ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р.Справа № 916/3824/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді В.С.
Петрова

при секретарі Н.В.
Комендатенко

за участю представників:

від позивача - Яцевич О.С.,

від відповідача - Тихоход М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Приватного
акціонерного товариства „Українське
Дунайське пароплавство" в особі
Госпрозрахункового відокремленого
підрозділу „Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод"
до Публічного акціонерного товариства
„Дунайсудноремонт" про стягнення 6721,21
грн. та за зустрічним позовом
Публічного акціонерного товариства
„Дунайсудноремонт" до Приватного
акціонерного товариства „Українське
Дунайське пароплавство" в особі
Госпрозрахункового відокремленого
підрозділу „Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод"
про стягнення 58278,43 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В засіданнях суду 06.11.2014 р. та 14.11.2014 р.
оголошувалась перерва в порядку ч. 3 ст.
77 Господарського процесуального
кодексу України.

Приватне акціонерне товариство
„Українське Дунайське пароплавство" в
особі Госпрозрахункового
відокремленого підрозділу
„Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод"
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
„Дунайсудноремонт" про стягнення 1115,58
грн., посилаючись на наступне.

30 травня 2012 року між Приватним
акціонерним товариством „Українське
Дунайське пароплавство" в особі
Госпрозрахункового відокремленого
підрозділу „Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод"
та Публічним акціонерним товариством
„Дунайсудноремонт" укладено договір №
047/31 на виконання робіт з
дробеструйного очищення, фарбування
металу та різанню заготовок, за умовами
якого позивач зобов'язався виконати
роботи з дробеструйного очищення,
фарбування металу та різанню
заготовок, а відповідач зобов'язався
оплатити вартість виконаних робіт у
порядку та умовах, передбачених
договором.

Згідно п. 2.2. договору договірна
вартість повинна бути сплачена
відповідачем у наступному порядку:
600000,00 грн. - протягом 3-х банківських
днів після підписання договору, а
остаточний розрахунок здійснюється
протягом 5 днів після підписання акту
про здачу робіт.

Як вказує позивач, за договором № 047/31
представниками позивача та
відповідача були підписані акти про
здачу робіт на суму 1999963,80 грн., а саме:

- акт про здачу робіт від 31.08.2012 р.
на суму 509823,60 грн.,

- акт про здачу робіт від 31.08.2012 р.
на суму 570623,40 грн.,

- акт про здачу робіт від 28.09.2012 р.
на суму 201739,80 грн.,

- акт про здачу робіт від 31.10.2012 р.
на суму 205912,20 грн.,

- акт про здачу робіт від 31.12.2012 р.
на суму 360004,80 грн.,

- акт про здачу робіт від 28.02.2013 р.
на суму 151860,00 грн.

Проте, за ствердженнями позивача, в
порушення умов договору відповідач
свої зобов'язання щодо сплати грошових
коштів в повному обсязі виконав лише
частково, перерахувавши суму у розмірі
1999000,00 грн., а саме:

- згідно платіжного доручення № 523
від 01.06.2012 року у розмірі 600 000,00 грн.,

- згідно платіжного доручення № 855
від 30.08.2012 року у розмірі 300 000,00 грн.,

- згідно платіжного доручення № 960
від 28.09.2012 року у розмірі 180 000,00 грн.,

- згідно платіжного доручення № 1053
від 07.11.2012 року у розмірі 200 000,00 грн.,

- згідно платіжного доручення № 83
від 16.02.2013 року у розмірі 200 000,00 грн.,

- згідно платіжного доручення № 409
від 03.07.2013 року у розмірі 519 000,00 грн.

Так, позивач вказує, що неналежне
виконання умов договору в частині
своєчасного проведення розрахунків за
договором призвело до виникнення у
відповідача перед позивачем
заборгованості у розмірі 963,80 грн., про
що свідчить зворотна-сальдова
відомість.

Відповідно до вимог п. 8.4 договору та ст.
625 Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором чи законом. На
підставі вказаного та у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
договірних зобов'язань в частині
своєчасної оплати за прийняті роботи
позивачем були нараховані відповідачу
інфляційні втрати у розмірі 118,98 грн. та
3% річних у розмірі 32,80 грн.

Відтак, загальна сума заборгованості,
яка заявлена позивачем до стягнення
складає 1115,58 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 22.09.2014 р. позовну заяву
Приватного акціонерного товариства
„Українське Дунайське пароплавство" в
особі Госпрозрахункового
відокремленого підрозділу
„Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод"
прийнято до розгляду та порушено
провадження у справі № 916/3824/14, при
цьому розгляд справи призначено в
засіданні суду.

23.10.2014 року Приватним акціонерним
товариством „Українське Дунайське
пароплавство" в особі
Госпрозрахункового відокремленого
підрозділу „Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод"
було подано до господарського суду
Одеської заяву про збільшення розміру
позовних вимог (а.с. 66-70), згідно з якою
позивач просить стягнути з відповідача
суму заборгованості у розмірі 6 721,21
грн., яка складається з суми основного
боргу 963,80 грн., суми інфляційних
збитків - 638,94 грн. та суми 3% річних - 5118,47
грн.

Відповідач - ПАТ „Дунайсудноремонт"
проти позову ПрАТ „Українське
Дунайське пароплавство" заперечує з
підстав, зазначених у відзиві на
позовну заяву (а.с. 79-80), посилаючись на
те, що підставою для оплати виконаних
робіт є акт про здачу робіт та рахунок
позивача, проте позивачем рахунок на
оплату відповідачу не виставлявся, у
зв'язку з чим обов'язок оплати за
договором не настав.

Також 29.10.2014 року Публічним акціонерним
товариством „Дунайсудноремонт" було
подано до господарського суду Одеської
області зустрічну позовну заяву до
Приватного акціонерного товариства
„Українське Дунайське пароплавство" в
особі Госпрозрахункового
відокремленого підрозділу
„Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод"
про стягнення 58 278,43 грн. пені (а.с. 85-87).
Зустрічний позов вмотивовано тим, що
згідно укладеного 30.05.2012 року між
позивачем та відповідачем договору №
047/31 роботи мали бути виконані до 27.07.2012
року, однак були виконані значно
пізніше встановленого договором
строку, тим самим позивачем (за
первісним позовом) були порушені умови
договору, а саме термін виконання
взятих на себе договірних зобов'язань.

Згідно з п. 4.1. договору у разі порушення
термінів виконання робіт виконавець
сплачує замовнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості прострочених робіт за кожен
день затримки, але не більше 10% від
вартості виконаних робіт.

З огляду на зазначене, заявник
стверджує, що розмір пені за неналежне
виконання умов становить 58 278,43 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 31.10.2014 р. у справі № 916/3824/14
зустрічну позовну заяву Публічного
акціонерного товариства
„Дунайсудноремонт" до Приватного
акціонерного товариства „Українське
Дунайське пароплавство" в особі
Госпрозрахункового відокремленого
підрозділу „Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод"
про стягнення 58 278,43 грн. пені. прийнято
до спільного розгляду з первісним
позовом.

Приватне акціонерне товариство
„Українське Дунайське пароплавство" в
особі Госпрозрахункового
відокремленого підрозділу
„Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод"
(відповідач за зустрічним позовом)
проти зустрічного позову заперечує з
підстав, зазначених у відзиві на
зустрічну позовну заяву (а.с. 94-96 ).
Зокрема, позивач вказує, що згідно п. 3.1.
договору №047/31 від 30.05.2012 року термін
виконання робіт встановлюється за
узгодженням сторін і складає до 27.07.2012
року з дати поставки замовником всього
металу. Виконана робота приймалась
замовником з обов'язковим складанням
відповідного акту про здачу робіт, який
підписувався уповноваженими
представника замовника і виконавця.
Так, згідно п. 3.1.договору
госпрозрахунковий відокремлений ПАТ
„Українське Дунайське пароплавство"
був зобов'язаний виконати всі роботи до
27.07.2012 року, а виконав їх значно пізніше
встановленого договором терміну, тим
самим порушив умови договору, а саме
термін виконання взятих на себе
договірних зобов'язань. Згідно п. 4.1.
договору у разі порушення термінів
виконання робіт виконавець сплачує
замовнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від вартості
прострочених робіт за кожен день
затримки, але не більше 10% від вартості
виконаних робіт. Відтак, позивач
пояснив, що за допущене порушення
відповідач (за первісним позовом) мав
звернутися до суду з позовом про
стягнення пені за неналежне виконання
умов договору № 047/31 від 30.05.2012 року, але
відповідно до ч. 6 ст.232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано. При
цьому, враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст.
258 Цивільного кодексу України щодо
строку позовної давності в один рік до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені), відповідно вказаний строк
складав з 28.07.2012 року по 28.07.2013 року в
частині стягнення пені за порушення
термінів виконання робіт згідно з
вказаним договором. Тобто, як зазначив
позивач, що відповідачем пропущено
строк для звернення до суду з вимогами
про стягнення нарахованої пені.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши та дослідивши всі
письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов наступних висновків.

30 травня 2012 року між Приватним
акціонерним товариством „Українське
Дунайське пароплавство" (виконавець) в
особі директора Госпрозрахункового
відокремленого підрозділу
„Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод"
та Публічним акціонерним товариством
„Дунайсудноремонт" (замовник) укладено
договір № 047/31, згідно з п. 1.1 якого
відповідач як замовник доручає, а
позивач як виконавець приймає на себе
зобов'язання виконати роботи з
дробеструйного очищення, фарбування
металу та різанню заготовок (метал,
пропан, дроб, ґрунт замовника) згідно з
додатком № 1 „Кошторис" до цього
договору.

Відповідно до п. 2.1. договору попередня
договірна вартість робіт згідно п. 1.1
розділу 1 та додатку № 1 „Попередня
відомість - кошторис" складає 872 888,00, у
тому числі ПДВ - 145 481,33 грн.

Згідно п. 2.2. договору договірна
вартість повинна бути сплачена
замовником виконавцю у наступній
послідовності:

- 600 000,00 грн. замовник сплачує протягом
3-х банківських днів після підписання
договору на підставі цього договору та
рахунку виконавця (п. 2.2.1);

- остаточний розрахунок здійснюється
замовником виконавцю протягом 5 днів
після підписання акту про здачу робіт;
підставою для оплати є акт про здачу
робіт, рахунок виконавця (п.2.2.2).

Відповідно п. 3.1. договору термін
виконання робіт встановлюється за
узгодженням сторін і складає 27.07.2012
року з дати поставки замовником всього
металу.

За умовами п. 3.2. договору виконана
робота приймається замовником є
обов'язковим складанням відповідного
акту про здачу робіт, який підписується
уповноваженими представника замовника
і виконавця.

Строк дії договору визначено в п. 7.1
договору, згідно з яким договір дійсний
до 31.12.2012 р. При цьому за узгодженням
сторін термін вказаного договору може
бути продовжений на підставі
підписаного сторонами доповнення до
цього договору (п. 7.3).

Згідно доповнення № 1 від 28.12.2012 р. до
договору №047/31 від 30.05.2012 року сторони
погодили, що договір дійсний до 31.12.2013
року.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14
Цивільного кодексу України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона зобов'язується на свій ризик
виконати певну роботу за завданням
другої сторони, а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

В силу положень ст. 838 Цивільного
кодексу України підрядник має право,
якщо інше не встановлено договором,
залучити до виконання роботи інших
осіб (субпідрядників), залишаючись
відповідальним перед замовником за
результат їхньої роботи. У цьому разі
підрядник виступає перед замовником як
генеральний підрядник, а перед
субпідрядником - як замовник.
Генеральний підрядник відповідає
перед субпідрядником за невиконання
або неналежне виконання замовником
своїх обов'язків за договором підряду,
а перед замовником - за порушення
субпідрядником свого обов'язку.
Замовник і субпідрядник не мають права
пред'являти один одному вимоги,
пов'язані з порушенням договорів,
укладених кожним з них з генеральним
підрядником, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В свою чергу укладений між позивачем та
відповідачем договір № 047/31, який за
своєю суттю відноситься до договорів
підряду, є підставою для виникнення у
сторін за цим договором відповідних
господарських зобов'язань згідно зі
ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК
України), і є обов'язковим для виконання
його сторонами у відповідності з
положеннями ст. 629 ЦК України.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 1 ст. 853 ЦК України
замовник зобов'язаний прийняти роботу,
виконану підрядником відповідно до
договору підряду, оглянути її і в разі
виявлення допущених у роботі відступів
від умов договору або інших недоліків
негайно заявити про них підрядникові.
Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

В силу положень ст. 882 ЦК України
замовник, який одержав повідомлення
підрядника про готовність до передання
робіт, виконаних за договором
будівельного підряду, або, якщо це
передбачено договором, - етапу робіт,
зобов'язаний негайно розпочати їх
прийняття. Замовник організовує та
здійснює прийняття робіт за свій
рахунок, якщо інше не встановлено
договором. У прийнятті робіт мають
брати участь представники органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування у випадках,
встановлених законом або іншими
нормативно-правовими актами. Замовник,
який попередньо прийняв окремі етапи
робіт, несе ризик їх знищення або
пошкодження не з вини підрядника, у
тому числі й у випадках, коли договором
будівельного підряду передбачено
виконання робіт на ризик підрядника.
Передання робіт підрядником і
прийняття їх замовником оформляється
актом, підписаним обома сторонами. У
разі відмови однієї із сторін від
підписання акта про це вказується в
акті і він підписується другою
стороною.

Частиною 4 ст. 879 Цивільного кодексу
України передбачено, що оплата робіт
провадиться після прийняття
замовником збудованого об'єкта
(виконаних робіт), якщо інший порядок
розрахунків не встановлений за
погодженням сторін.

Згідно ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу
України, якщо договором підряду не
передбачена попередня оплата
виконаної роботи або окремих її етапів,
замовник зобов'язаний сплатити
підрядникові обумовлену ціну після
остаточної здачі роботи за умови, що
роботу виконано належним чином і в
погоджений строк або, за згодою
замовника, - достроково.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов вказаного договору №
047/31 позивачем виконувались обумовлені
роботи, що підтверджується складеними
між позивачем та відповідачем актами
про здачу робіт:

- акт про здачу робіт від 31.08.2012 р.
на суму 509823,60 грн.,

- акт про здачу робіт від 31.08.2012 р.
на суму 570623,40 грн.,

- акт про здачу робіт від 28.09.2012 р.
на суму 201739,80 грн.,

- акт про здачу робіт від 31.10.2012 р.
на суму 205912,20 грн.,

- акт про здачу робіт від 31.12.2012 р.
на суму 360004,80 грн.,

- акт про здачу робіт від 28.02.2013 р.
на суму 151860,00 грн.

Відтак, загальна сума виконаних
позивачем за спірним договором робіт
склала 1999963,80 грн.

В силу статті 538 Цивільного кодексу
України виконання свого обов'язку
однією із сторін, яке відповідно до
договору обумовлене виконанням другою
стороною свого обов'язку, є зустрічним
виконанням зобов'язання, при якому
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено умовами договору, актами
цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем виконаних
позивачем підрядних робіт є підставою
виникнення у відповідача зобов'язання
оплатити вказані роботи відповідно до
оформлених сторонами актів про здачу
виконаних робіт, як це передбачено
умовами договору та приписами чинного
законодавства.

Як вказує позивач та не спростовано
відповідачем, відповідач свої
зобов'язання щодо сплати грошових
коштів в повному обсязі виконав лише
частково, перерахувавши суму у розмірі
1999000,00 грн., а саме:

- згідно платіжного доручення № 523
від 01.06.2012 року у розмірі 600 000,00 грн.,

- згідно платіжного доручення № 855
від 30.08.2012 року у розмірі 300 000,00 грн.,

- згідно платіжного доручення № 960
від 28.09.2012 року у розмірі 180 000,00 грн.,

- згідно платіжного доручення № 1053
від 07.11.2012 року у розмірі 200 000,00 грн.,

- згідно платіжного доручення № 83
від 16.02.2013 року у розмірі 200 000,00 грн.,

- згідно платіжного доручення № 409
від 03.07.2013 року у розмірі 519 000,00 грн.

Так, позивач вказує, що неналежне
виконання умов договору в частині
своєчасного проведення розрахунків за
договором призвело до виникнення у
відповідача перед позивачем
заборгованості у розмірі 963,80 грн., про
що свідчить зворотна-сальдова
відомість.

Між тим несплатою позивачу вказаної
суми заборгованості за виконані роботи
згідно договору № 047/31 відповідач
порушив умови вказаного договору, що є
недопустимим згідно ст. 525 Цивільного
кодексу України.

Доводи відповідача про те, що обов'язок
по оплаті виконаних робіт у нього не
настав у зв'язку неотриманням від
позивача рахунку на оплату
спростовуються вищенаведеними
положеннями ЦК, умовами договору і
діями відповідача щодо оплати майже
99,99% об'єму виконаних робіт. Тим більш,
за умовами п. 2.2.2 спірного договору
остаточний розрахунок мав
здійснюватися відповідачем протягом 5
днів саме після підписання акту про
здачу робіт, а не після виставлення
рахунку. Той факт, що відповідач не
отримував рахунку не свідчить про
відсутність у нього обов'язку щодо
здійснення остаточного розрахунку за
виконані роботи протягом 5 днів після
підписання акту про здачу робіт.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

При цьому невиконання зобов'язання або
виконання зобов'язання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), що мало місце у
даному випадку (несплата відповідачем
всієї вартості виконаних робіт) згідно
ст. 610 Цивільного кодексу України є
порушенням зобов'язання, зокрема з боку
відповідача.

За таких обставин, суд вважає
обґрунтованими вимоги позивача про
стягнення з відповідача вказаної суми
заборгованості в розмірі 963,80 грн.

Ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України
визначено, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Наразі з огляду на дату підписання
сторонами останнього акту про здачу
робіт 28.02.2013 р. і враховуючи здійснені
відповідачем часткові платежі після
підписання вказаного акту, суд
доходить до висновку про допущення
відповідачем прострочення виконання
зобов'язань з остаточної оплати всіх
виконаних позивачем робіт за спірним
договором № 047/31, починаючи з 06.03.2013 р. (5
днів з 28.02.2013 р.). Так, після підписання
акту від 28.02.2013 р. остаточна сума, що
підлягала оплаті, склала 519993,80 грн., як
була частково оплачена відповідачем
03.07.2013 р. згідно платіжного доручення №
409 на суму 519000,00 грн.

Так, частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

При цьому застосування положень
частини другої названої статті не
передбачає наявність вини боржника,
оскільки згідно частини першої цієї ж
статті боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень
ст. 625 ЦК України, право кредитора на
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат не залежить від моменту
пред'явлення вимоги про таке стягнення
(до моменту погашення боргу або після
цього). При цьому визначальним є
наявність факту порушення боржником
строків виконання грошового
зобов'язання. Таким чином, право
кредитора на стягнення 3% річних може
бути реалізовано у будь-який момент при
наявності вищезазначених вимог,
передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно
положень ЦК проценти річних є
самостійною формою цивільно-правової
відповідальності за порушення
грошових зобов'язань. Так, розмір таких
процентів річних може бути визначений
сторонами в договорі. З огляду на те, що
в укладеному сторонами по справі
договорі № 047/31 не встановлено іншого
відсотку річних, відповідно сплаті
підлягають саме 3% річних від
простроченої суми за весь час
прострочення.

Враховуючи вищенаведене та
несвоєчасне виконання відповідачем
зобов'язання щодо здійснення
остаточного розрахунку за виконані
роботи, суд вважає, що позивачем цілком
правомірно нараховано 3% річних на суму
519963,80 грн. за період з 06.03.2013 р. по 02.07.2013
р. (119 дн.), що склали 5085,67 грн., та на суму
963,80 грн. за період з 04.07.2013 р. по 21.08.2014 р.
(414 дн.), що склали 32,80 грн., розрахунки
яких надано до суду (а.с. 53, 75). Отже, з
відповідача підлягають стягненню 3;
річних в загальній сумі 5118,47 грн.

Також позивач просить стягнути з
відповідача інфляційні втрати в
розмірі 638,94 грн., нараховані на суму
боргу 519963,80 грн. за період з 06.03.2013 р. по
02.07.2013 р., що склали 519,96 грн. (а.с. 74), та на
суму 963,80 грн. за період з 04.07.2013 р. по
21.08.2014 р., що склали 118,98 грн. (а.с. 54) із
застосуванням сукупного індексу
інфляції у кожному періоді.

Так, індекс інфляції це додаткова сума,
яка сплачується боржником і за своєю
правовою природою є самостійним
засобом захисту цивільного права
кредитора у грошових зобов'язань і
спрямована на відшкодування його
збитків, заподіяних знеціненням
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів в державі. Офіційний індекс
інфляції, що розраховується Державною
службою статистики України, визначає
рівень знецінення національної
грошової одиниці України, тобто
зменшення купівельної спроможності
гривні.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" № 14 від
17.12.2013 р. зазначено, що інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання. Розмір боргу з
урахуванням індексу інфляції
визначається виходячи з суми боргу, що
існувала на останній день місяця, в
якому платіж мав бути здійснений,
помноженої на індекс інфляції,
визначений Державною службою
статистики України, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Таким чином, суд вважає обґрунтованими
заявлені позивачем вимоги про
відшкодування втрат від знецінення
коштів внаслідок інфляції за період,
коли відповідачем не було виконане
зобов'язання щодо сплати повної
вартості виконаних позивачем робіт.

Враховуючи викладене та з урахуванням
Рекомендацій Верховного Суду України
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладених в листі від 03.04.1997 р. N 62-97р.,
судом було перевірено здійснений
позивачем розрахунок інфляційних
нарахувань, наведений позивачем, на
загальну суму 638,94 грн. та встановлено
правильність вказаного розрахунку,
адже нарахування інфляційних
здійснюється за весь час прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Відтак, загальна сума заборгованості
відповідача, що підлягає стягненню на
користь позивача, становить 6721,21 грн.
(963,80 грн. основного боргу + 5118,47 грн. 3%
річних + 638,94 грн. інфляції).

Щодо зустрічних вимог ПАТ
„Дунайсудноремонт" до ПрАТ
„Українське Дунайське пароплавство" в
особі Госпрозрахункового
відокремленого підрозділу
„Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод"
про стягнення 58278,43 грн. суд зазначає
наступне.

Так, в обґрунтування зустрічних вимог
відповідач (за первісним позовом)
вказує, що за умовами спірного договору
від 30.05.2012 року позивачем (за первісним
позовом) мали бути виконані обумовлені
роботи до 27.07.2012 року, однак були
виконані значно пізніше встановленого
договором строку, тим самим позивачем
були порушені умови договору, а саме
термін виконання взятих на себе
договірних зобов'язань.

Згідно п. 3.1. договору термін виконання
робіт встановлюється за узгодженням
сторін і складає 27.07.2012 р. з дати
поставки замовником всього металу. Так,
відповідач вважає, що оскільки
остаточна вартість робіт визначалась,
виходячи з вартості за одиницю та
вказана у додатках до договору, відтак
умовами договору №047/31 від 30.05.2012 року
сторонами не була встановлена загальна
вартість робіт, однак узгоджено, що
така остаточна вартість вказана у
додатках до договору. При цьому, на
думку відповідача, лише після
закінчення дії договору № 047/31 від
30.05.2012 року може бути встановлена
остаточна вартість виконаних робіт,
оскільки лише в проміжку початку дії
договору №047/31 від 30.05.2012 року та його
закінчення, сторони мають можливість
узгодити та підписати додаткові угоди
до договору, за сумою яких і буде
визначена остаточна вартість за
одиницю. Отже, відповідач вказує, що
сторони мали узгодити остаточний строк
виконання робіт до закінчення дії
договору, тобто до 31.12.2013 року, проте не
скористались цією можливістю. Тому
саме з дати закінчення дії договору
31.12.2013 року відповідачу стало відомо, що
27.07.2012 р. є остаточною датою виконання
робіт позивачем за договором №047/31 від
30.05.2012 року.

Згідно з п. 4.1. договору у разі порушення
термінів виконання робіт виконавець
сплачує замовнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості прострочених робіт за кожен
день затримки, але не більше 10% від
вартості виконаних робіт.

Як передбачено частиною 1 ст. 548
Цивільного кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися,
зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Враховуючи вказані положення п. 4.1
договору, ПАТ „Дунайсудноремонт"
здійснило нарахування пені в сумі 58278,43
грн., розрахунок якої наведено у
зустрічному позові (а.с. 86) та в
уточненому розрахунку пені (а.с. 106-107),
за якими пеня нараховувалась з 28.07.2012
року на вартість прострочених робіт,
яка складає 1 999 963,00 грн. з урахуванням
поступового виконання позивачем своїх
зобов'язань.

В свою чергу позивач - ПрАТ „Українське
Дунайське пароплавство" не оспорює
факт виконання ним робіт понад
встановлений договором строк, що
становив до 27.07.2012 р. з дати поставки
замовником всього металу, але вказує на
пропущення відповідачем строку
позовної давності для звернення до
суду з вимогами про стягнення пені,
нарахованої за несвоєчасне виконання
робіт.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК
України учасник господарських
відносин у разі порушення ним
грошового зобов'язання не звільняється
від відповідальності через
неможливість виконання і зобов'язаний
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням зобов'язання, а також
сплатити штрафні санкції відповідно до
вимог, встановлених цим Кодексом та
іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.
Господарські санкції застосовуються у
встановленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців.

Відповідно до частини першої статті 223
ГК України при реалізації в судовому
порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 258 ЦК України щодо вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
передбачено спеціальну позовну
давність в один рік.

Порядок обчислення позовної давності в
силу вимог частини другої статті 260 ЦК
України не може бути змінений за
домовленістю сторін.

Відтак, частиною шостою статті 232 ГК
України визначено строк та порядок
нарахування штрафних санкцій, а строк,
протягом якого особа може звернутись
до суду за захистом свого порушеного
права, встановлюється ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає
правильним нарахування пені за шість
місяців, визначених частиною шостою
статті 232 ГК України, право на стягнення
якої може бути заявлено в межах
передбаченого пунктом 1 частини другої
статті 258 ЦК України річного строку
позовної давності.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Так, враховуючи те, що сторонами не
узгоджувався остаточний строк
виконання робіт до закінчення дії
договору, тобто до 31.12.2013 року, що
підтверджено сторонами, а виконання
робіт згідно договору мало бути
здійснено до 27.07.2012 р., відповідно
відповідач міг нарахувати пеню,
починаючи з 28.07.2012 р. до 28.01.2013 р. і
звернутися з вимогами про стягнення
такої пені не пізніше 28.01.2014 р., тоді як
зустрічний позов ним подано у жовтні 2014
року з пропуском встановленого строку.
Наразі поважних причин пропущення
строку позовної давності позивач не
навів. Доводи відповідача про те, що з
дати закінчення дії договору 31.12.2013
року йому стало відомо, що 27.07.2012 р. є
остаточною датою виконання робіт
позивачем за договором №047/31 від 30.05.2012
року, судом спростовуються з огляду на
їх необґрунтованість.

Відповідно до п. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Таким чином, враховуючи те, що строк
позовної давності по заявленим
зустрічним вимогам щодо стягнення з
позивача нарахованої пені в сумі 58278,43
грн. сплинув, вказані зустрічні вимоги
відповідача не підлягають задоволенню
судом.

У зв'язку з тим, що рішення за первісним
позовом відбулось на користь позивача,
витрати по сплаті збору відповідно до
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України, понесені позивачем за
первісним позовом, покладаються на
відповідача пропорційно задоволеним
вимогам, виходячи зі заявленої до
стягнення суми. З огляду на те, що
рішення в частині зустрічних вимог
відбулось не на користь заявника цих
вимог, відповідно до 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати по сплаті судового збору,
понесені при подачі зустрічного
позову, відносяться за рахунок
позивача за зустрічним позовом
(відповідача за первісним позовом).

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Приватного
акціонерного товариства „Українське
Дунайське пароплавство" в особі
Госпрозрахункового відокремленого
підрозділу „Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод"
до Публічного акціонерного товариства
„Дунайсудноремонт" про стягнення 6721,21
грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Публічного
акціонерного товариства
„Дунайсудноремонт" (68600, Одеська
область, м. Ізмаїл, вул. Артема, буд. 1;
) на користь Приватного
акціонерного товариства „Українське
Дунайське пароплавство" в особі
Госпрозрахункового відокремленого
підрозділу „Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод"
(68303, Одеська область, м. Кілія, вул.
Леніна, 3; ; п/р 5520 у
філії АТ „Укрексімбанк", МФО 328629) суму
заборгованості в розмірі 963/дев'ятсот
дев'яносто три/грн. 80 коп., 3% річних в
сумі 5118/п'ять тисяч сто
вісімнадцять/грн. 47 коп., інфляційні
втрати в сумі 638/шістсот тридцять
вісім/грн. 94 коп., витрати по сплаті
судового збору в сумі 1827/одна тисяча
вісімсот двадцять сім/грн. 00 коп.

3. У задоволенні зустрічного
позову Публічного акціонерного
товариства „Дунайсудноремонт" до
Приватного акціонерного товариства
„Українське Дунайське пароплавство" в
особі Госпрозрахункового
відокремленого підрозділу
„Кілійський
суднобудівельно-судноремонтний завод"
про стягнення 58278,43 грн. відмовити.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 24 листопада 2014 р.

Суддя
В.С. Петров