КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р. Справа№ 910/9953/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Іоннікової І.А.

Новікова М.М.

секретар:
Єременко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Гуцал О.О., Гуцал В.О.;

від відповідача: Харченко С.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Комунального
підприємства по ремонту та утриманню

мостів і шляхів м.
Києва "Київавтошляхміст"

на рішення Господарського
суду міста Києва

від 18.08.2014р.

у справі №910/9953/14 (суддя
Марченко О.В.)

за позовом Комунального
підприємства по ремонту та утриманню

мостів і шляхів м.
Києва "Київавтошляхміст"

до Київського міського
територіального відділення

Антимонопольного
комітету України

про визнання недійсним
рішення від 20.03.2014 №3/02-р/к

та за зустрічним позовом Відділення
Антимонопольного комітету України

до Комунального
підприємства по ремонту та утриманню

мостів і шляхів м.
Києва "Київавтошляхміст"

про стягнення 34 000 грн.
штрафу та зобов'язання виконати

рішення від 20.03.2014
№3/02-р/к

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство по ремонту та
утриманню мостів і шляхів м.
Києва "Київавтошляхміст" (далі - позивач
за первісним позовом) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
(далі - відповідач за первісним позовом)
про визнання недійсним рішення
відповідача від 20.03.2014р. №3/02-р/к "Про
припинення порушення законодавства
про захист економічної конкуренції та
накладення штрафу". Обґрунтовуючи свої
вимоги, позивач за первісним позовом
зазначав про те, що ним не було допущено
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції. Натомість
відповідачем за первісним позовом було
невірно визначено товар, товарні межі
ринку, неповно з'ясовано обставини та
не досліджено динаміку (рівень) цін на
аналогічні (ідентичні) послуги, що
призвело до безпідставного
застосування до позивача штрафних
санкцій (том справи - 1, аркуші справи -
3-8).

Відповідач за первісним позовом проти
позову заперечував, наголошуючи на
тому, що оскаржуване рішення прийнято з
повним з'ясуванням обставин, які мали
бути встановлені, а також з дотриманням
норм діючого законодавства. Позивач за
первісним позовом займає монопольне
становище на ринку надання послуг з
технічного нагляду при прокладанні
кабелю на штучних спорудах, у зв'язку з
чим застосування до нього штрафних
санкцій є правомірним.

Відповідач за первісним позовом
звернувся до Господарського суду міста
Києва із зустрічним позовом до
Комунального підприємства по ремонту
та утриманню мостів і шляхів м. Києва
"Київавтошляхміст", в якому просив
стягнути з останнього 34 000,00 грн. штрафу,
накладеного на підставі рішення від
20.03.2014р. №3/02-р/к "Про припинення
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу" та зобов'язати позивача за
первісним позовом припинити порушення,
шляхом приведення вартості здійснення
технічного нагляду при прокладанні 1
п.м кабелю на штучних спорудах, які
належать позивачу за первісним позовом
на праві повного господарського
відання, до економічного
обґрунтованого рівня (том справи - 1,
аркуші справи - 60-63).

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.06.2014р., на підставі ст. 60
Господарського процесуального кодексу
України, зустрічну позовну заяву було
прийнято до спільного розгляду з
первісним позовом (том справи - 1, аркуші
справи - 101-102).

Позивач за первісним позовом відзиву
на зустрічний позов не надав, в
поясненнях, наданих суду, просив в
зустрічному позові відмовити.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 18.08.2014р. у справі №910/9953/14 в
задоволенні первісного позову було
відмовлено. Зустрічний позов
задоволено, присуджено до стягнення з
відповідача за зустрічним в доход
загального фонду державного бюджету
України на рахунок відповідного
правління Державної казначейської
служби України за місцезнаходженням
платника податків по коду класифікації
доходів бюджету 21081100 (символ звітності
106) 34 000,00 грн. штрафу. Зобов'язано
відповідача за зустрічним позовом
припинити порушення шляхом приведення
вартості здійснення технічного
нагляду при прокладанні 1 погонного
метру кабелю на штучних спорудах, які
належать комунальному підприємству по
ремонту та утриманню мостів і шляхів м.
Києва "Київавтошляхміст" на праві
повного господарського відання, до
економічного обґрунтованого рівня.
Окрім того, присуджено до стягнення з
відповідача за зустрічним позовом в
доход державного бюджету України 3 045,00
грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, позивач за первісним позовом
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 18.08.2014р. у справі №910/9953/14 та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити первісний позов, а в
задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права. Зокрема, позивач за первісним
позовом звертав увагу суду апеляційної
інстанції на наступні обставини:

- відповідач визначив монопольне
становище позивача з порушенням
Методики визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, затвердженої
розпорядженням Антимонопольного
комітету України від 05.03.2002р. №49-р;

- відповідач неправильно визначив
товар, щодо якого мало визначатися
монопольне становище; не здійснив
формування групи взаємозамінних
товарів (товарних груп), що
здійснюються з переліку товарів, які
мають для продавців (постачальників,
виробників), покупців (споживачів,
користувачів) ознаки одного (подібного,
аналогічного) товару (товарної групи),
за показниками взаємозамінності;
неправильно визначив товарні та
територіальні межі ринку та не довів
його дослідження; не визначив
потенційних конкурентів позивача на
ринку послуг з технагляду під час
прокладання на штучних спорудах
кабелю;

- відповідач за первісним позовом не
врахував дії на ринку Комунального
підприємства «Київський метрополітен»
та Публічного акціонерного товариства
«Укртелеком»;

- розрахунок вартості послуг, наданий
позивачем, був здійснений у
відповідності до Господарського
кодексу України, Законів України «Про
ціни і ціноутворення», «Про дорожній
рух», Технічних правил з утримання та
ремонту міських автомобільних шляхів
України, ДБН Д1.1-2000 «Правила визначення
вартості будівництва та Д1-4-2000
«Ресурсні елементи кошторисної норми
на ремонтно-будівельні роботи», тощо;

- в договорі №167 від 28.05.2010р., укладеному
між позивачем та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Телекомунікаційні системи», ціну
договору було визначено за погодженням
сторін;

- суд прийняв до уваги лише доводи та
докази, подані відповідачем за
первісним позовом, не надавши належної
оцінки поясненням позивача.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.09.2014р.
апеляційну скаргу було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 06.10.2014р.

06.10.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду надійшли: відзив
відповідача за первісним позовом на
апеляційну скаргу; клопотання позивача
за первісним позовом про відкладення
розгляду справи на іншу дату у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
повноважного представника в судове
засідання, призначене на 06.10.2014р.

В судове засідання 06.10.2014р. з'явився
лише представник відповідача за
первісним позовом. Представник
позивача за первісним позовом не
з'явився.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.10.2014р., на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
розгляд справи було відкладено на
21.10.2014р.

В судове засідання 21.10.2014р. з'явилися
лише представники позивача за
первісним позовом. Представник
відповідача за первісним позовом не
з'явився, про поважність причин
нез'явлення суд не повідомив, будь-яких
заяв або клопотань з цього приводу до
суду не находило.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.10.2014р., на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
розгляд справи було відкладено на
10.11.2014р.

Розпорядженням Секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 10.11.2014р. було
змінено склад колегії суддів та
передано справу для здійснення
апеляційного провадження колегії у
складі головуючого судді Зубець Л.П.,
суддів Іоннікової І.А., Новікова М.М.

В судовому засіданні 10.11.2014р.
представники позивача за первісним
позовом підтримали апеляційну скаргу
з викладених у ній підстав, просили суд
скаргу задовольнити, скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
18.08.2014р. у справі №910/9953/14 та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
первісний позов, а в задоволенні
зустрічного позову відмовити.

В судовому засіданні 10.11.2014р.
представники відповідача заперечували
проти доводів апеляційної скарги,
просили суд в задоволенні скарги
відмовити та залишити оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
без змін як таке, що було прийнято з
повним, всебічним і об'єктивним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

В судовому засіданні 10.11.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель (ст. 1 Закону України „Про
Антимонопольний комітет України").

Згідно зі ст. 3 Закону України „Про
Антимонопольний комітет України"
основним завданням Антимонопольного
комітету України є участь у формуванні
та реалізації конкурентної політики в
частині:

1) здійснення державного контролю за
дотриманням законодавства про захист
економічної конкуренції на засадах
рівності суб'єктів господарювання
перед законом та пріоритету прав
споживачів, запобігання, виявлення і
припинення порушень законодавства про
захист економічної конкуренції;

2) контролю за концентрацією,
узгодженими діями суб'єктів
господарювання та дотриманням вимог
законодавства про захист економічної
конкуренції під час регулювання цін
(тарифів) на товари, що виробляються
(реалізуються) суб'єктами природних
монополій;

3) сприяння розвитку добросовісної
конкуренції;

4) методичного забезпечення
застосування законодавства про захист
економічної конкуренції;

5) здійснення контролю щодо створення
конкурентного середовища та захисту
конкуренції у сфері державних
закупівель.

Правові засади підтримки та захисту
економічної конкуренції, обмеження
монополізму в господарській
діяльності визначені Законом України
„Про захист економічної конкуренції",
який спрямований на забезпечення
ефективного функціонування економіки
України на основі розвитку
конкурентних відносин.

Згідно зі ст. 1 названого Закону
економічна конкуренція (конкуренція) -
це змагання між суб'єктами
господарювання з метою здобуття
завдяки власним досягненням переваг
над іншими суб'єктами господарювання,
внаслідок чого споживачі, суб'єкти
господарювання мають можливість
вибирати між кількома продавцями,
покупцями, а окремий суб'єкт
господарювання не може визначати умови
обороту товарів на ринку.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про
захист економічної конкуренції"
останнім регулюються відносини
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю із суб'єктами
господарювання; суб'єктів
господарювання з іншими суб'єктами
господарювання, із споживачами, іншими
юридичними та фізичними особами у
зв'язку з економічною конкуренцією. Цей
Закон застосовується до відносин, які
впливають чи можуть вплинути на
економічну конкуренцію на території
України.

В ч.2 ст. 13 Закону України „Про захист
економічної конкуренції" передбачено,
що зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку,
зокрема, визнається:

1) встановлення таких цін чи інших умов
придбання або реалізації товару, які
неможливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку;

2) застосування різних цін чи різних
інших умов до рівнозначних угод з
суб'єктами господарювання, продавцями
чи покупцями без об'єктивно
виправданих на те причин;

3) обумовлення укладання угод
прийняттям суб'єктом господарювання
додаткових зобов'язань, які за своєю
природою або згідно з торговими та
іншими чесними звичаями у
підприємницькій діяльності не
стосуються предмета договору;

4) обмеження виробництва, ринків або
технічного розвитку, що завдало чи може
завдати шкоди іншим суб'єктам
господарювання, покупцям, продавцям;

5) часткова або повна відмова від
придбання або реалізації товару за
відсутності альтернативних джерел
реалізації чи придбання;

6) суттєве обмеження
конкурентоспроможності інших
суб'єктів господарювання на ринку без
об'єктивно виправданих на те причин;

7) створення перешкод доступу на ринок
(виходу з ринку) чи усунення з ринку
продавців, покупців, інших суб'єктів
господарювання.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 50 Закону України „Про
захист економічної конкуренції"
порушеннями законодавства про захист
економічної конкуренції є зловживання
монопольним (домінуючим) становищем.

В ст. 51 Закону України „Про захист
економічної конкуренції" передбачено,
що порушення законодавства про захист
економічної конкуренції тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Адміністративної колегії
Київського міського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України №3/02-р/к від 20.03.201р. у справі
№133-02/09.13 "Про припинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу" (том
справи - 1, аркуші справи - 40-43) було
вирішено:

- визнати, що позивач за первісним
позовом займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку надання послуг з
технічного нагляду при прокладанні
кабелю на штучних спорудах, а саме: на
мосту Метро, мосту через Русанівську
протоку, на Московському мосту через
річку Дніпро та річку Десенка, які
належать позивачу за первісним позовом
на праві повного господарського
відання з часткою 100%;

- визнати дії позивача за первісним
позовом, що полягають у встановленні
економічно необґрунтованої вартості
здійснення технічного нагляду при
прокладанні 1 погонного метру (далі -
п.м.) кабелю на штучних спорудах, які
належать позивачу за первісним позовом
на праві повного господарського
відання, порушенням законодавства про
захист економічної конкуренції,
передбаченим п.2 ст. 50 та п.1 ч.2 ст. 13
Закону України „Про захист
економічної конкуренції" у вигляді
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку надання послуг з
технічного нагляду при прокладанні
кабелю на штучних спорудах, а саме: на
мосту Метро, мосту через Русанівську
протоку, на Московському мосту через
річку Дніпро та річку Десенка, які
належать позивачу за первісним позовом
на праві повного господарського
відання, шляхом встановлення таких цін,
які неможливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку;

- за вчинене порушення відповідно до ч.5
ст. 52 Закону України „Про захист
економічної конкуренції" на позивача
за первісним позовом накласти штраф у
сумі 34 000 грн.;

- зобов'язати позивача за первісним
позовом припинити порушення шляхом
приведення вартості здійснення
технічного нагляду при прокладанні 1
п.м кабелю на штучних спорудах, які
належать позивачу за первісним
позовом, на праві повного
господарського відання до економічно
обґрунтованого рівня у двомісячний
строк з дня отримання рішення.

На думку позивача за первісним позовом,
рішення Адміністративної колегії
Київського міського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України №3/02-р/к від 20.03.201р. у справі
№133-02/09.13 "Про припинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу" було
прийняте з порушенням норм
матеріального права, а висновки,
викладені у ньому, не відповідають
дійсним обставинам справи, що свідчить
про неповне їх з'ясування. З
урахуванням викладеного, позивач за
первісним позовом просив суд скасувати
вказане рішення.

Відповідач за первісним позовом
звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою, в якій просив стягнути
з позивача за первісним позовом 34 000,00
грн. штрафу, накладеного на підставі
рішення від 20.03.2014р. №3/02-р/к у справі
№133-02/09.13 "Про припинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу" та
зобов'язати позивача за первісним
позовом припинити порушення, шляхом
приведення вартості здійснення
технічного нагляду при прокладанні 1
п.м кабелю на штучних спорудах, які
належать позивачу за первісним позовом
на праві повного господарського
відання, до економічного
обґрунтованого рівня.

Місцевий господарський суд повністю
відмовив у первісному позові, визнавши
позовні вимоги необґрунтованими та
непідтвердженими належними доказами.
Зустрічний позов було задоволено в
повному обсязі з посиланням на
доведеність його вимог.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх обґрунтованими та такими, що
відповідають фактичним обставинам
справи, з огляду на наступне.

По первісному позову:

Позивач за первісним позовом
заснований на комунальній власності
територіальної громади міста Києва і
безпосередньо підпорядковується
Київській міській державній
адміністрації. Підприємство створено з
метою забезпечення безпечного руху
транспорту та пішоходів по закріпленій
шляховій мережі та мостах. Предметом
діяльності позивача за первісним
позовом, зокрема, є виконання
необхідного комплексу робіт із
технічного нагляду, утримання та
ремонту мостів, підземних пішохідних
переходів, гідротехнічних та інших
споруд; виконання ремонту шляхів іншим
підприємствам та організаціям на
підставі договорів (п.п.1.1, 3.1, 3.2.1,
3.2.3 Статуту позивача за первісним
позовом - том справи - 1, аркуші
справи - 81-87).

Наказом Головного управління
комунальної власності міста Києва від
07.12.2007р. №404 за позивачем за первісним
позовом закріплені мости та
шляхопроводи міста Києва на праві
повного господарського відання.

28.05.2010р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Телесистеми
України", як засновником, та позивачем
за первісним позовом, як виконавцем,
було укладено договір №167 (том справи -
1, аркуші справи - 16-18), за умовам якого
(п.п.1.1, 2.1) виконавець зобов'язується
здійснити технічний нагляд під час
прокладання кабелю замовником по мосту
Метро та мосту через Русанівську
протоку довжиною 1 033,7 п.м. і по
Московському мосту через річку Дніпро
та річку Десенка довжиною 1 594,7 п.м., а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити надані послуги на умовах
даного договору. Ціна Договору складає
10 513,60 грн. з ПДВ.

Згідно з поясненнями позивача за
первісним позовом розмір плати за
здійснення технічного нагляду при
прокладанні кабелю на штучних
спорудах, зазначених у договорі №167 від
28.05.2010р., встановлено відповідно до
розрахунку вартості на здійснення
технічного нагляду при прокладанні 1
п.м. кабелю на штучних спорудах
позивача за первісним позовом від
22.05.2009р. (том справи - 1, аркуш справи - 18).

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Телесистеми України"
звернулося до відповідача за первісним
позовом із заявою щодо розміру плати за
технічний нагляд під час прокладання
кабелю на штучних спорудах,
встановленої позивачем за первісним
позовом. В своїй заяві Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Телесистеми України" стверджувало про
те, що плата за технічний нагляд під час
прокладання кабелю на штучних спорудах
є безпідставно завищеною.

Відповідачем було проведено перевірку
заяви Товариства з обмеженою
відповідальністю "Телесистеми України"
і становище позивача за первісним
позовом на ринку надання послуг з
технічного нагляду при прокладанні
кабелю на штучних спорудах, а саме на
мосту Метро, через Русанівську протоку,
на Московському мосту через річку
Дніпро та річку Десенка, які
належать позивачу за первісним позовом
на праві повного господарського
відання, визначалося відповідно до
Методики визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, затвердженої
розпорядженням Антимонопольного
комітету України від 05.03.2002р. №49-р.

В ході перевірки було виявлено, що
позивач за первісним позовом займає
монопольне (домінуюче) становище з
часткою 100% на вищевказаному ринку
надання послуг.

Відповідно до Законів України "Про
захист економічної конкуренції" і "Про
Антимонопольний комітет України"
розроблено Методику визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання на ринку (далі
- Методика), яка встановлює порядок
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання на
ринку і призначена для аналізу
діяльності суб'єктів господарювання,
груп суб'єктів господарювання та
споживачів з виробництва, реалізації,
придбання товарів, надання послуг,
виконання робіт на загальнодержавних
та регіональних ринках. Метою
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання на
ринку є отримання необхідної
інформації для прийняття рішень з
питань розвитку і захисту економічної
конкуренції, зокрема демонополізації
економіки, антимонопольного
регулювання, контролю за узгодженими
діями, концентрацією; контролю за
дотриманням законодавства про захист
економічної конкуренції; захисту
інтересів суб'єктів господарювання,
груп суб'єктів господарювання та
споживачів від його порушень (п.п.1.1-1.3
Методики).

Згідно з визначенням, наведеним в п.1.3
Методики, товаром є будь-який предмет
господарського обороту, в т.ч.
продукція, роботи, послуги, документи,
що підтверджують зобов'язання та права;
товарним ринком є сфера обороту товару
(взаємозамінних товарів), на який
протягом певного часу і в межах певної
території є попит і пропозиція.

Відповідно до п.п.2.1, 2.2 названої
Методики визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання може включати в себе
такі дії: встановлення об'єктів аналізу
щодо визначення монопольного
(домінуючого) становища, а саме суб'єкта
господарювання (групи суб'єктів
господарювання), конкретного товару
(продукції, роботи, послуги), який
випускається, постачається,
продається, придбавається
(споживається, використовується) цим
(цими) суб'єктом (суб'єктами)
господарювання; складання переліку
товарів (робіт, послуг), щодо яких має
визначатися монопольне (домінуюче)
становище суб'єкта господарювання і
які мають ознаки одного товару,
товарної групи; складання переліку
основних продавців (постачальників,
виробників), покупців (споживачів)
товарів (товарних груп); визначення
товарних меж ринку; визначення
територіальних (географічних) меж
ринку; встановлення проміжку часу,
стосовно якого має визначатися
становище суб'єктів господарювання на
ринку - визначення часових меж ринку;
визначення обсягів товару, який
обертається на ринку; розрахунок
часток суб'єктів господарювання на
ринку; складання переліку продавців
(постачальників, виробників), покупців
(споживачів) товару (товарної групи) -
потенційних конкурентів, покупців, які
можуть продавати (постачати,
виробляти), придбавати (споживати,
використовувати) той самий або/та
аналогічний товар (товарну групу) на
ринку; визначення бар'єрів вступу на
ринок та виходу з ринку для суб'єктів
господарювання, які продають
(постачають, виробляють), придбавають
(споживають, використовують) або можуть
продавати (постачати, виробляти),
придбавати (споживати,
використовувати) той самий або/та
аналогічний товар (товарну групу) на
ринку; встановлення монопольного
(домінуючого) становища суб'єкта
(суб'єктів) господарювання на ринку.
Етапи визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання, їх кількість та
послідовність проведення, передбачені
пунктом 2.1 Методики, можуть змінюватися
залежно від фактичних обставин,
зокрема особливостей товару, структури
ринку, обсягів наявної інформації щодо
ринку тощо.

Згідно з п.3.1 Методики об'єктами аналізу
щодо визначення монопольного
(домінуючого) становища є: суб'єкт
господарювання; група суб'єктів
господарювання; конкретний товар
(продукція, роботи, послуги), який (які)
випускається, постачається,
продається, придбавається
(використовується, споживається) цим
(цими) суб'єктом (суб'єктами)
господарювання.

Порядок визначення товарних,
територіальних (географічних) та
часових меж ринку наведено в розділах
5-7 Методики.

З оскаржуваного рішення відповідача за
первісним позовом вбачається наступне:

- об'єктом аналізу щодо визначення
монопольного (домінуючого) становища є
позивач за первісним позовом;

- товаром, відносно якого визначається
монопольне (домінуюче) становище, є
послуга з технічного нагляду при
прокладанні кабелю на штучних
спорудах, а саме: на мосту Метро, мосту
через Русанівську протоку, на
Московському мосту через річку Дніпро
та річку Десенка, які належать позивачу
за первісним позовом на праві повного
господарського відання;

- товарними межами досліджуваного
ринку є послуга з технічного нагляду
при прокладанні кабелю на штучних
спорудах, а саме: на мосту Метро, мосту
через Русанівську протоку, на
Московському мосту через річку Дніпро
та річку Десенка, які належать позивачу
за первісним позовом на праві повного
господарського відання;

- територіальними межами ринку послуги
є штучні споруди, а саме: міст Метро,
міст через Русанівську протоку,
Московський міст через річку Дніпро та
річку Десенка;

- часовими межами ринку є період з
22.05.2009р. по 20.03.2014р.

В своїй апеляційній скарзі позивач за
первісним позовом зазначав про те, що
відповідач за первісним позовом
неправильно визначив товар, щодо якого
мало визначатися монопольне становище;
не здійснив формування групи
взаємозамінних товарів (товарних груп),
що здійснюються з переліку товарів, які
мають для продавців (постачальників,
виробників), покупців (споживачів,
користувачів) ознаки одного (подібного,
аналогічного) товару (товарної групи),
за показниками взаємозамінності;
неправильно визначив товарні та
територіальні межі ринку та не довів
його дослідження; не визначив
потенційних конкурентів позивача на
ринку послуг з технагляду під час
прокладання на штучних спорудах
кабелю.

З цього приводу колегія суддів вважає
за необхідне зазначити, що
господарські суди у розгляді справ
мають перевіряти правильність
застосування органами
Антимонопольного комітету України
відповідних правових норм, зокрема,
Методики визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, затвердженої
розпорядженням названого Комітету
№49-р від 05.03.2002р., але при цьому суди не
повинні перебирати на себе не
притаманні суду функції, які
здійснюються виключно органами
Антимонопольного комітету України, та
знову встановлювати товарні,
територіальні (географічні), часові
межі певних товарних ринків після того,
як це зроблено зазначеними органами, й
на підставі цього робити висновки про
наявність чи відсутність монопольного
(домінуючого) становища суб'єкта
господарювання на ринку.

В апеляційній скарзі позивач за
первісним позовом зазначає про те, що
відповідач за первісним позовом не
врахував дії на ринку Комунального
підприємства «Київський метрополітен»
та Публічного акціонерного товариства
«Укртелеком».

З цього приводу судом було з'ясовано
наступне. Згідно з листом позивача за
первісним позовом №38/1267 від 23.08.2013р.
технічний нагляд під час прокладання
кабелю у штучних спорудах, зокрема, на
мосту Метро, мосту через Русанівську
протоку, на Московському мосту через
річку Дніпро та річку Десенка, можуть
здійснювати Комунальне підприємство
"Київський метрополітен" та Публічне
акціонерне товариство "Укртелеком".

На запит відповідача за первісним
позовом Комунальне підприємство
"Київський метрополітен" в листі №1000-НГ
від 03.12.2013р. повідомило, що воно є
транспортним підприємством, основна
мета діяльності якого надання послуг з
перевезення пасажирів. Послуги з
технічного нагляду при прокладанні
кабелю на мостах Метро та Південному
(за умови, що послуги з надання в
користування місця в мережевому каналі
мостів надавались не Комунальним
підприємством "Київський
метрополітен", а іншими суб'єктами
господарювання) Комунальне
підприємство "Київський метрополітен"
не надає.

Згідно з листом Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" №
8652-00 від 06.12.2013р., останнє не надає
послуг з технічного нагляду при
прокладенні кабелю на мостах (штучних
спорудах), які належать позивачу за
первісним позовом на праві повного
господарського відання, або іншим
суб'єктам господарювання.

З урахуванням вищевказаної інформації,
відповідач за первісним позовом дійшов
до висновку про те, що позивач за
первісним позовом на ринку надання
послуг з технічного нагляду при
прокладанні кабелю на штучних
спорудах, а саме: на мосту Метро, мосту
через Русанівську протоку, на
Московському мосту через річку Дніпро
та річку Десенка, займає монопольне
(домінуюче) становище з часткою 100%.

Доказів, які б свідчили про протилежне
ані відповідачу за первісним позовом
на час проведення дослідження ринку,
ані суду не надано.

Позивач за первісним позовом надав
відповідачу копію розрахунку, згідно з
яким вартість здійснення технічного
нагляду при прокладанні 1 п.м кабелю на
штучних спорудах позивача за первісним
позовом становить 4 грн з ПДВ.

Відповідач за первісним позовом
звернувся до позивача з вимогою надати
детальну розшифровку кожної із статей
витрат (тобто, відобразити, з яких
показників складається стаття витрат),
зазначених у розрахунку, та копії
підтверджуючих документів, на підставі
яких встановлено розмір кожної
складової, яка входить до зазначеної
статті витрат.

В листі №38/957 від 27.12.2013р. позивач за
первісним позовом надав відповідачу
відомості щодо розрахунку, в яких
відображено: заробітну плату
робітників та нарахування на неї,
автотранспорт, загальновиробничі
витрати, адміністративні витрати,
кошти на утримання споруд, прибуток та
ПДВ. Однак при цьому позивачем за
первісним позовом не було надано
документів та обґрунтування на
підтвердження статей витрат
розрахунку.

Зокрема, позивач за первісним позовом
не надав інформацію про те, які саме
статті витрат включено до статей
"Загальновиробничі витрати",
"Адміністративні витрати" та "Кошти на
утримання споруд".

Наведені обставини свідчать про те, що
витрати позивача за первісним позовом,
які включено до розрахунку та на
підставі яких розраховано вартість
здійснення технічного нагляду при
прокладанні 1 п.м кабелю на штучних
спорудах позивача за первісним позовом
є економічно необґрунтованими.

Як уже зазначалося вище, економічна
конкуренція (конкуренція) являє собою
змагання між суб'єктами господарювання
з метою здобуття завдяки власним
досягненням переваг над іншими
суб'єктами господарювання, внаслідок
чого споживачі, суб'єкти
господарювання мають можливість
вибирати між кількома продавцями,
покупцями, а окремий суб'єкт
господарювання не може визначати умови
обороту товарів на ринку.

Відповідачем за первісним позовом було
встановлено, що позивач займає
монопольне (домінуюче) становище з
часткою 100% на ринку надання послуг з
технічного нагляду при прокладанні
кабелю на штучних спорудах, а саме: на
мосту Метро, мосту через Русанівську
протоку, на Московському мосту через
річку Дніпро та річку Десенка.

З наведеного випливає, що за умов
існування значної конкуренції на
вказаному ринку послуг споживачі
(суб'єкти господарювання) мали б
можливість відмовитись від послуг
позивача за первісним позовом, який
встановив економічно необґрунтовану
вартість здійснення технічного
нагляду при прокладанні 1 п.м кабелю та
обрати іншого надавача таких послуг з
більш вигідною (нижчою) вартістю
послуг.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 12 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" суб'єкт господарювання
займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку товару, якщо: на
цьому ринку у нього немає жодного
конкурента; не зазнає значної
конкуренції внаслідок обмеженості
можливостей доступу інших суб'єктів
господарювання щодо закупівлі
сировини, матеріалів та збуту товарів,
наявності бар'єрів для доступу на ринок
інших суб'єктів господарювання,
наявності пільг чи інших обставин.
Монопольним (домінуючим) вважається
становище суб'єкта господарювання,
частка якого на ринку товару перевищує
35 відсотків, якщо він не доведе, що
зазнає значної конкуренції.

В ст. 13 Закону України „Про захист
економічної конкуренції" передбачено,
що зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку є дії
чи бездіяльність суб'єкта
господарювання, який займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку, що
призвели або можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, або ущемлення інтересів
інших суб'єктів господарювання чи
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку.

Зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку, зокрема,
визнається: встановлення таких цін чи
інших умов придбання або реалізації
товару, які неможливо було б встановити
за умов існування значної конкуренції
на ринку.

Зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку забороняється і
тягне за собою відповідальність згідно
з законом.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 50 Закону України „Про
захист економічної конкуренції"
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем є порушеннями
законодавства про захист економічної
конкуренції.

Дослідивши надані до справи матеріали,
а також заслухавши пояснення
представників сторін, колегія суддів
дійшла висновку про те, що дії позивача
за первісним позовом по встановленню
економічно необґрунтованої вартості
здійснення технічного нагляду при
прокладанні 1 п.м. кабелю на штучних
спорудах, які належать позивачу за
первісним позовом на праві повного
господарського відання, є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченим п.2 ст. 50 та п.1
ч.2 ст. 13 Закону України „Про захист
економічної конкуренції" у вигляді
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку надання послуг з
технічного нагляду при прокладанні
кабелю на штучних спорудах, а саме: на
мосту Метро, мосту через Русанівську
протоку, на Московському мосту через
річку Дніпро та річку Десенка, які
належать позивачу за первісним позовом
на праві повного господарського
відання, шляхом встановлення таких цін,
які неможливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 59 Закону України „Про
захист економічної конкуренції"
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; недоведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Підставами для визнання акта недійсним
є невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі. Якщо за результатами розгляду
справи факту такого порушення не
встановлено, у господарського суду
немає правових підстав для задоволення
позову.

Позивачем за первісним позовом не
наведено підстав для зміни чи
скасування рішення Адміністративної
колегії Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
№3/02-р/к від 20.03.201р. у справі №133-02/09.13
"Про припинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу" в
розумінні ст. 59 Закону України „Про
захист економічної конкуренції", у
зв'язку з чим колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення вимог
первісного позову.

По зустрічному позову:

Відповідно до ч.2 ст. 52 Закону України
„Про захист економічної конкуренції"
за порушення, передбачені пунктами 1, 2
та 4 статті 50 цього Закону, накладаються
штрафи у розмірі до десяти відсотків
доходу (виручки) суб'єкта
господарювання від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
останній звітний рік, що передував
року, в якому накладається штраф.

Згідно з наданою відповідачу за
первісним позовом інформацією дохід
позивача за первісним позовом за 2013 рік
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) складає 25 897,8 тис. грн.

За розрахунками відповідача за
первісним позовом за вчинене порушення
з позивача за первісним позовом
підлягає стягненню штраф у сумі 34 000,00
грн. При цьому, визначаючи розмір
штрафу, відповідач за первісним
позовом врахував низку обставин,
зокрема, те, що порушення законодавства
про захист економічної конкуренції у
вигляді зловживання монопольним
(домінуючим) становищем вчинено
позивачем за первісним позовом не
вперше. Позивач за первісним позовом
порушення не визнав та не припинив.

Оскільки в процесі судового розгляду
було підтверджено вчинення позивачем
за первісним позовом порушення,
передбаченого п.2 ст. 50 та п.1 ч.2 ст. 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", застосування до нього
санкцій у вигляді штрафу є правомірним.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон
встановлює рівні можливості сторін і
гарантує їм право на захист своїх
інтересів. Принцип рівності учасників
судового процесу перед законом і судом
є важливим засобом захисту їх прав і
законних інтересів, що унеможливлює
ущемлення будь-чиїх процесуальних
прав. Це дає змогу сторонам вчиняти
передбачені законодавством
процесуальні дії, реалізовувати надані
їм законом права і виконувати
покладені на них обов'язки. Особи, які
беруть участь у справі, вправі вільно
розпоряджатися своїми матеріальними і
процесуальними правами, в тому числі
подавати докази на підтвердження
обставин, на які вони посилаються.

Оскільки позивачем за первісним
позовом не надано ані місцевому
господарському суду, ані суду
апеляційної інстанції належних та
допустимих доказів сплати штрафу у
встановлені діючим законодавством
строки та припинення виявленого
відповідачем за первісним позовом
порушення законодавства у сфері
конкурентних відносин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про обґрунтованість вимог
зустрічного позову щодо стягнення з
позивача за первісним позовом 34 000,00
грн. штрафу, накладеного на підставі
рішення від 20.03.2014р. №3/02-р/к у справі
№133-02/09.13 "Про припинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу", а
також зобов'язання позивача за
первісним позовом припинити порушення,
шляхом приведення вартості здійснення
технічного нагляду при прокладанні 1
п.м кабелю на штучних спорудах, які
належать позивачу за первісним позовом
на праві повного господарського
відання, до економічного
обґрунтованого рівня.

В ст. 4-2 Господарського процесуального
кодексу України визначено, що
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. Дана норма
кореспондується зі ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, в якій закріплено, що сторони
користуються рівними процесуальними
правами.

Вказані положення означають, що закон
встановлює рівні можливості сторін і
гарантує їм право на захист своїх
інтересів. Принцип рівності учасників
судового процесу перед законом і судом
є важливим засобом захисту їх прав і
законних інтересів, що унеможливлює
будь-який тиск однієї сторони на іншу,
ущемлення будь-чиїх процесуальних
прав. Це дає змогу сторонам вчиняти
передбачені законодавством
процесуальні дії, реалізовувати надані
їм законом права і виконувати
покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Доводи апеляційної скарги не знайшли
свого підтвердження під час розгляду
даної справи.

Враховуючи обставини справи в їх
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що місцевим
господарським судом було повно,
всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також вірно застосовано норми
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим підстави для
задоволення апеляційної скарги та
зміни чи скасування рішення
Господарського суду міста Києва від
18.08.2014р. у справі №910/9953/14 відсутні.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання покладаються на
позивача за первісним позовом
(апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства по ремонту та утриманню
мостів і шляхів м. Києва
"Київавтошляхміст" залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 18.08.2014р. у справі
№910/9953/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/9953/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому законом порядку та
строки.

Головуючий суддя
Л.П. Зубець

Судді
І.А. Іоннікова

М.М. Новіков