КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" жовтня 2014 р. Справа№ 910/4181/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі: Ставицькій Т.Б.

за участю представників:

від позивача: Вірченко Н.В., представник
за довіреністю №14 від 07.04.2014р.;

від відповідача: Кобилецький
В.В.,представник за довіреністю №б/н
від 15.05.2012р.;

Розглянувши апеляційну скаргу
Державного підприємства «Еко»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 29.05.2014р. (підписано - 06.06.2014 р.)

у справі №910/4181/14 (суддя: Пінчук В.І.)

за позовом Державного підприємства
«Еко»

до Приватного підприємства «М - Сервіс»

про стягнення 170 996,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Державне
підприємство «Еко» (надалі - позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
підприємства «М - Сервіс» (надалі -
відповідач) про стягнення 170996,27грн.
шкоди, завданої споживанням тепловою
енергією, без укладення договору на її
постачання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Державне
підприємство «Еко», яке являється
балансоутримувачем будинку, в якому
розміщені приміщення Приватного
підприємства «М-Сервіс», посилалося на
те, що відповідач не здійснює оплату за
спожиту теплову енергію у гарячій воді,
у період з січня 2010р. по квітень 2013р.,
станом на 01.12.2013р. заборгував в оплаті
170996,27 грн., і тому при відсутності між
сторонами договору, вартість спожитої
теплової енергії у гарячій воді є
витратами позивача і збитками, які
підлягають відшкодуванню за рахунок
відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014р. позовну заяву
Державного підприємства «Еко»
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі №910/4181/14.

Приватне підприємство «М - Сервіс»
позовні вимоги не визнало, а у відзиві
на позовну вимогу зазначало, що
рішенням Господарського суду міста
Києва у справі №5011-53/9245-2012 від 22.10.2012р.,
залишеним без змін судами апеляційної
та касаційної інстанцій, в позові
Державного підприємства «Еко» до
Приватного підприємства «М-Сервіс» про
стягнення боргу відмовлено повністю.
За твердженням відповідача, позовні
вимоги за вказаною справою були
обґрунтовані тим, що виникає різниця в
нарахуваннях, оплата за яку лягає
боргом на позивача та ніким не
компенсується. Між тим, місцевим
господарським судом встановлено, що
відповідач не повинен сплачувати
тарифи за якими повинні сплачувати
споживачі за спожиту гарячу воду. При
цьому, відповідач також зазначав про
наявність Договору №10-20-13 від 31.10.2013р.,
який був укладений в результаті
розгляду позову Приватного
підприємства «М - Сервіс» про
зобов'язання укласти договір по справі
№5011-67/8419-2012. За твердженням
відповідача, як у вказаному договорі,
так законом не передбачено обов'язок
сплачувати за отриману гарячу воду з
розрахунку Гігакалорії, а також
послуга як підігрів води також в
договорі відсутня.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 29.05.2014р. у справі №910/4181/14 в
позові Державному підприємству «Еко»
відмовлено повністю.

При прийнятті оскаржуваного рішення,
місцевий господарський суд виходив з
того, що такий вид комунальних послуг
як «підігрів води для гарячого
водопостачання» відсутній як в Законі
України «Про житлово-комунальні
послуги» так і в Постанові КМУ від
21.07.2005 р. №630, так і в типовому договорі
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення. А
позовні вимоги про стягнення з
відповідача вартість теплової енергії
у Гкал., яка іде на підігрів води для
гарячого водопостачання, з врахуванням
того, що відповідач платить за гарячу
воду, згідно встановлених тарифів в
обсягах спожитих куб. м. гарячої води, є
необґрунтованими.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
Державне підприємство «Еко»
звернулось з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного
господарського суду, в якій просило
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 29.05.2014р. у справі
№910/4181/14 та постановити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

У доводах апеляційного оскарження
скаржник вказував, що судом першої
інстанції прийнято рішення при
неповному з'ясуванні всіх обставин, що
мають значення для справи,
невідповідності висновків, викладених
у рішенні суду першої інстанції,
обставинам справи, неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права.

На думку скаржника, місцевий
господарський суд дійшов
неправильного висновку про відмову в
позові, оскільки послуга, як підігрів
води, сплачувалась відповідачем з
моменту придбання (04.03.2010р.) приміщення
до 01.01.2011р. у повному обсязі.
Посилаючись на рішення Господарського
суду міста Києва у справі №5011-53/9245-2012
від 22.10.2012р., апелянт трактує відмову у
його позові з тих підстав, що його
неможливо було задовольнити у зв'язку з
відсутності між сторонами спору
договірних відносин.

Серед інших доводів, скаржник
посилався на ст. 27 «Про
електроенергетику» та ст. 1212 ЦК України
та вказував, що заявлена сума є шкодою
та повинна бути відшкодована в частині
неотриманих доходів, які б були реально
отримані позивачем за умови укладення
відповідного договору на постачання
теплової енергії у гарячій воді.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Державного підприємства «Еко»
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Кропивній Л.В.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського від 26.06.2014р. сформовано
для розгляду даної апеляційної скарги
колегію суддів у складі: головуючого
судді Кропивної Л.В., суддів: Руденко
М.А., Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.06.2014р.
апеляційну скаргу Державного
підприємства «Еко» у справі №910/4181/14
прийнято до розгляду у складі колегії
суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В.,
суддів: Руденко М.А., Чорної Л.В. та
призначено розгляд справи на 30.07.2014р.

24.07.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Приватного
підприємства «М-Сервіс» надійшов
відзив на апеляційну скаргу, в якому
останнє просило суд відмовити у
задоволенні апеляційної скарги, а
оскаржуваний судовий акт залишити без
змін.

29.07.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Державного
підприємства «Еко» надійшли
доповнення до апеляційної скарги.
Окрім доводів, зазначених в самій
апеляційній скаргі, апелянт також
заперечував твердження суду в
оскаржуваному рішенні про те, що
відповідач сплачував за гарячу воду
згідно виставлених тарифів в обсягах
спожитих куб. м. гарячої води,
посилаючись на копії виставлених
рахунків-фактур за період з січня 2011
року по квітень 2013 року та копії
платіжних доручень ПП «М-Сервіс».

29.07.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від Державного
підприємства «Еко» надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи у зв'язку з неможливістю
забезпечити явку свого представника.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014р. у
справі №910/4181/14 у зв'язку з перебуванням
судді Чорної Л.В. у відпустці,
здійснено заміну у складі колегії
суддів у даній справі на наступний:
головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді:
Жук Г.А., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014р.
апеляційну скаргу Державного
підприємства «Еко» на рішення
Господарського суду міста Києва від
29.05.2014р. у справі №910/4181/14 прийнято до
провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя: Кропивна Л.В., судді:
Жук Г.А., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 30.07.2014р.
розгляд апеляційної скарги Державного
підприємства «Еко» відкладено на
24.09.2014р. у зв'язку з неявкою
представника позивача та задоволенням
клопотання позивача про відкладення
розгляду справи.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 24.09.2014р. у
справі №910/4181/14 у зв'язку з перебуванням
судді Жук Г.А. у відпустці, здійснено
заміну у складі колегії суддів у даній
справі на наступний: головуючий суддя -
Кропивна Л.В., судді:
Руденко М.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.09.2014р.
апеляційну скаргу Державного
підприємства «Еко» на рішення
Господарського суду міста Києва від
29.05.2014р. у справі №910/4181/14 прийнято до
провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді:
Руденко М.А., Смірнова Л.Г.

У судовому засіданні 24.09.2014р. колегією
суддів оголошено перерву до 08.10.2014р.

08.10.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшло клопотання про розгляд справи
за відсутності представника позивача
або відкладення розгляду апеляційної
скарги.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.10.2014р.
розгляд апеляційної скарги Державного
підприємства «Еко» відкладено на
29.10.2014р. у зв'язку з неявкою
представника відповідача.

У судове засідання 29.10.2014р. з'явились
представники сторін.

У судовому засіданні 29.10.2014р.
представник позивача просив
апеляційну скаргу задовольнити,
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 29.05.2014р. у справі
№910/4181/14 та прийняти нове рішення, яким
позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні 29.10.2014р.
представник відповідача просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуваний судовий
акт залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
згідно Договору купівлі-продажу
нерухомого майна №КПБ - 79 від
04.03.2010р., власником нежитлових
приміщень загальною площею 296,6 кв.м., що
розміщені в житловому будинку за
адресою: м. Київ, вул. Кловський узвіз, 4
є Приватне підприємство «М-Сервіс»
(надалі - відповідач).

Згідно статуту Державного
підприємства «Еко» та наказу
Міністерства економіки та з питань
європейської інтеграції України №32
від 18.02.2003р. на балансі Державного
підприємства «Еко» (надалі - позивач)
перебуває будинок, в якому розміщені
приміщення Приватного підприємства
«М-Сервіс», здійснює утримання,
експлуатаційне обслуговування будинку
та фактично є посередником в ланці
постачання комунальних послуг до
будинку та приміщень відповідача.

Позивач листами неодноразово
звертався до відповідача з пропозицією
укласти договір про відшкодування
витрат балансоутримувача з утримання
нерухомого майна та про надання
комунальних послуг, зокрема листами : №
371 від 21.05.2010р.; № 595 від 02.09.2011р.; № 957 від
23.12.2011р.; № 91 від 15.02.2012р.; № 267 від
25.05.2012р.; № 335 від 22,06.2012р.

На вирішення суду було поставлено
питання, чи виникають на стороні
власника нежитлового приміщення
зобов'язання по відшкодуванню
збитків у розмірі грошових витрат
балансоутримувача, якщо між ним та
власником відсутні договірні
відносини, а балансоутримувач
сплачував комунальні платежі та ніс
інші витрати по утриманню приміщення.

Відхиляючи доводи позивача, місцевий
господарський суд виходив з того, що
такий вид комунальних послуг як
«підігрів води для гарячого
водопостачання» відсутній як в Законі
України «Про житлово-комунальні
послуги» так і в Постанові КМУ від
21.07.2005 р. №630, так і в типовому договорі
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення. Отже
позовні вимоги про стягнення з
відповідача вартості теплової енергії
у Гкал., яка йде на підігрів води для
гарячого водопостачання, з врахуванням
того, що відповідач самостійно сплачує
платежі за гарячу воду, згідно
встановлених тарифів в обсягах
спожитих куб. м. гарячої води, є
необґрунтованими.

Апелянт посилався на те, що відповідач
не здійснює оплату за спожиту теплову
енергію у гарячій воді, у період з січня
2010р. по квітень 2013р., і станом на 01.12.2013р.
заборгував в оплаті 170996,27 грн., і тому
при відсутності між сторонами
договору, вартість спожитої теплової
енергії у гарячій воді є витратами
позивача і його збитками, які
підлягають відшкодуванню за рахунок
відповідача. При цьому, позивач в
позовній заяві просив відшкодувати
шкоду на підставі ст. 1212 ЦК України.

Утім колегія суддів вважає доводи
апелянта необґрунтованими, з огляду на
таке.

Відповідно до п. 12 ст. 1 Закону України
"Про теплопостачання" постачання
теплової енергії (теплопостачання) -
господарська діяльність, пов'язана з
наданням теплової енергії (теплоносія)
споживачам за допомогою технічних
засобів транспортування та розподілом
теплової енергії на підставі договору.

Відповідно до абз. 2 п. 18 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 р. N 630 (далі - Правила)
система оплати послуг (щомісячна або
авансова) та форма оплати послуг
(готівкова або безготівкова)
визначаються у договорі між споживачем
і виконавцем.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Відповідно до ст. 1 Закону «Про
житлово-комунальні послуги»,
балансоутримувач будинку, яким є
позивач, утримує на балансі відповідне
майно (будинок по вул. Кловський
узвіз,4), а також веде бухгалтерську,
статистичну та іншу передбачену
законодавством звітність, здійснює
розрахунки коштів, необхідних для
своєчасного проведення капітального і
поточного ремонтів та утримання, а
також забезпечує управління цим майном
і несе відповідальність за його
експлуатацію згідно з законом.

Стаття 24 зазначеного Закону зобов'язує
балансоутримувача укладати договір з
власником (співвласниками) на
утримання на балансі відповідного
майна.

У разі якщо балансоутримувач не є
виконавцем, він укладає договори на
надання житлово-комунальних послуг з
іншим виконавцем або виробником. (ст. 29
Закону).

Згідно з ст. 275 Господарського кодексу
України за договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві, який зобов'язаний
оплатити прийняту енергію та
дотримуватися передбаченого договором
режиму її використання. Відпуск
енергії без оформлення договору
енергопостачання не допускається.
Предметом договору енергопостачання є
окремі види енергії з найменуванням,
передбаченим у державних стандартах
або технічних умовах.

Відповідно до п.2, 6 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 р. N630, централізоване
постачання гарячої води - послуга,
спрямована на задоволення потреб
споживача у гарячій воді, яка надається
виконавцем з використанням
внутрішньобудинкових систем гарячого
водопостачання. Послуги повинні
відповідати з централізованого
постачання гарячої води - вимогам щодо
якості і тиску води, температури
гарячої води, а також розрахунковим
нормам витрати води у точці розбору.

Згідно з п. 3.13 Правил користування
системами централізованого
комунального водопо стачання та
водовідведення в населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України № 190 від 27.06.2008 р. суб'єкти
господарювання, у яких теплові пункти
перебувають на балансі або яким вони
передані в управління, повне
господарське відання, користування,
здійснюють розрахунки з виробником на
основі укладених договорів за весь
обсяг питної води, яка відпущена з
систем водопостачання і використана на
потреби гарячого водопостачання та
інші потреби, а також розраховуються за
власний обсяг водовідведення. Обсяг
питної води, поданої до теплових
пунктів, фіксується засобами обліку,
які встановлені на межі балансової
належності. Обсяг гарячого
водопостачання, переданий споживачам
виконавцем послуг з постачання гарячої
води, ураховується в загальному обсязі
стічних вод споживачів і оплачується
ним за договором з виробником на
підставі показів засобів обліку або в
порядку, обумовленому договором.

З наведених норм вбачається, що чинне
законодавство України не розділяє
послугу з постачання споживачам
гарячої води (гарячого водопостачання)
на окремі частини з постачання окремо
теплової енергії та окремо холодної
води, а встановлює, що енерговиробник
та/або енергопостачальник виробляє та
постачає гарячу воду (яку законодавець
також називає енергією). Тобто, саме
гаряча вода є товаром, продуктом
енерговиробника та/або
енергопостачальника, яку отримує
споживач, при цьому саме
енерговиробник та/або
енергопостачальник споживає холодну
воду для вироблення гарячої води. При
цьому, споживач оплачує холодну воду,
яка йде на підігрів, лише у тому
випадку, якщо він отримує від
водопостачальника холодну воду та
самостійно підігріває її до стану
гарячої води.

Отже, такий вид комунальних
послуг як «підігрів води для гарячого
водопостачання» відсутній, як в Законі
України «Про житлово-комунальні
послуги», так і в Постанові КМУ від
21.07.2005 р. №630, так і в типовому договорі
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення.

Позивач просив відшкодувати за рахунок
відповідача сплачену позивачем
вартість теплової енергії у Гкал., яка
іде на підігрів води для гарячого
водопостачання.

При здійсненні балансоутримувачем
неналежного платежу третій особі
баланосутримувач не вправі вимагати
від інших осіб повернення сплачених
ним коштів без відносно того, якими
правовими підставами обґрунтовані
такі вимоги.

Неналежний платіж позивача на
користь третьої особи не може
вважатися його збитками, завданими
відповідачем, адже відсутній
правовий зв'язок між втратами
позивача і діями чи бездіяльністю
відповідача.

Позивач не звернув уваги на те, що за
приписами генерального делікту (ч. 1
ст.1166 ЦК України) майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом цієї норми юридичним фактом,
з яким закон пов'язує виникнення
зобов'язання з відшкодування шкоди, є
заподіяння шкоди як самостійної
правової підстави виникнення
цивільних прав та обов'язків, перелік
яких наведений у ст.11 ЦК України.

Підставою для застосування
позадоговірної відповідальності є
склад правопорушення, як-от:
протиправність поведінки особи;
наявність шкоди; причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та шкодою
(шкода має виступати об'єктивним
наслідком поведінки завдавача шкоди);
вина особи, що заподіяла збитки.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
гл. 83 ЦК України.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України
встановлено, що особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї статті застосовуються
до вимог про: повернення виконаного за
недійсним правочином; витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов'язання з
безпідставного збагачення необхідна
наявність наступних умов: збільшення
майна однієї сторони (набувачем), з
одночасним зменшенням його у іншої
сторони (потерпілого), а також
відсутність правової підстави
(юридичного факту) для збагачення.
Відсутність правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

За таких обставин справи висновок
суду першої інстанції про відмову у
задоволенні позову є вірним, а отже
судове рішення з мотивів, викладених у
цій постанові, слід залишити без
скасування, а апеляційну скаргу
Державного підприємства «Еко» - без
задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на апелянта
(позивача).

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Еко» на рішення
Господарського суду міста Києва від
29.05.2014р. у справі №910/4181/14 залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 29.05.2014р. у справі
№910/4181/14 - без змін.

2.Матеріали справи №910/4181/14 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя
Л.В. Кропивна

Судді
М.А. Руденко

Л.Г. Смірнова