ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р.
Справа № 917/1271/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Назаренка В.К. за
довіреністю № 8 від 02.01.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №
3369П/3-11) на рішення господарського суду
Полтавської області від 17.09.2014 р. у
справі № 917/1271/14

за позовом ПАТ "Укрнафта", м. Київ

до ПАТ "АвтоКрАЗ", м. Кременчук

про стягнення 222000,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 р. ПАТ "Укрнафта" звернулось
до господарського суду Полтавської
області з позовом про стягнення з ПАТ
"АвтоКрАЗ" 222 000,00 грн. штрафних санкцій
за неналежне виконання умов договору
купівлі-продажу №20/2300-МТР від 15.06.2012р.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 17.09.2014 р. (суддя
Погрібна С.В.) позовні вимоги
задоволено. Стягнуто з ПАТ "АвтоКрАЗ" на
користь ПАТ "Укрнафта" штрафна санкції
в розмірі 222000,00 грн. за договором
купівлі-продажу № 20/2300 - МТР від 15.06.2012 р.
та 4440,00 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням суду першої
інстанції не погодився, звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
зазначене рішення та прийняти нове.

Так, в своїй апеляційній скарзі
відповідач зазначає, що судом першої
інстанції не було застосовано норми
матеріального права, а саме положення
ч. 3 ст. 551, ч. 2 ст. 233 ЦК України. Крім того,
відповідач зазначає, що судом першої
порушено положення п. 3 ст. 83 ГПК України
щодо зменшення розміру штрафних
санкцій.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 22.10.2014 р.
апеляційну скаргу відповідача було
прийнято до провадження і призначено
її до розгляду на 17.11.2014 р. та
запропоновано надати до апеляційного
суду позивачу відзив на апеляційну
скаргу з посиланням на відповідні
норми чинного законодавства в
обґрунтування своєї позиції по справі
та докази на підтвердження своїх
заперечень, відповідачу - письмові
пояснення з посиланням на відповідні
норми чинного законодавства в
обґрунтування своєї позиції по справі
та докази на підтвердження фактів,
викладених в апеляційній скарзі.

В судове засідання, призначене на 17.11.2014
р. представник позивача не з'явився,
причину неявки не повідомив, хоча у
відповідності до вимог чинного
законодавства про дату, час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином, будь-яких
письмових клопотань (в т.ч. і про
відкладення розгляду справи) не
заявляв.

Враховуючи належне повідомлення
позивача про час та місце засідання
суду, відсутність будь-яких клопотань,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу
відповідача за відсутності
представника позивача, за наявними у
матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені у апеляційній скарзі доводи
відповідача, заслухавши у судовому
засіданні пояснення представника
відповідача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та
відповідність їх наданим доказам, та
повторно розглянувши справу в порядку
ст. 101 ГПК України, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідача задоволенню не підлягає, а
оскаржуване рішення підлягає
залишенню без змін, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено місцевим
господарським судом, між ПАТ "Укрнафта"
(покупець за договором; позивач по
справі) та ПАТ "АвтоКрАЗ" (продавець за
договором; відповідач по справі)
15.06.2012р. був укладений договір
купівлі-продажу № 20/2300-МТР (далі -
договір) (а.с.8-10), у відповідності до
умов якого відповідач передає, а
позивач приймає і оплачує продукцію
(далі - товар), відповідно до додатку, що
є його невід'ємною частиною (п.п. 1.1.
договору).

Даний договір набирає законної сили з
дня підписання сторонами і діє до
повного виконання взаємних зобов'язань
(п.п.11.1 договору).

Згідно до вищевказаного додатку від
15.06.2012р. до договору купівлі-продажу,
продавець зобов'язався поставити
сідельний тягач КрАЗ - 64431-0000040-02 - 1шт.,
автокран КТА-32 на шасі КрАз-63221-0000071-21 - 3
шт., автокран КТА-32 на шасі
КрАз-65053-0000707-02 - 1 шт. на загальну суму 6
930 664,00 грн. (а.с. 12).

Згідно з п. 2 додаткової угоди №10 від
05.02.2014 р. (а.с.13) було внесено зміни до
додаткової угоди №8 від 07.11.2013 року,
загальна вартість товару була зменшена
до 6 675 664,00 грн. у зв'язку із зменшенням
вартості Автокрану КТА-28 на шасі
КрАЗ-63221-0000071-02 до 1 480 000,00 грн.

Відповідно до додаткової угоди № 8 від
07.11.2013 р. до основного договору п. 3
додатку від 15.06.2012р. до основного
договору були внесені зміни, а саме
термін поставки встановлено до 27.12.2013 р.

Згідно з п.3 додаткової угоди від 05.02.2014
р. №10 до договору в п.3 додаткової угоди
від 07.11.2013 р. № 8 до договору були
внесені зміни, термін поставки
встановлено до 25.03.2014 р.

Дослідженням умов договору колегія
суддів дійшла висновку про те, що
укладений між сторонами договір є
договором купівлі - продажу.

Як свідчать матеріали справи, на
виконання умов вищезазначеного
договору, позивачем в ПАТ КБ
"Приватбанк" було відкрито акредитив на
загальну суму 6 930 664,00 грн.

В свою чергу, відповідач в порушення
умов, укладеного між сторонами
договору, здійснив лише часткову
поставку товару на суму 5 675 664,00 грн., що
підтверджується актами приймання -
передачі № 1 від 14.02.2013 року, №1 від
25.02.2013р., №3 від 19.06.2013р. та №4 від 14.08.2013р.
(а.с.17-20).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач неналежним чином виконав
свої зобов'язання за договором щодо
поставки товару, не поставивши
позивачу Автокран КТА-28 на шасі
КрАЗ-63221-0000071-02 вартістю 1 480 000,00 грн. та
листом від 26.03.2014 р. №378-72 визнав
наявність прострочки (а.с.14).

Відповідно до п.п. 8.7 договору за
порушення терміну поставки або
недопоставки товару відповідач
виплачує штраф у розмірі 15% від суми
простроченого або недопоставленого
згідно додатку товару.

Враховуючи те, що відповідач
неналежним чином виконав свої
зобов'язання щодо поставки товару в
строки, позивачем було нараховано
відповідачу штраф у розмірі 222 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач 15.04.2014 року направив на адресу
відповідача претензію (а.с.15) з вимогою
про сплату штрафних санкцій в сумі 222
000,00грн.

Вказана претензія була залишена
відповідачем без реагування, штраф за
прострочення поставки товару в сумі 222
000,00 грн. позивачу сплачено не було, що й
стало підставою для звернення
останнього до суду.

Надаючи оцінку наявним у матеріалах
справи доказам, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку
про наявність правових підстав у
позивача для нарахування до стягнення
з відповідача штрафу за невиконання
останнім умов договору купівлі -
продажу № 20/2300-МТР від 15.06.2012 року,
оскільки відповідно до умов
вищезазначеного договору та додатку до
нього, постачання товару мало бути
виконане до 25.03.2014року.

З урахуванням фактичних обставин
справи та положень ст. ст. 525, 549, 611, 626, 629,
655 ЦК України та ст. 173, 193, 230 ГК України,
приймаючи до уваги встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
основного грошового зобов'язання,
колегія суддів дійшла висновку про
обґрунтованість позовної вимоги про
стягнення з відповідача 15% штрафу у
розмірі 222 000,00 грн.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні клопотання
відповідача про зменшення розміру
штрафу, виходячи з наступного.

У пункті 3.17.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 № 18,
роз'яснено, якщо вирішуючи, в тому числі
й з власної ініціативи, питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 статті 83 ГПК), господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи
договір №20/2300-МТР від 15.06.2012р., яким
передбачено, що за порушення терміну
поставки або недопоставки товару
продавець виплачує штраф у розмірі 15%
від суми простроченого або
недопоставленого товару, був
підписаний відповідачем без жодних
зауважень, а факт прострочення
відповідачем зобов'язання
підтверджується матеріалами справи та
не заперечується відповідачем,
зобов'язання має виконуватись належним
чином і відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 4 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Сторони вільні у наданні до
суду своїх доказів та у доведенні перед
судом їх переконливості.

Доводи апелянта щодо наявності
підстав для зменшення нарахованих
позивачем штрафних санкцій, а саме
ускладнення виконання зобов'язань
перед іншими контрагентами
підприємства, колегія суддів відхиляє,
як безпідставні, оскільки дані
підстави не передбачені законом в
якості підстав, які надають суду право
зменшення суми штрафних санкцій.

Відповідно до статті 233 ГК України, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій; якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій. Зазначені норми
ставлять право суду на зменшення
неустойки в залежність від
співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює,
що розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

При застосуванні частини третьої
статті 551 ЦК України та статті 233 ГК
України слід мати на увазі, що поняття
"значно" та "надмірно" є оціночними і
мають конкретизуватися судом у кожному
конкретному випадку.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру штрафу, яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання,
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язання, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру штрафу
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Однак, відповідачем не надано до суду
апеляційної інстанції будь-яких
доказів на підтвердження винятковості
обставин, які унеможливили своєчасне
виконання основного зобов'язання.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів вважає, що твердження
відповідача, викладені ним в
апеляційній скарзі ґрунтуються на
припущеннях, не доведені належними
доказами, тоді як господарським судом
першої інстанції в повній мірі
з'ясовані та правильно оцінені
обставини у справі та ухвалене ним
рішення є законним та обґрунтованим, у
зв'язку з чим підстав для його
скасування та задоволення апеляційної
скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "АвтоКрАЗ" на
рішення господарського суду
Полтавської області від 17.09.2014 р. у
справі № 917/1271/14 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 17.09.2014 р. у
справі № 917/1271/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено та
підписано 20.11.2014 року

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Гончар Т. В.

Суддя
Гребенюк Н. В.