ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року Справа № 910/21198/13
Вищий господарський суд України в
складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е. - головуючого, Корнілової
Ж.О. - доповідача, Чернова
Є.В.,розглянувши касаційну скаргу
Державного підприємства "Завод 410 ЦА"на
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 у справі
за позовом№ 910/21198/13 Господарського
суду міста Києва Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Авіакомпанія "Хорс"доРегіонального
відділення Фонду державного майна
України в місті Києві,треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на сторонівідповідача:
за участю1. Державне підприємство
"Завод 410 Цивільної Авіації", 2.
Міністерство промислової політики
України, Київської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері,провизнання права
користування та продовження дії
договору, за участю представників
сторінвід Київської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Яговдік
С.М. (посвідчення № 029909),від позивача:не
з'явились,від відповідача:Гармашов Б.С.
(довіреність № 08 від 03.03.2014),від третьої
особи 1:Демський А.Л. (довіреність № 48-4332
від 27.12.2013),від третьої особи 2:не
з'явились,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс" у
листопаді 2013 року звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Регіонального відділення
Фонду державного майна України в місті
Києві про визнання права користування
позивача нежитловими приміщеннями,
загальною площею 506,10 кв. м., що
розміщені на 1-ому та 2-ому поверхах
будівлі корпусу турбогвинтових
літаків, за адресою: м. Київ, проспект
Повітрофлотський, 94, які перебувають на
балансі Державного підприємства "Завод
410 Цивільної Авіації" до 30.09.2014 на
підставі договору оренди нерухомого
майна, що належить до державної
власності № 4476 від 30.09.2009; про визнання
продовженим (пролонгованим) договору
оренди нерухомого майна, що належить до
державної власності № 4476 від 30.09.2009,
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"
та Регіональним відділенням Фонду
державного майна України в місті Києві
на новий строк.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в
результаті не отримання від
Регіонального відділення Фонду
державного майна України у місті Києві
заяви про припинення або зміну дії
договору оренди № 4476 від 30.09.2009 після
закінчення строку його чинності
протягом одного місяця, відповідно до
статті 17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна",
статті 764 Цивільного кодексу України та
вимог пункту 10.4. договору, договір
оренди № 4476 від 30.09.2009 вважається
продовженим на той самий термін і та
тих самих умовах, тобто позивач вважає,
що має право користуватись об'єктами
нерухомого майна, що належать до
державної власності до 30.09.2014 включно.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 03.04.2014 у справі № 910/21198/13
(суддя Привалова А.І.) позовні вимоги
задоволено повністю. Визнано право
користування Товариством з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"
нежитловими приміщеннями, загальною
площею 506,10 кв. м, що розміщені на 1-ому та
2-ому поверхах будівлі корпусу
турбогвинтових літаків, за адресою: м.
Київ, проспект Повітрофлотський, 94, які
перебувають на балансі Державного
підприємства "Завод 410 Цивільної
Авіації" до 30.09.2014 на підставі договору
оренди нерухомого майна, що належить до
державної власності № 4476 від 30.09.2009.
Визнано продовженим (пролонгованим)
договір оренди нерухомого майна, що
належить до державної власності № 4476
від 30.09.2009, укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Авіакомпанія "Хорс" та Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України в місті Києві на новий строк.
Стягнуто з Регіонального відділення
Фонду державного майна України в місті
Києві на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Авіакомпанія "Хорс" 2294,00 грн. судового
збору.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 у справі
№ 910/21198/13 (колегія суддів: Власов Ю.Л.-
головуючий, Самсін Р.І., Хрипун О.О.)
рішення Господарського суду міста
Києва від 03.04.2014 у справі № 910/21198/13
скасовано щодо задоволення позовної
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"
про визнання продовженим
(пролонгованим) договору оренди
нерухомого майна, що належить до
державної власності № 4476 від 30.09.2009 на
новий строк. Стягнуто з Регіонального
відділення Фонду державного майна
України в місті Києві 1147,00 грн.
судового збору. Відмовлено Товариству
з обмеженою відповідальністю
"Авіакомпанія "Хорс" у задоволенні
позовної вимоги про визнання
продовженим (пролонгованим) договору
оренди нерухомого майна, що належить до
державної власності № 4476 від 30.09.2009 на
новий строк. В іншій частині рішення
Господарського суду міста Києва від
03.04.2014 у справі № 910/21198/13 залишено без
змін. Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіакомпанія "Хорс"
на користь Державного підприємства
"Завод 410 Цивільної Авіації" 609,00 грн.
судового збору за розгляд апеляційної
скарги.

Не погоджуючись з постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 у справі
№ 910/21198/13 Державне підприємство "Завод
410 Цивільної Авіації" звернулось до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 03.04.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 у справі
№ 910/21198/13, і прийняти нове рішення про
відмову в позові.

Касаційна скарга обґрунтована
неправильним застосуванням та
порушенням норм матеріального та
процесуального права судом першої та
апеляційної інстанції.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 30.10.2014 касаційну скаргу
Державного підприємства "Завод 410
Цивільної Авіації" прийнято та
призначено до розгляду на 18.11.2014.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову
Ж.О., обговоривши доводи касаційної
скарги, заслухавши прокурора,
представників відповідача, третьої
особи 1, перевіривши правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що між позивачем та
відповідачем 30.09.2009 укладено договір
оренди нерухомого майна, що належить до
державної власності № 4476, за умовами
якого відповідачем передано, а
позивачем прийнято в строкове платне
користування державне нерухоме майно -
нежитлові приміщення, загальною площею
506,10 кв. м., розміщені на 1 та 2 поверхах
будівлі корпусу турбогвинтових
літаків, за адресою: м. Київ, проспект
Повітрофлотський, 94, що перебуває на
балансі третьої особи 1, вартість якого
визначена згідно зі звітом про
незалежну оцінку станом на 31.03.2009 і
становить 1942980,00 грн.

Згідно з пунктом 1.2 договору, майно
передається в оренду з метою
розміщення авіаційного тренажеру.

Відповідно до пункту 2.2 договору,
передача майна в оренду не тягне за
собою виникнення у позивача права
власності на майно. Власником майна
залишається держава, а позивач
користується ним протягом строку
оренди

Згідно з пунктом 10.1 договору, договір
укладено строком на 1 рік, що діє з 30.09.2009
до 30.09.2010 включно.

Відповідно до пункту 10.4 договору, у
разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну цього
договору після закінчення строку його
чинності протягом одного місяця,
договір вважається продовженим на той
самий термін і на тих самих умовах, які
були передбачені цим договором, з
урахуванням змін у законодавстві на
дату продовження цього договору.

Згідно з пунктом 10.6.1 договору, чинність
цього договору припиняється внаслідок
закінчення строку, на який його
укладено.

Між позивачем та відповідачем 30.09.2009
підписано акт приймання-передачі
орендованого майна за адресою: м. Київ,
проспект Повітрофлотський, 94,
відповідно до якого відповідач
передано, а позивачем прийнято в
строкове платне користування майно -
частини нежитлових приміщень,
загальною площею 506,1 кв. м. на 1-му та 2-мі
поверхах корпусу турбогвинтових
літаків що перебуває на балансі
третьої особи 1.

Між позивачем та відповідачем 24.10.2011
укладено договір № 4476/01 про внесення
змін до договору оренди нерухомого
майна № 4476 від 30.09.2009, згідно з пунктом 2
якого, сторонами погоджено продовжити
дію договору оренди № 4476 від 30.09.2009 на
365 днів, з 30.09.2011 до 30.09.2012 включно.

Між позивачем та відповідачем 01.11.2012
укладено договір №4476/02 про внесення
змін до договору оренди нерухомого
майна № 4476 від 30.09.2009, згідно з пунктом 1
якого сторонами погоджено продовжити
дію договору оренди на 1 рік, з 30.09.2012 до
30.09.2013 включно.

Третя особа 1 06.03.2013 звернулась до
третьої особи 2 та Агентства держмайна
України з листом № 48-752 про
підготовлення та направлення на адресу
відповідача письмового попередження
про намір третьої особи 1 після
закінчення терміну дії договору оренди
№ 4476 від 30.09.2009 використовувати
передане позивачеві державне майно,
для власних потреб.

Листом № 10/2-3-561 від 09.04.2013 Державного
агентства України з управління
державними корпоративними правами та
майном (Агентство держмайна України)
повідомлено позивача, що після
закінчення дії договору оренди № 4476
від 30.09.2009, орендоване майно буде
використовуватись третьою особою 1, для
власних потреб.

На адресу позивача 18.05.2013 направлено
лист, до якого додано копію листа
Державного агентства України з
управління державними корпоративними
правами та майном № 10/2-03-561 від 09.04.2013.

На адресу позивача 01.07.2013 надіслано
лист № 30-06/7204 відповідача про
неможливість продовження дії договору
оренди № 4476 від 30.09.2009 (після 30.09.2013) на
наступний строк, у зв'язку з
відповідним зверненням власника -
уповноваженого органу управління
державним майном, яке було
підготовлене за зверненням
балансоутримувача

На адресу відповідача 23.07.2013 надіслано
лист позивача про надання дозволу на
продовження терміну дії договору
оренди № 4476 на новий більш тривалий
термін.

На адресу позивача та третьої особи 1
30.07.2013 направлено лист відповідача про
припинення дії договору оренди № 4476
від 30.09.2009 після його закінчення, в
якому зазначено, що у зв'язку із
закінченням 30.09.2013 терміну дії договору
оренди № 4476 від 30.09.2009, враховуючи лист
Державного агентства України з
управління корпоративними правами та
майном № 10/2-3-561 від 09.04.2013 щодо
заперечень у продовженні договору
оренди; та необхідністю використання
зазначеного державного нерухомого
майна для власних потреб, листом №
30-06/7204 від 01.07.2013 регіонального
відділення повідомлено позивача та
третю особу 1 про неможливість
продовження договору оренди на
наступний термін, тому відповідач
вдруге повідомляв у своєму листі про
неможливість продовження дії
договору.

Державним агентством України з
управління корпоративними правами та
майном 06.09.2013 направлено лист на адресу
позивача та відповідача про намір
третьої особи використовувати вказане
приміщення після закінчення дії
договору оренди № 4476 (з 30.03.2013), для
власних потреб.

Листом № 30-06/9911 відповідача повторно
12.09.2013 повідомлено позивача про
неможливість продовження договору
оренди № 4476 від 30.09.2009 та повідомлено
останнього, що вказаний договір буде
вважатись припиненим після закінчення
його терміну дії. Крім цього,
відповідачем вказаним листом доручено
третій особі 1 прийняти орендоване
майно шляхом складання відповідного
акта, який після підписання сторонами
направити на адресу відповідача.

Листом № 30-05/12810 відповідача 19.11.2013
повідомлено позивача, що у випадку
невиконання ним вимог щодо оплати
орендної плати за договором № 4476
відповідач звернеться до
господарського суду з позовом про
дострокове розірвання договору оренди
за неналежне виконання зобов'язань за
договором оренди.

Рішенням Господарського суду міста
Києва у справі № 910/18971/13 від 25.02.2014 за
позовом позивача до відповідача про
визнання договору оренди № 4476 від
30.09.2009, укладеного між позивачем та
відповідачем таким, що діє до 30.09.2016 та
внесення змін до пункту 2 договору №
4476/01 шляхом викладення його у новій
редакції: "Договір оренди № 4476 від
30.09.2009 року діє з 30.09.2011 до 30.09.2016 включно"
у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 21.05.2014 у справі
№ 910/18971/13 апеляційну скаргу позивача
задоволено, рішення Господарського
суду міста Києва від 25.02.2014 у справі №
910/18971/13 скасовано, і прийнято нове
рішення про відмову в позові.

Постановою Вищого господарського суду
України від 17.07.2014 у справі № 910/18971/13
касаційну скаргу прокурора задоволено
частково, рішення господарського суду
міста Києва від 25.02.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 21.05.2014 у справі
№ 910/18971/13 скасовано, а справу передано
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

При цьому, в постанові Вищого
господарського суду України зазначено,
що підпунктом 2 пунктом 3 Закону України
"Про внесення змін до деяких законів
України щодо спрощення умов ведення
бізнесу в Україні" від 15.12.2009 внесено
зміни до статті 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", відповідно до яких, з
урахуванням внесених змін, термін
договору оренди визначається за
погодженням сторін. Термін договору
оренди не може бути меншим, ніж п'ять
років, якщо орендар не пропонує менший
термін. Тому мінімальний п'ятирічний
термін дії договорів оренди державного
та комунального майна, укладених до
набрання чинності вказаним Законом (до
30.12.2009), в тому числі і спірного договору
оренди від № 4476 від 30.09.2009, є
встановленим в силу імперативних
приписів пункту 5 Прикінцевих положень
Закону України "Про внесення змін до
деяких законів України щодо спрощення
умов ведення бізнесу в Україні", що
підтверджує конституційний обов'язок
сторін дотримуватись положень цього
Закону.

Судом апеляційної інстанції
зазначено, що норма пункту 5
Прикінцевих положень Закону № 1759-VІ від
15.12.2009 надає орендарю право
продовжувати орендні відносини на
строк до п'яти років шляхом внесення до
договору відповідних змін в частині
визначення конкретного терміну, на
який продовжується строк договору, у
зв'язку з чим орендар має право
звернутися з відповідним позовом до
суду на підставі пункту 5 Прикінцевих
положень вказаного Закону в будь-який
час до припинення дії договору оренди
(пункт 4.4. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна"
№ 12 від 29.05.2013). Тому позивач,
звернувшись до Господарського суду
міста Києва 27.09.2013 з позовом у даній
справі до припинення дії договору
оренди - до 30.09.2013, реалізував тим самим
передбачене вказаною нормою закону
право орендаря на продовження терміну
договору оренди.

Разом з тим, частина перша статті 17
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" зі змінами,
внесеними Законом № 1759-VІ від 15.12.2009,
відповідно до якої позивач просить
привести договір оренди, не пов'язує
встановлення мінімального
п'ятирічного терміну дії договору
оренди лише з суб'єктами малого
підприємництва, а є загальною для всіх
договорів оренди державного та
комунального майна нормою.

Касаційна інстанція погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1 Господарського
процесуального кодексу України,
юридичні особи мають право звертатися
до господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу
України, способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до статті 20
Господарського кодексу України, кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом. Порядок захисту
прав суб'єктів господарювання та
споживачів визначається цим Кодексом,
іншими законами.

З наведених норм вбачається, що чинним
законодавством України встановлені
способи захисту особами своїх прав та
інтересів, при цьому вказані норми не
передбачають такого способу захисту
прав та інтересів осіб, як визнання
продовженим (пролонгованим) договору.

Даний висновок підтверджується
пунктом 4.2. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна"
від 29.05.2013 № 12, в якому зазначено, що
господарським судам слід відмовляти в
позові про визнання договору оренди
продовженим (пролонгованим), оскільки
така позовна вимога (без подання
доказів наявності спору стосовно
такого продовження), є, по суті, вимогою
про встановлення юридичного факту, а це
не відповідає передбаченим законом
(стаття 20 Господарського кодексу
України, стаття 15, частина друга статті
16 Цивільного кодексу України) способам
захисту порушеного права.

Апеляційний суд дійшов до правильного
висновку, що за вказаних обставин,
позовна вимога про визнання
продовженим (пролонгованим) договору
оренди нерухомого майна № 44476 від 30.09.2009
не відповідає нормам чинного
законодавства України та не підлягає
задоволенню, відповідно рішення
господарського суду міста Києва в цій
частині підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 17 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна", термін договору оренди
визначається за погодженням сторін.
Термін договору оренди не може бути
меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не
пропонує менший термін. У разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору, він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Як визначено Вищим господарським судом
України у справі № 910/18971/13, відповідно
до змін внесених Законом України "Про
внесення змін до деяких законів
України щодо спрощення умов ведення
бізнесу в Україні", мінімальний
п'ятирічний термін дії договорів
оренди державного та комунального
майна, укладених до набрання чинності
вказаним Законом (до 30.12.2009), у тому
числі договору оренди № 4476 від 30.09.2009, є
встановленим в силу імперативних
приписів пункту 5 Прикінцевих положень
зазначеного Закону, що підтверджує
конституційний обов'язок сторін
дотримуватись положень цього Закону.
Норма вказаного пункту 5 надає орендарю
право продовжувати орендні відносини
на строк до п'яти років шляхом внесення
до договору відповідних змін, у зв'язку
з чим орендар має право звернутися з
відповідним позовом до суду.
Звернувшись до Господарського суду
міста Києва 27.09.2013 з позовом у даній
справі до припинення дії договору
оренди, позивач реалізував тим самим
передбачене вказаною нормою закону
право на продовження терміну договору
оренди. Частина перша статті 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" зі змінами,
внесеними Законом України "Про
внесення змін до деяких законів
України щодо спрощення умов ведення
бізнесу в Україні", відповідно до якої
позивач просить привести договір
оренди, не пов'язує встановлення
мінімального п'ятирічного терміну дії
договору оренди лише з суб'єктами
малого підприємництва, а є загальною
для всіх договорів оренди державного
та комунального майна нормою.

Зі змісту наведених правових норм та
правоположень вбачається, що позивач
має право на продовження договору
оренди № 4476 від 30.09.2009 на 5 років, до
30.09.2014, дане право позивач реалізував,
звернувшись до відповідача з позовом у
справі № 910/18971/13, тому суди дійшли до
правильного висновку щодо задоволення
позовної вимоги про визнання права
користування позивача нежитловими
приміщеннями за договором оренди № 4476
від 30.09.2009 до 30.09.2013.

Таким чином, постанова Київського
апеляційного господарського суду від
16.09.2014 у справі № 910/21198/13 підлягає
залишенню без змін.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені у
касаційній скарзі судова колегія
вважає непереконливими і такими, що
спростовуються наявними доказами та
встановленими матеріалами справи.

Відповідно до пункту 1 статті 1119
Господарського процесуального кодексу
України, касаційна інстанція за
результатами розгляду касаційної
скарги має право залишити рішення
першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції без змін, а
скаргу - без задоволення. Касаційна
скарга залишається без задоволення,
коли суд визнає, що рішення місцевого
та постанова апеляційного
господарських судів прийняті з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, з'ясуванням всіх
обставин, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Таким чином, касаційна інстанція
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, які
відповідають матеріалам справи та
чинному законодавству, у зв'язку з чим
підстав для скасування чи зміни
оскаржуваної постанови не вбачається.

Керуючись статями 1115, 1117, 1119-11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Завод 410 Цивільної
Авіації" на постанову Київського
апеляційного господарського суду від
16.09.2014 у справі № 910/21198/13 залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 16.09.2014 у справі
№ 910/21198/13 Господарського суду міста
Києва залишити без змін.

Головуючий суддяОвечкін В.Е.
Судді:Корнілова Ж.О. Чернов Є.В.