ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.11.14р. Справа № 904/8576/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ", смт
Ювілейне Дніпропетровський район
Дніпропетровська область

до Відповідача-1 Товариство з обмеженою
відповідальністю "Чиста планета",
м.Дніпропетровськ

Відповідача-2 Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1, м.Київ

про визнання договору поруки від
10.01.2014р. недійсним

Суддя Кеся Н.Б.

При секретарі судового засідання
Хавіна О.С.

Представники:

Від Позивача: представник Гайдай Р.В.,
довіреність № 14/11/14 від 14.11.2014р.

Від Відповідача-1: представники
Братцева Н.С., довіреність № 01/10 від
01.10.2014р.

Поліщук І.О.,
довіреність № 19/14 від 10.01.2014р.

Від Відповідача-2: представник не
з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ"
(далі-Позивач) звернулося з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чиста планета"
(далі-Відповідач-1) та Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
(далі-Відповідач-2), в якому просить
господарський суд визнати Договір
поруки №б/н від 10.01.2014 року недійсним.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
тим, що Договір поруки №б/н від 10.01.2014
року є таким, що суперечить поняттю
договору, визначеному статтею 626
Цивільного кодексу України, тому на
підставі ч.1 статті 215, ч.3 ст.203
Цивільного кодексу України договір
повинен бути визнаний недійсним. Так,
спірний договір є двостороннім та
укладеним без попередньої згоди на те
боржника - Позивача. Однак, Позивач
вказує на те, що положення статей 511, 553,
626 ЦК України встановлюють загальне
правило, за яким зобов'язання не
створює обов'язків для третьої особи.
Тобто не можна без згоди особи покласти
на неї обов'язок вчинити якусь дію або
утриматися від вчинення такої дії.
Зобов'язання може породжувати для
третьої особи лише права щодо боржника
та (або) кредитора. Також Позивач
зазначає, що природа поруки полягає у
поєднанні волі боржника і поручителя
відповідати спільно, а тому порука за
договором передбачає волевиявлення як
боржника, так і поручителя.
Вищевикладена правова позиція
підтверджується відповідною судовою
практикою, а саме змістом постанови
Вищого господарського суду України від
20.07.2011року у справі №14/22-11, постанови
ВГСУ від 01.11.2011р. у справі №10/16-11,
постанов Верховного Суду України від
01.09.2009року у справі №42/492-52/116. Додатково
Позивач зазначає, що є підстави для
висновку про відсутність будь-яких
конклюдентних дій, намірів як
Відповідача-1, так і Відповідача-2, які б
свідчили про те, що укладений між ними
договір поруки спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ними. Позивач стверджує, що
спірний договір укладений лише з
єдиною метою - змінити підсудність
справи при зверненні до суду з вимогами
Відповідача-1 до Позивача за договором
поставки №59017 від 01.01.2014 року. Адже
замість звернення Відповідача-1 за
позовом за договором поставки за
місцем знаходження Позивача до
Господарського суду Дніпропетровської
області, Відповідачі уклали фіктивний
договір поруки, який жодними діями
Відповідачів не спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ними, та, таким чином,
змінили підсудність спору та направили
позов за договором поставки до
господарського суду м.Києва.

В підтвердження обґрунтованості
позовних вимог Позивач надав до позову:

копію договору поставки №59017 від
01.01.2014р.;

копію Договору поруки №б/н від 10.01.2014р.;

копії витягу з ЄДР щодо Відповідачів;

копію свідоцтва про державну
реєстрацію Позивача;

копію довідки з ЄДРПОУ;

приклади судової практики;

копію ухвали господарського суду
м.Києва про відкриття провадження.

Відповідач-1 позов не визнав, позовні
вимоги вважає безпідставними,
необґрунтованими такими, що не
відповідають нормам чинного
законодавства. Так, твердження
Позивача про необхідність отримання
його письмової згоди на укладення
договору поруки №б/н від 10.01.2014р. є
безпідставним та не відповідає нормам
чинного законодавства. Статтями 553 та 554
ЦК України встановлено, що договір
поруки укладається між кредитором та
поручителем і відповідно до договору
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Тобто договір поруки є
двостороннім правочином, що
укладається з метою врегулювання
відносин між кредитором і поручителем,
отже боржник не є стороною договору
поруки і жодними нормами чинного
законодавства не передбачено обов'язку
будь-якої сторони договору поруки
отримувати згоду боржника. Що
стосується твердження Позивача про те,
що договір поруки створює обов'язки для
боржника, то з цим не можна погодитись,
оскільки безпосередньо на права та
обов'язки боржника порука як вид
забезпечення виконання зобов'язання не
впливає, оскільки зобов'язання
боржника в цьому випадку не
встановлюються, не припиняються та не
змінюються (не доповнюються та не
збільшуються). Відсутність обов'язку
кредитора або поручителя на отримання
згоди боржника на укладення договору
поруки підтверджується судовою
практикою, у тому числі Постановою
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29 травня 2013 року за №11 "Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними".
Твердження Позивача про укладення
договору поруки №б/н від 10.01.2014 р. з
метою навмисної зміни підсудності
Відповідачем-1 є безпідставним та суто
надуманим. Щодо твердження Позивача
про фіктивність договору поруки №б/н
від 10.01.2014р. Відповідач-1 вказує, що
підтвердженням реальності настання
правових наслідків є дії поручителя,
Відповідача-2 у цій справі, який
частково виконав передбачені
договором поруки №б/н від 10.01.2014р.
зобов'язання з оплати вартості товару,
що був поставлений Відповідачем-1
Позивачу за договором поставки №59017
від 01.01.2014р., а саме сплатив
Відповідачу-1 грошову суму у розмірі
400,00 грн., що підтверджується копією
банківської виписки (а.с. 69). Отже,
посилання ТОВ "АТБ-маркет" на те, що
договір поруки не був спрямований
нареальне настання правових наслідків,
спростовується діями поручителя,
Відповідача-2 у цій справі, який після
отримання відповідної вимоги
кредитора, Відповідача-1 частково
виконав свої зобов'язання. Таким чином
сторони договору поруки своїми діями
підтвердили, що договір поруки №б/н від
10.01.2014р. був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

В підтвердження своїх заперечень проти
позову Відповідачем-1 надано до справи
(а.с. 56-71):

копію постанови Пленуму ВГСУ від
29.05.2013р. №11;

копію інформаційного листа ВГСУ від
21.11.2011р. №01-06/1624/2011;

копію ухвали господарського суду
м.Києва від 06.11.2014р. про порушення
провадження у справі №910/24072/14;

копію банківської виписки, що
підтверджує часткову оплату
заборгованості, здійснену 31.10.2014р. ФОП
ОСОБА_1 на користь ТОВ „Чиста планета";

копію вимоги кредитора ТОВ „Чиста
планета";

докази направлення заперечень
Позивачу.

На виконання вимог ухвали суду від
04.11.2014р. Відповідач-1 подав копії
правовстановлюючих документів (а.с.
72-93).

Відповідач-2 представника в судове
засідання не направив, подав до справи
відзив на позов, в якому зазначив, що на
виконання вимог Договору поруки в
якості часткового виконання своїх
зобов'язань Відповідач-2 за вказаним
Договором перерахував 4000,00 грн. на
рахунок Відповідача-1, в підтвердження
чого надав копію квитанції №112186394 від
31.10.2014р. (а.с. 97). Щодо твердження
Позивача відносно недійсності
договору поруки, Відповідач-2 зазначає,
що договір укладено у повній
відповідності до норм Цивільного та
Господарського кодексів України, як по
формі так і по суті. На час розгляду
справи права Позивача у зв'язку з
укладенням договору поруки ніяким
чином не порушені і не можуть бути
порушені. До того ж, договір поруки був
укладений 10.01.2014 року, а в січні 2014 року
жодні позовні заяви з боку
Відповідача-1 не подавались, тому
припущення Позивача щодо зміни
підсудності є абсурдними.

До відзиву на позов Відповідач-2 надав
(а.с. 94-98):

копію договору поруки №б/н від 10.01.2014р.;

квитанцію №112186394 від 31.10.2014р.;

довіреність на представника
Відповідача-2.

На виконання вимог ухвали суду від
04.11.2014р. Відповідач-2 подав копію
виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с. 100).

Відповідач-2 19.11.2014р. подав клопотання
про розгляд справи без участі
Відповідача-2 за наявними матеріалами.

У зв'язку із заявленим клопотанням
Відповідача-2, а також у зв'язку з тим, що
наявні матеріали є достатніми для
вирішення спору, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутністю
представника Відповідача-2.

У судовому засіданні оголошувалася
перерва з 19.11.14р. 10:30 год. по 19.11.14р. 15:00
год. в порядку ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 19.11.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частину
судового рішення в порядку ст. 85 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи та
враховуючи письмові та усні пояснення
представників сторін, дослідивши
надані докази, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою
відповідністю "АТБ-маркет" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Чиста планета"
01.01.2014 року укладено Договір поставки
№59017 (далі - Договір поставки),
відповідно до умов якого Відповідач-1
зобов'язувався в порядку та строки,
встановлені Договором, передати товар
у власність Позивачу, в певній
кількості, відповідної якості та по
узгодженій ціні, а Позивач прийняти та
оплатити товар на умовах, обумовлених
вказаним Договором (п. 1.1 Договору
поставки).

Також 10 січня 2014 року між Відповідачем-1
та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
укладений Договір поруки №б/н (далі -
Договір поруки), відповідно до п. 1.1
якого Відповідач-2 зобов'язується
солідарно відповідати перед
Відповідачем-1 за виконання Позивачем
зобов'язань відносно оплати вартості
товару, поставленого Відповідачем-1
Позивачу по Договору поставки №59017 від
01 січня 2014 року. на суму не більш 1000,00
грн. (п.1.1 договору).

Послуга по наданню поручительства
поручається Поручителем по даному
договору є безкоштовною (п. 1.2 Договору).

Поручитель зобов'язаний виконувати за
Боржника зобов'язання останнього
відносно сплати вартості товару,
переданого Кредитором Боржнику у
відповідності з Основний договором (п.
2.1 Договору).

Кредитор не має права вимагати від
Поручителя виконання зобов'язань за
Боржника в частині оплати сум
основного боргу, який виник на підставі
Основного договору на суму, що
перевищує 1000,00 грн. (п. 2.2 Договору).

Всі права та зобов'язання по Основному
договору залишаються у Боржника (п. 2.3
Договору).

Протягом строку дії даного Договору,
Кредитор не має права змінювати умови
Основного договору без згоди на це
Поручителя. В іншому випадку
Поручитель не відповідає перед
Кредитором за виконання Боржником
своїх зобов'язань з моменту внесення
таких змін (п. 2.4 Договору).

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що
Поручитель та Боржник несуть солідарну
відповідальність перед Кредитором за
виконання зобов'язань в частині оплати
вартості товару по Основному договору.

Сторони несуть передбачену діючим
законодавством України
відповідальність за збитки, нанесені
друг другу у випадку невиконання чи
неналежного виконання зобов'язань по
даному Договору (п. 3.2 Договору).

Даний договір вступає в силу з моменту
його підписання та діє до 31.12.2015р. (п. 4.1
Договору).

Поручительство по даному Договору діє
до 31.12.2015р. (п. 4.2 договору).

Позивач вважає, що Договір поруки №б/н
від 10.01.2014 року слід визнати недійсним
на підставі ч.3 ст.203, ч.1 ст. 215 ЦК України,
оскільки його умови суперечать поняттю
договору, визначеному ст.626 ЦК України.

Дослідивши матеріали судової справи,
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для визнання спірного договору
поруки недійсним з огляду на наступне.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Частинами 1, 3, 5 статті 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Загальні засади поруки визначені
Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. (ч.ч.1,2
ст.553 ЦК України).

Порука як від забезпечення
зобов'язання спрямована на можливість
задоволення вимог кредитора за рахунок
солідарного або субсидіарного
боржника за цим зобов'язанням у випадку
його порушення основним боржником.

Загальні правила щодо заміни сторони в
зобов'язанні встановлені статтями 512-520
ЦК України. Цими правилами визначений
перелік випадків, внаслідок яких
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений, у тому числі, в інших
випадках, встановлених законом. При
цьому, кредитор у зобов'язанні не може
бути замінений, якщо це встановлено
договором або законом. Щодо заміни
боржника у зобов'язанні, діє правило
про те, що таке можливо лише за згодою
кредитора, якщо інше не передбачено
законом.

Отже, закон не встановлює обов'язкову
участь або надання згоди при укладенні
договору поруки з боку основного
боржника, якщо це не передбачено
договором щодо основного зобов'язання
або прямо не заборонено спеціальними
нормами (нормами законодавства в
окремих правовідносинах).

Слід також зазначити, що відсутність в
договорі поруки участі основного
боржника не є порушенням положень,
визначених статтею 626 ЦК України, на що
посилається Позивач. Зокрема, Позивач
стверджує, що виникнення певних
зобов'язань у основного боржника
можливе лише при наявності його
волевиявлення при укладенні договору
поруки. На думку Позивача це випливає
із визначення такого поняття як
договір.

Однак, за висновком суду це твердження
не відповідає загальним нормам про
підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків, встановлених статтею 11
Цивільного кодексу України.

Так, цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства. Зокрема,
права та обов'язки основного боржника
при наявності факту поруки визначені
статтями 555, 557 ЦК України.

Відсутність обов'язку кредитора або
поручителя на отримання згоди боржника
на укладення договору поруки
підтверджується роз'ясненнями,
наданими Вищим господарським судом
України.

Зокрема, пунктом 3.16 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29 травня 2013 року № 11 „Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
роз'яснено, що обов'язок кредитора або
поручителя за договором поруки
одержувати згоди боржника на укладення
такого договору законодавством
України не передбачений та не випливає
зі змісту правовідносин поруки.
Відповідно відсутність зазначеної
згоди не порушує й умов дійсності
договору поруки та не є підставою для
визнання його недійсним. Згідно з
пунктом першого Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
21.11.2011 року за №01-06/1624/2011 „Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ
окремих норм матеріального права"
відсутність згоди боржника на
укладення договору поруки не порушує
умови дійсності договору поруки і не є
підставою недійсності зазначеного
правочину.

Слід також зазначити, що у справі
відсутнє судове рішення Верховного
Суду України в порядку ст.111-28 ГПК
України, яке б підтверджувало правову
позицію Позивача і було б обов'язковим
для судів України в судовій практиці.
Так, в постанові Верховного Суду
України від 01.09.2009року у справі
№42/492-52/116, на яке посилається Позивач,
мова йде про встановлену основним
договором заборону передачу прав та
обов'язків за цим договором третім
особам без письмової згоди другої
сторони.

Такі обставини у справі, що
розглядається, відсутні.

Твердження Позивача про фіктивність
договору поруки №б/н від 10.01.2014 року,
судом визнається таким, що не
доводиться матеріалами справи.

Згідно з частиною 1 статті 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин характеризується
тим, що сторони вчиняють такий правочин
лише для виду, знаючи заздалегідь, що
він не буде виконаний. При вчиненні
фіктивного правочину сторони мають
інші цілі, ніж ті, що передбачені
правочином.

Матеріали справи свідчать про те, що
підтвердженням реальності настання
правових наслідків за спірним
договором поруки є дії поручителя,
Відповідача-2 у цій справі, який
частково виконав передбачені
договором поруки № б/н від 10.01.2014р.
зобов'язання з оплати вартості товару,
що був поставлений Відповідачем-1
Позивачу за договором поставки №59017
від 01.01.2014р., а саме сплатив
Відповідачу-1 грошову суму у розмірі
400,00 грн., що підтверджується копією
банківської виписки та квитанції
№112186394 від 31.10.2014р. (а.с. 69, 97).

Отже, твердження Позивача про те, що
договір поруки не був спрямований на
реальне настання правових наслідків,
спростовується діями поручителя,
Відповідача-2 у цій справі. Твердження
Позивача про те, що спірний договір
поруки не відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки укладений без
участі Позивача як основного боржника,
суд визнає таким, що не ґрунтується на
нормі права.

За результатами вирішення спору судові
витрати у справі покладаються на
Позивача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 36, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскаржено протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя Н.Б. Кеся

Повне рішення складено-24.11.14р.