк до 25
вересня 2009 року; - 20 % від вартості
товару оплачується покупцем в строк до
25 жовтня 2009 року; - 20 % від вартості
товару оплачується покупцем в строк до
25 листопада 2009 року; - 20 % від вартості
товару оплачується покупцем в строк до
15 грудня 2009 року.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

У зв'язку з неналежним виконанням
другим відповідачем своїх договірних
зобов'язань в частині своєчасної та
повної оплати вартості поставленого
продавцем товару, 15.01.2010р. ТОВ «Тридента
Агро» звернулось до господарського
суду Тернопільської області з позовом
до ПАП «Ювілейне» про стягнення 194 644,76
грн., з яких: 155 655,57 грн. заборгованості
по оплаті вартості поставленого товару
за накладними № РН-ЛВ00007 від 01.04.2009р., №
РН-ЛВ00014 від 14.04.2009р., № РН-ЛВ00024 від
15.04.2009р., № РН-ЛВ00038 від 17.04.2009р., №
РН-ЛВ00062 від 28.04.2009р., № РН-ЛВ00081 від
05.05.2009р., № РН-ЛВ00087 від 08.05.2009р., №
РН-ЛВ00088 від 01.04.2009р. згідно договору №
ЗУФ-09/03/09 від 25.03.2009р., 2 619,10 грн. пені, 3
838,08 грн. 30 % річних, 1 400,90 грн.
інфляційних втрат та 31 131,11 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду
Тернопільської області від 02.03.2010р. у
справі № 17/12-135 вищезазначений позов
задоволено у повному обсязі.
Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 21.04.2010р.
вказане рішення було змінено шляхом
зазначення у резолютивній частині про
відмову у задоволенні вимоги про
стягнення з відповідача 9 000грн. витрат,
пов'язаних з оплатою послуг адвоката. В
решті судове рішення залишено без змін.

18.05.2010р. на виконання рішення
господарського суду Тернопільської
області від 02.03.2010р. у справі № 17/12-135 ПАП
«Ювілейне» було сплачено ТОВ «Тридента
Агро» 175 000грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи копіями
платіжних доручень № 20654, № 20683 від
18.05.2010р.

24.01.2011р. між ТОВ «Тридента Агро» (далі -
первісний кредитор) та ФОП Грищенком
О.М. (далі - новий кредитор) укладено
угоду про заміну кредитора у
зобов'язанні № 13-ТА, відповідно до якої
первісний кредитор відступив новому
кредитору право вимоги виконання ПАП
«Ювілейне» (боржником) зобов'язань щодо
сплати розміру штрафних санкцій (пені,
30 % річних, інфляційних втрат),
нарахованих ТОВ «Тридента Агро»
відповідно до умов та норм чинного
законодавства України за період з
16.01.2010р. по 17.05.2010р., та набутого
первісним кредитором на підставі
договору №ЗУФ-09/03/09 від 25.03.2009р.

Вартість зобов'язання, що
відступається за даною угодою,
становить 33 425,66 грн., з яких: 10 665,60грн.
пені, 15 609,90грн. 30% річних та 7 160,16грн.
інфляційних втрат (п.п. 2.1, 2.3 вказаної
угоди).

28.01.2011р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Тридента Агро»
(Первісний кредитор) та Фізичною особою
- підприємцем Грищенком Олександром
Миколайовичем (Новий кредитор)
укладено додаткову угоду № 1 до угоди №
ФОП-7-ТА про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України)
від 06.12.2010р., за умовами якої сторони
дійшли згоди, що за угодою новий
кредитор одержує право замість
первісного кредитора вимагати від
боржника сплати грошової суми в
нарахованому розмірі заборгованості
(дооцінки вартості товару, курсової
різниці), пені, 30 % річних, інфляційних
витрат, за весь період існування
основної заборгованості (прострочення
виконання боржником грошового
зобов'язання) згідно договору №
4-06-08/ЗЗР купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від
01.06.2008р. Вартість зобов'язання, що
відступається за угодою, становить,
проте не обмежується, сумою у розмірі 67
452,51грн.

30.03.2013р. та 19.07.2014р. на виконання угоди №
13-ТА про заміну кредитора у
зобов'язанні від 26.01.2011р. ТОВ «ТРИДЕНТА
АГРО» надіслало на адресу ПАП
«ЮВІЛЕЙНЕ»» повідомлення про заміну
кредитора у зобов'язанні від 26.01.2011р.
(а.с. 43), що підтверджується фіскальними
чеками № 7814 від 30.03.2013р. та № 3642 від
19.07.2014р. (а.с. 44) та описом вкладення у
цінний лист від 30.03.2013р. та від 19.07.2014р.
(а.с. 44).

01.03.2013р. між Фізичною особою -
підприємцем Грищенком Олександром
Миколайовичем (Первісний кредитор) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«НІКО-ТАЙС» (Новий кредитор) укладено
угоду № 13/03-13 про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України),
за умовами якої сторони дійшли згоди,
що первісний кредитор відступає новому
кредитору право вимоги виконання
Приватним агропромисловим
підприємством «ЮВІЛЕЙНЕ» (Боржник)
зобов'язання щодо сплати розміру пені,
30 % річних та інфляційних втрат, набутих
первісним кредитором на підставі
договору № ЗУФ-09/03/09 купівлі-продажу
товару на умовах відстрочення платежу
від 25 березня 2008 року та згідно угоди №
13-ТА про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від
24 січня 2011 року, у зв'язку із неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
боржником грошового зобов'язання
згідно договору № ЗУФ-09/03/09
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 25 березня 2009
року.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. угоди № 13/03-13
від 04.03.2013р. вартість зобов'язання, що
відступається за угодою, становить 33
425,66грн. Первісний кредитор повідомляє,
а новий кредитор погоджує те, що сума,
вказана у п. 2.1., що відступається, є
загальною сумою (розміром) пені, 30 %
річних, інфляційних витрат, котрі
нараховані ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО»
відповідно до умов та норм чинного
законодавства України.

Первісним кредитором нараховано, а
новим кредитором перевірено та
погоджено розмір нарахувань у розмірі
10 665,60грн. пені, 15 609,90грн. 30 % річних та 7
160,16грн. інфляційних втрат (п. 2.3. угоди №
13/03-13 від 04.03.2013р.)

Згідно п. 3.2. угоди № 13/03-13 від 04.03.2013р.
новий кредитор зобов'язаний протягом 5
днів з дати виконання на його користь
зобов'язання боржником письмово
повідомити первісного кредитора про
таке виконання.

Відповідно до п. 6.1. угоди № 13/03-13 від
04.03.2013р. угода набуває чинності з
моменту її підписання і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за угодою.

11.03.2013р. між Фізичною особою -
підприємцем Грищенком Олександром
Миколайовичем (Первісний кредитор) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«НІКО-ТАЙС» (Новий кредитор) укладено
додаткову угоду № 1 до угоди № 13/03-13 про
заміну кредитора у зобов'язанні
(відступлення права вимоги в порядку
ст.ст. 512-519 ЦК України) від 04.03.2013р., за
умовами якої сторони дійшли згоди, що
за угодою новий кредитор одержує право
замість первісного кредитора вимагати
від боржника сплати грошової суми в
нарахованому розмірі заборгованості
(дооцінки вартості товару, курсової
різниці), пені, 30 % річних, штрафу,
інфляційних витрат, за весь період
існування основної заборгованості
(прострочення виконання боржником
грошового зобов'язання) згідно
договору № ЗУФ-09/03/09 купівлі-продажу
товару на умовах відстрочення платежу
від 25.03.2009р. Вартість зобов'язання, що
відступається за угодою, становить,
проте не обмежується, сумою у розмірі 7
632,77грн.

28.11.2013р. та 19.07.2014р. на виконання угоди №
13-ТА про заміну кредитора у
зобов'язанні від 06.12.2010р. ФОП Грищенко
О.М. надіслав на адресу ПАП
««ЮВІЛЕЙНЕ»» повідомлення про заміну
кредитора у зобов'язанні від 04.03.2013р.
(а.с. 49), що підтверджується фіскальними
чеками № 9557 від 28.11.2013р. та № 3643 від
19.07.2014р. (а.с. 50) та описом вкладення у
цінний лист від 28.11.2013р. та від 19.07.2014р.
(а.с. 50).

11.03.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю „ПК Трейдсервісгруп"
(Поручитель) та Товариством з обмеженою
відповідальністю „Компанія
„НІКО-ТАЙС" (Кредитор) укладено договір
поруки № 11-03-2013-40, згідно якого
поручитель поручається перед
кредитором за виконання обов'язку
Приватним агропромисловим
підприємством «ЮВІЛЕЙНЕ» щодо
виконання грошового зобов'язання щодо
сплати розміру штрафу у зв'язку з
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням боржником грошового
зобов'язання згідно договору
купівлі-продажу та угоди,
передбаченими ст. 2 договору.

Згідно п.п. 2.1., 3.1. договору поруки №
11-03-2013-40 від 11.03.2013р. під основним
договором в договорі розуміють угоду №
13/03-13 про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України)
від 04.03.2013р., укладену на підставі
договору № ЗУФ-09/03/09 купівлі-продажу
товару на умовах відстрочення платежу
від 25.03.2009р. Відповідальність
поручителя перед кредитором
обмежується частковою сплатою розміру
штрафу у розмірі 1 000грн.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки №
11-03-2013-40 від 11.03.2013р. у разі порушення
(невиконання чи неналежного виконання)
боржником обов'язку за основною угодою,
кредитор вправі звернутися із вимогою
про виконання як до боржника, так і до
поручителя, які несуть солідарну
відповідальність перед кредитором.

Пунктом 6.1. договору поруки № 11-03-2013-40
від 11.03.2013р. передбачено, що договір
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами та його
скріплення печатками сторін і діє до
моменту припинення поруки.

15.03.2013р. позивач звернувся до першого
відповідача з вимогою № 15-40/03 від
15.03.2013р. (а.с. 53), згідно якої позивач
просив першого відповідача виконати
зобов'язання відповідно до договору
поруки № 11-03-2013-40 від 11.03.2013р., яка
18.03.2013р. отримана директором Товариства
з обмеженою відповідальністю „ПК
Трейдсервісгруп" Назаркевичем О.В., що
підтверджується підписом останнього
на вказаній вимозі.

18.03.2013р. перший відповідач звернувся до
позивача з відповіддю на вимогу № 40 від
18.03.2013р. (а.с. 54), згідно якої останній
повідомив позивача, що зобов'язання за
договором поруки № 11-03-2013-40 від 11.03.2013р.
будуть виконанні в строк до 31.12.2014р.

Предметом позову є вимоги про
солідарне стягнення з відповідачів 1
000грн. штрафу та стягнення з другого
відповідача 20 000грн. штрафу.

Частиною першою ст. 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст.
175 ГК України).

Приписами частини першої ст. 512 ЦК
України передбачено, що кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок: 1) передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги); 2)
правонаступництва; 3) виконання
обов'язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем); 4)
виконання обов'язку боржника третьою
особою.

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб (ст. 553 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Суд встановив, що до позивача згідно
угоди № 13-ТА про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України)
від 24.01.2011р., додаткової угоди № 1 від
28.01.2011р., угоди № 13/03-13 про заміну
кредитора у зобов'язанні (відступлення
права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК
України) від 04.03.2013р., додаткової угоди
№ 1 до угоди № 13/03-13 від 11.03.2013р. та
договору поруки № 11-03-2013-40 від 11.03.2013р.
перейшло право вимоги до відповідачів,
у зв'язку з неналежним виконанням
останніми договору купівлі-продажу на
умовах відстрочення платежу № ЗУФ-09/03/09
від 25.03.2009р.

Позивач просить суд солідарно стягнути
з відповідачів 1 000грн. штрафу та
стягнути з другого відповідача 20 000грн.
штрафу на підставі п. 8.4. договору
купівлі-продажу на умовах відстрочення
платежу № ЗУФ-09/03/09 від 25.03.2009р. та
договору поруки № 11-03-2013-40 від 11.03.2013р.

Позивач в якості обґрунтування
позовних вимог про стягнення 21 000грн.
штрафу посилається на неналежне
виконання другим відповідачем
зобов'язань з своєчасної оплати
вартості поставленого товару за
накладними № РН-ЛВ00007 від 01.04.2009р., №
РН-ЛВ00014 від 14.04.2009р., № РН-ЛВ00024 від
15.04.2009р., № РН-ЛВ00038 від 17.04.2009р., №
РН-ЛВ00062 від 28.04.2009р., № РН-ЛВ00081 від
05.05.2009р., № РН-ЛВ00087 від 08.05.2009р., №
РН-ЛВ00088 від 01.04.2009р. згідно договору №
ЗУФ-09/03/09 від 25.03.2009р. на суму 105 000грн., в
той час як нарахування штрафу у сумі в
межах розгляду справи № 17/12-135
здійснювалося на решту несвоєчасно
оплаченого боргу за поставлений за
накладними № РН-ЛВ00007 від 01.04.2009р., №
РН-ЛВ00014 від 14.04.2009р., № РН-ЛВ00024 від
15.04.2009р., № РН-ЛВ00038 від 17.04.2009р., №
РН-ЛВ00062 від 28.04.2009р., № РН-ЛВ00081 від
05.05.2009р., № РН-ЛВ00087 від 08.05.2009р., №
РН-ЛВ00088 від 01.04.2009р. згідно договору №
ЗУФ-09/03/09 від 25.03.2009р. у сумі 155 655,57грн.
товар.

Згідно п. 8.4. договору купівлі-продажу
на умовах відстрочення платежу №
ЗУФ-09/03/09 від 25.03.2009р. покупець, у випадку
порушення умов оплати вартості товару,
сплачує на користь продавця штраф в
розмірі 20 % від вартості неоплаченого
товару.

Суд встановив, що зазначені в п. 8.4.
договору купівлі-продажу на умовах
відстрочення платежу № ЗУФ-09/03/09 від
25.03.2009р. 20 % від простроченої суми за
своєю правовою природою є штрафом.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. При цьому, штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно кваліфікуючими ознаками
штрафу є: а) можливість встановлення за
майже будь-яке порушення зобов'язання:
невиконання або неналежне виконання
(порушення умов про кількість, якість
товарів, робіт (послуг), виконання
зобов'язання неналежним способом тощо);
б) обчислення у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 213
Господарського кодексу України штраф,
як різновид неустойки, може бути
встановлений договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Отже, пеня і штраф є різновидами
неустойки.

Враховуючи те, що другий відповідач
порушив строки здійснення розрахунків,
встановлені пунктом 5.3. договору, те, що
позивачу передано право вимагати з
відповідачів сплати штрафу,
нарахованого на суму боргу 105 000грн.,
штраф у розмірі 20 % від суми
простроченого платежу (погоджений
сторонами п. 8.4. договору) у розмірі 21
000грн. (20 % від 105 000грн. (вартість
неоплаченого товару)), відповідачем на
час прийняття судового рішення не
сплачено, розмір вказаного штрафу
відповідає фактичним обставинам
справи, вимога позивача про стягнення з
відповідачів 1 000грн. штрафу та
стягнення з другого відповідача 20
000грн. штрафу є обгрунтованою.

Також другим відповідачем заявлено про
застосування позовної давності до
вимог про солідарне стягнення з
відповідачів 1 000грн. штрафу та
стягнення з другого відповідача 20
000грн. штрафу.

Згідно п. 8.3. договору сторони,
відповідно до ст. 259 ЦК України,
домовились про те, що нарахування
штрафних санкцій становить п'ять років
з моменту підписання договору.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: 1) про
стягнення неустойки (штрафу, пені); 2)
про спростування недостовірної
інформації, поміщеної у засобах
масової інформації. У цьому разі
позовна давність обчислюється від дня
поміщення цих відомостей у засобах
масової інформації або від дня, коли
особа довідалася чи могла довідатися
про ці відомості; 3) про переведення на
співвласника прав та обов'язків
покупця у разі порушення переважного
права купівлі частки у праві спільної
часткової власності (стаття 362 цього
Кодексу); 4) у зв'язку з недоліками
проданого товару (стаття 681 цього
Кодексу); 5) про розірвання договору
дарування (стаття 728 цього Кодексу); 6) у
зв'язку з перевезенням вантажу, пошти
(стаття 925 цього Кодексу); 7) про
оскарження дій виконавця заповіту
(стаття 1293 цього Кодексу).

Порядок обчислення позовної давності
не може бути змінений за домовленістю
сторін (ч. 2 ст. 260 ЦК України).

Згідно ст. 262 ЦК України заміна сторін у
зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

У зобов'язальних правовідносинах, в
яких визначено строк виконання
зобов'язання, перебіг позовної
давності починається з дня, наступного
за останнім днем, у який відповідне
зобов'язання мало бути виконане (абзац
перший п. 4.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» № 10 від 29.05.2013р.,
далі - Постанова).

Пунктом 4.3. Постанови передбачено, що
якщо відповідно до чинного
законодавства або договору неустойка
(пеня) підлягає стягненню за кожний
день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін.
При цьому, однак, слід мати на увазі
положення частини шостої статті 232 ГК
України, за якими нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано. Даний
шестимісячний строк не є позовною
давністю, а визначає максимальний
період часу, за який може бути
нараховано штрафні санкції (якщо інший
такий період не встановлено законом
або договором). Порядок обчислення
позовної давності не може бути
змінений за угодою сторін, тому,
зокрема, умови договору, за якими
сторони встановили, що така давність
обчислюється не з моменту прострочення
платежу, а з іншої дати, що визначається
шляхом зворотного відрахування шести
місяців від дати пред'явлення вимоги,
суперечать вимогам закону і не
застосовуються судом.

Суд встановив, що пунктом 8.3. договору
купівлі-продажу на умовах відстрочення
платежу № ЗУФ-09/03/09 від 25.03.2009р., яким
сторони домовились про те, що
нарахування штрафних санкцій
становить п'ять років з моменту
підписання договору, сторонами змінено
порядок обчислення позовної давності,
що суперечить вимогам закону, а відтак
не може бути застосовано судом.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«НІКО-ТАЙС» звернулося з позовом про
стягнення штрафу у розмірі 21 000грн. до
суду 13.10.2014р., що підтверджується
відміткою канцелярії суду на 1 аркуші
позовної заяви (а.с. 5).

Водночас як вбачається з наявних
матеріалів справи, обов'язок
відповідача з оплати боргу за
накладними № РН-ЛВ00007 від 01.04.2009р., №
РН-ЛВ00014 від 14.04.2009р., № РН-ЛВ00024 від
15.04.2009р., № РН-ЛВ00038 від 17.04.2009р., №
РН-ЛВ00062 від 28.04.2009р., № РН-ЛВ00081 від
05.05.2009р., № РН-ЛВ00087 від 08.05.2009р., №
РН-ЛВ00088 від 01.04.2009р. згідно договору №
ЗУФ-09/03/09 від 25.03.2009р. на суму 105 000грн. в
силу положень п. 5.3. договору
купівлі-продажу на умовах відстрочення
платежу № ЗУФ-09/03/09 від 25.03.2009р. виник
02.04.2009р., 10.04.2009р., 15.05.2009р., 25.09.2009р.,
25.10.2009р., 25.11.2009р., 15.12.2009р. відповідно, а
відтак, строк позовної давності в один
рік згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог
про стягнення 21 000грн. штрафу,
нарахованого на суму боргу 105 000грн.
сплив 02.04.2010р., 10.04.2010р., 15.05.2010р., 25.09.2010р.,
25.10.2010р., 25.11.2010р., 15.12.2010р. відповідно.

Посилання представника позивача на те,
що строк позовної давності до вимог про
стягнення 21 000грн. штрафу переривався
внаслідок сплати 18.05.2010р. боргу у сумі 175
000грн. та порушенням господарським
судом Київської області 05.12.2013р.
провадження у справі № 911/4536/13 за
позовом ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» до
ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та Приватного
агропромислового підприємства
«ЮВІЛЕЙНЕ» про стягнення 33 435,66грн. не
приймаються судом, оскільки спірні
кошти сплачувалися в рахунок погашення
боргу у сумі 155 655,57грн., на яку здійснено
нарахування пені, 30 % річних,
інфляційних втрат, штрафу, присуджених
до стягнення рішенням господарського
суду Тернопільської області від
02.03.2010р. у справі № 17/12-135, а рішенням
господарського суду Київської області
від 21.01.2014р. у справі № 911/4536/13 здійснено
нарахування пені, 30 % річних та
інфляційних витрат на суму боргу 155
655,57грн., в той час як позивач просить
стягнути штраф у сумі 21 000грн., який
нараховано на суму боргу 105 000грн., яка
не була предметом розгляду
господарського суду Тернопільської
області та господарського суду
Київської області.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про пропуск позивачем річного
строку позовної давності для звернення
з вимогами про солідарне стягнення з
відповідачів 1 000грн. штрафу та
стягнення з другого відповідача 20
000грн. штрафу на підставі ст. 266 ЦК
України.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги про солідарне стягнення
з відповідачів 1 000грн. штрафу та
стягнення з другого відповідача 20
000грн. штрафу є такими, що не підлягають
задоволенню у зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

Витрати по сплаті судового збору та
витрати на оплату послуг адвоката,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено: 19.11.2014р.

Суддя
П.В.Горбасенко