м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/21836/14 25.11.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-технічна
агенція»

До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мрія-Інвест»

Про стягнення 191 752,93 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Дубко Р.В. - по дов.
№ б/н від 28.07.2014

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-технічна агенція» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мрія-Інвест» про
стягнення 191 752,93 грн. заборгованості,
яка складається з: 155 000,00 грн. основного
боргу, 10 947,65 грн. пені, 19 308,02 грн. збитків
від зміни індексу інфляції та 6 497,26 грн.
- 3% річних за неналежне виконанням
взятих на себе останнім зобов'язань
згідно договору № 1302/150/А від 05.02.2013.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.10.2014 порушено провадження у
справі № 910/21836/14 та призначено справу
до розгляду на 30.10.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва № 910/21836/14 від 30.10.2014, у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника відповідача та
невиконанням сторонами вимог ухвали
про порушення провадження у справі від
14.10.2014, розгляд справи був відкладений
на 25.11.2014.

Позивач в судовому засіданні 25.11.2014
позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 25.11.2014 не
з'явився, письмовий відзив на позовну
заяву не подав, вимог ухвали про
порушення провадження у справі від
14.10.2014 та ухвали від 30.10.2014 не виконав.

Відповідач належним чином
повідомлений про призначення справи до
розгляду в засіданні господарського
суду, про час і місце його проведення,
оскільки

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
(п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається сторонам за повідомленою
ними господарському суду поштовою
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала направляється за адресою
місцезнаходження сторін, що зазначена
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського
процесуального кодексу України ухвали
суду було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме :
м. Київ, Білоруська, 2-а, яка згідно
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців станом на 24.11.2014 є
місцезнаходженням відповідача.

Відповідач ухвали суду, надіслані за
вказаною вище адресою, отримав 21.10.2014 та
07.11.2014, що підтверджується наявними в
матеріалах справи повідомленнями про
вручення поштового відправлення.

Про поважні причини неявки в судове
засідання повноважного представника
відповідача суд не повідомлений.
Клопотань про відкладення розгляду
справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглянута за наявними в ній
матеріалами.

В судовому засіданні 25.11.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

05.02.2013 між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мрія-Інвест»
(замовник) та Дочірнім підприємством
«Виробничо-технічна агенція»
(виконавець) було укладено договір №
1302/150/А (далі - договір № 1302/150/А).

Відповідно до п. 2.1. договору № 1302/150/А
виконавець за завданням замовника
зобов'язується виконати роботи, а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити роботи відповідно до умов
договору.

Договором визначено, що

роботи - означає повний комплекс
виконання дій щодо виконання аналізу
існуючої та перспективної
інтенсивності руху з надання висновку
та обґрунтування пішохідної
транспортної схеми об'єкту у
відповідності до завдання замовника
(додаток № 2 до договору), в тому числі
розробки документації, склад якої
визначено додатком № 3 до договору;

- об'єкт - «будівництво
торговельно-розважального центру з
офісами, паркінгом та гостьовою
автостоянкою» (1 черга) у складі
багатофункціональної паркувальної
структури та благоустрій
прибережно-захисної смуги озера на
просп.. Миколи Бажана та вул. Ревуцького
(в районі озера Вирлиця) у Дарницькому
районі м. Києва.

Спір виник в зв'язку з тим, що
відповідачем в порушення умов договору
№ 1302/150/А не було у повному обсязі
сплачено вартість виконаних робіт.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погодженні ними, та умови, які
є обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно з п. 4.1. договору № 1302/150/А
вартість робіт, згідно цього договору
погоджується сторонами в протоколі про
договірну ціну.

Відповідно до протоколу узгодження
договірної ціни (додаток № 1 до
договору) розмір ціни сторонами
визначено в сумі 310 000,00 грн.

Згідно з п. 6.1. договору № 1302/150/А роботи
та зобов'язання виконавця за даним
договором вважаються виконаними, з
моменту підписання сторонами акту про
виконані роботи.

01.04.2013 сторонами складено акт
здачі-прийняття робіт згідно якого
виконавцем було виконанні роботи
згідно договору № 1302/150/А на загальну
суму 310 000,00 грн. та до сплати підлягають
155 000,00 грн.

Відповідно до п. 4.2. договору замовник
оплачує роботи в порядку визначеному в
протоколі узгодження договірної ціни.

Згідно протоколу узгодження
договірної ціни (додаток № 1 до
договору) розрахунки проводяться
замовником поетапно у безготівковому
порядку на поточний рахунок замовника
у наступному порядку:

- авансовий платіж у розмірі 50% від
вартості робіт, що становить 155 000,00 грн.
- протягом 5 (п'яти) календарних днів з
дати підписання сторонами цього
договору;

- остаточний платіж у розмірі 50% від
вартості робіт, що становить 155 000,00 грн.
- протягом 3 (трьох) календарних днів з
дати підписання акту виконаних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 512 Цивільного кодексу
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 513 Цивільного кодексу України
встановлює, що правочин щодо заміни
кредитора у зобов'язанні вчиняється у
такій самій формі, що і правочин, на
підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається
новому кредиторові.

28.07.2014 між Дочірнім підприємством
«Виробничо-технічна агенція»
(первісний кредитор) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Виробничо-технічна агенція» (новий
кредитор) було укладено договір про
відступлення права вимоги № 2708/14 (далі -
договір № 2708/14).

Відповідно до п. 2.1. договору № 2708/14
первісний кредитор передає належне
йому право вимоги боргу за договором на
виконання робіт № 1302/150/А, а новий
кредитор приймає право вимоги боргу, що
належало первісному кредитору за
договором № 1302/150/А.

Згідно з п. 2.2. договору № 2708/14 новий
кредитор займає місце первісного
кредитора в зобов'язаннях, що виникли з
договору № 1302/150/А в обсягах та на
умовах, що існують на момент укладення
договору.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу
України до нового кредитора переходять
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Таким чином, борг який виник внаслідок
неналежного виконання відповідачем
зобов'язань за договором № 1302/150/А
відповідач має сплатити новому
кредитору - позивачу.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач взяті на себе зобов'язання
по сплаті за виконані роботи повністю
не виконав, внаслідок чого виникла
заборгованість, яка складає 155 000,00 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається (ст. 525
Цивільного кодексу України), якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України визначено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Таким чином, вимоги про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі 155
000,00 грн. обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору № 1302/150/А, у визначені строки
оплату за виконані роботи не провів, а
отже є таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу
України встановлено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547
Цивільного кодексу України всі
правочини щодо забезпечення виконання
зобов'язань боржника перед кредитором
повинні здійснюватися виключно у
письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 5.3. договору № 1302/150/А
передбачено, що за несвоєчасне
проведення оплати виконаних робіт
замовник сплачує виконавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ від суми не проведеного платежу за
кожний день прострочення, але не більше
10% від загальної вартості робіт.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору № 1302/150/А
сторони визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо оплати за
виконані роботи.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті виконаних робіт
відповідач не виконав, він повинен
сплатити позивачу, пеню розмір якої, за
обґрунтованими розрахунками позивача
становить 10 947,65 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення
пені в сумі 10 947,65 грн. обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
виконаних робіт, позивач на підставі
ст. 625 Цивільного кодексу України
просить суд стягнути з відповідача 19
308,02 грн. збитків від зміни індексу
інфляції та 6 497,26 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Суд приходить до висновку про
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача 19 308,02 грн.
збитків від зміни індексу інфляції та 6
497,26 грн. - 3% річних (за обґрунтованими
розрахунками).

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-технічна
агенція» є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мрія-Інвест» (м.
Київ, вул. Білоруська, 2-а, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-технічна
агенція» (м. Київ, вул.
Червоноармійська, 24/1, )
155 000 (сто п'ятдесят п'ять тисяч) грн. 00
коп. основного боргу, 10 947 (десять тисяч
дев'ятсот сорок сім) грн. 65 коп. пені, 19 308
(дев'ятнадцять тисяч триста вісім) грн.
02 коп. збитків від зміни індексу
інфляції, 6 497 (шість тисяч чотириста
дев'яносто сім) грн. 26 коп. - 3% річних, 3 835
(три тисячі вісімсот тридцять п'ять)
грн. 06 коп. витрат по сплаті судового
збору.

Повне рішення складено 26.11.2014.

Суддя
В.В.Сівакова