ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2014 р.
Справа № 922/1591/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. ,
суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю №2685
від 16.05.2014 р., ОСОБА_2 за довіреністю №2684
від 16.05.2014 р.,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
(вх.№3183Х/3-11) на рішення господарського
суду Харківської області від 07.07.14 р. у
справі № 922/1591/14

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3, м. Харків

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4,
м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 07.07.2014 року по
справі №922/1591/14 (суддя Присяжнюк О.О.)
позовні вимоги задоволені повністю,
стягнуто з відповідача 466 048,84 грн.,
заборгованості та 3% річних в розмірі 27
353,34 грн., витрати по оплаті судового
збору в сумі 9 868,04 грн.

Відповідач, фізична особа - підприємець
ОСОБА_4, з рішенням господарського суду
Харківської області від 07.07.2014 року по
справі №922/1591/14 не погодилася,
звернулася до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати, в
задоволенні позову відмовити повністю.
При цьому відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 13 жовтня 2014
року апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження, призначено її
до розгляду на 12.11.2014р. на 11.00 год.
Позивачу запропоновано надати відзив
на апеляційну скаргу. Сторони були
викликані судом в судове засідання з
належним чином оформленими
повноваженнями.

10.11.2014р. через канцелярію суду позивач
надав відзив на апеляційну скаргу та з
посиланням на її незаконність та
необґрунтованість, просив залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення господарського суду
Харківської області від 07.07.2014 року по
справі №922/1591/14 - без змін.

12.11.2014р. через канцелярію суду фізична
особа - підприємець ОСОБА_4 надала
клопотання (вх.№10346) та просила
відкласти розгляд скарги на іншу дату.
Дане клопотання було розглянуте
колегією суддів і як необґрунтоване -
відхилене з наступних підстав.

Представник позивача проти
задоволення вказаної заяви
заперечував.

Вирішуючи вказане клопотання, суд
виходить з наступного. Згідно зі ст. 77
ГПК України господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу,
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні. При цьому зі змісту
норми цієї статті вбачається, що
питання про те, що певні обставини
перешкоджають розгляду справи,
вирішується судом залежно від
конкретних обставин справи. Так, якщо
представники сторін чи інших учасників
судового процесу не з'явилися в судове
засідання, а суд вважає, що наявних у
справі матеріалів достатньо для
розгляду справи та ухвалення законного
і обґрунтованого рішення, він може, не
відкладаючи розгляду справи, вирішити
спір по суті.

На думку суду обставини справи
свідчать про наявність у справі
матеріалів справи достатніх для
розгляду справи та ухвалення законного
і обґрунтованого рішення. Крім того,
суд приймає до уваги, що судом сторонам
були створені належні умови для
надання усіх необхідних доказів
(надано достатньо часу для підготовки
до судового засідання, надання нових
доказів тощо).

Суд також зазначає, що згідно ч.3 ст. 22
ГПК України сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи. Подача клопотань
спрямованих на штучне затягування
судового процесу, суперечить, зокрема,
вимогам статті 6 Конвенції про захист
праві людини і основоположних свобод
1950 року, учасником якої є Україна,
стосовно права кожного на розгляд його
справи судом упродовж розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 ГПК України, спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви.

Відповідно до п.3.9.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його, або його
представника (з причин, пов'язаних з
відпусткою, хворобою, службовим
відрядженням, участю в іншому судовому
засіданні і т. п.). При цьому
господарський суд виходить з того, що у
відповідних випадках такий учасник
судового процесу не позбавлений права
і можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Крім того, як вбачається з договору
надання правової допомоги б/н від
29.09.2014р. (а.с.90), у адвоката ОСОБА_5 наявні
повноваження для представництва
інтересів ФО-П ОСОБА_4 в суді перед
громадянами та юридичними особами.

Враховуючи належне повідомлення
учасників процесу про час та місце
засідання суду, те, що явка
представників учасників процесу у
судове засідання не була визнана
обов'язковою, колегія суддів вважає за
можливе розглянути апеляційну скаргу
без участі представника відповідача,
за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі,
відзиві на скаргу доводи сторін,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення уповноваженого
представника позивача, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального права при
прийнятті оскаржуваного рішення, а
також повноту встановлення обставин
справи та відповідність їх наданим
доказам, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Як було досліджено в судовому
засіданні та правильно встановлено
судом першої інстанції, 01 листопада 2008
року між позивачем (орендодавцем) та
відповідачем (орендарем) було укладено
Договір оренди нерухомого майна №3,
відповідно до умов якого орендодавець
(позивач) зобов'язався передати, а
орендар (відповідач) зобов'язався
прийняти в строкове платне
користування нежитлові приміщення 1-го
поверху №37-38 загальною площею 259,2 кв.м.,
що знаходяться у будівлі літ. «А-9» за
адресою: АДРЕСА_1 (п.1.1. Договору).

Об'єкт оренди передається орендодавцем
(позивачем) орендарю (відповідачу) на
підставі Акту приймання-передачі на
протязі трьох календарних днів з
моменту підписання цього Договору (п.2.1.
Договору оренди нерухомого майна №3
від 01.11.2008р.).

По закінченню строку оренди або у
випадку дострокового розірвання цього
Договору, орендар зобов'язаний на
протязі 14 календарних днів з моменту
закінчення строку дії договору або з
дати його дострокового розірвання
повернути орендодавцю (позивачу) об'єкт
оренди за Актом приймання-передачі в
належному стані (п.2.3. Договору оренди
нерухомого майна №3 від 01.11.2008р.).

Пунктом 4.1. Договору оренди нерухомого
майна №3 від 01.11.2008р. сторони погодили,
що розмір орендної плати складає 20000,00
грн. на місяць.

Орендна плата повинна була
сплачуватися орендарем до 5-го числа
кожного поточного місяця авансом в
готівковій або безготівковій (шляхом
перерахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок) формі.

Сторони у Договорі оренди нерухомого
майна №3 від 01.11.2008р. передбачили, що
вартість орендної плати та порядок її
внесення можуть бути змінені за
письмовим узгодженням сторін (п.п.4.2-4.3.
Договору оренди нерухомого майна №3
від 01.11.2008р.).

По закінченню кожного звітного місяця
між сторонами підписується акт
виконаних робіт, в якому серед іншого
мала зазначатися вартість спожитих
орендарем (відповідачем) комунальних
послуг. Орендар (відповідач) компенсує
орендодавцю (позивачу) вартість
спожитих відповідачем комунальних
послуг, за які перед комунальними
службами здійснював розрахунок
позивач (п.4.6. Договору оренди
нерухомого майна №3 від 01.11.2008р.).

Пунктом 6.1. Договору оренди нерухомого
майна №3 від 01.11.2008р. сторони погодили,
що цей Договір вступає в силу з моменту
його підписання і діє до 31.12.2009р.

На цю обставину щодо строку дії
Договору оренди нерухомого майна №3
від 01.11.2008р. (відсутність доказів його
продовження) посилалась фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 в своїй
апеляційній скарзі.

Відповідно до п.6.2. Договору оренди
нерухомого майна №3 від 01.11.2008р.,
сторони зазначили, що пролонгація
даного договору здійснюється у
відповідності до вимог чинного
законодавства України.

Як свідчать матеріали справи, Договір
оренди нерухомого майна №3 від 01.11.2008р.
відповідно до Додаткової угоди №3 від
25.12.2009 р. був пролонгований до 31.12.2010р., а
відповідно до Додаткової угоди №4 від
25.12.2010р., - був пролонгований за
погодженням сторін до 31.12.2011 року.

Таким чином, в цій частині доводи
апеляційної скарги спростовуються
матеріалами господарської справи. А
строк дії договору закінчився 31.12.2011р.

Доказів внесення орендної плати на
умовах, визначених п.4.1. Договору оренди
нерухомого майна №3 від 01.11.2008р.
відповідач ні суду першої інстанції, ні
суду апеляційної інстанції, в
обґрунтування доводів апеляційної
скарги, на підставі ст. 33 та 101 ГПК
України, не надав.

Як вбачається з матеріалів справи, 10
жовтня 2011 року між позивачем
(орендодавцем) та відповідачем
(орендарем) було укладено Договір про
проведення взаєморозрахунків між
сторонами за договором оренди
нерухомого майна № 3 від 01.11.2008 року.

Відповідно до п.1 Договору про
проведення взаєморозрахунків між
сторонами за договором оренди
нерухомого майна № 3 від 01.11.2008 р.,
сторони погодили, що станом на 10.10.2011р. у
орендаря (відповідача) перед
орендодавцем (позивачем) виникла
заборгованість за Договором оренди
нерухомого майна №3 від 01.11.2008р. в
розмірі 300 000, 00 грн., ПДВ не
передбачено, яку орендар (відповідач)
зобов'язується погасити на умовах
цього Договору про проведення
взаєморозрахунків між сторонами за
договором оренди нерухомого майна № 3
від 01.11.2008 р.

Своє грошове зобов'язання за вказаним
Договором орендар (відповідач)
зобов'язався погасити до 01.05.2012 року (п.4
Договору від 10.10.2011р. про проведення
взаєморозрахунків між сторонами за
договором оренди нерухомого майна № 3
від 01.11.2008 р.).

Відповідно до п.2 Договору сторони
визначили грошовий еквівалент
зобов'язання орендаря (відповідача) по
погашенню заборгованості в сумі 300
000,00 грн. в іноземній валюті - доларах
США, що станом на день укладення цього
Договору, тобто на 10.10.2011р. за курсом
НБУ, який складав 797,2700 грн. за 100 доларів
США, складає 37628,40 доларів США.

У випадку зміни офіційного курсу НБУ
долара США, орендар (відповідач)
зобов'язаний виконати своє грошове
зобов'язання в гривнях по курсу НБУ на
день виконання зобов'язань.

Пунктом 5 Договору від 10.10.2011р. про
проведення взаєморозрахунків між
сторонами за договором оренди
нерухомого майна № 3 від 01.11.2008 р.
передбачено, що цей Договір має
пріоритет перед положеннями Договору
оренди нерухомого майна № 3 від 01.11.2008
року.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування покладається на
ту сторону, яка посилається на певні
юридичні факти, які обґрунтовують її
вимоги та заперечення.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
апеляційну скаргу без задоволення,
оцінюючи докази із врахуванням вимог
ст. 43 Господарського процесуального
кодексу України, виходить з такого.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язання є
правовідношенням, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою Договір
оренди нерухомого майна № 3 від 01.11.2008 р.
є договором найму.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України, за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу
України, відповідно до ст. 6 цього
Кодексу, сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору із
врахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до встановлених судом
апеляційної інстанції умов Договору
від 10.10.2011р. про проведення
взаєморозрахунків між сторонами за
договором оренди нерухомого майна № 3
від 01.11.2008 р., змістом цього Договору є
правовідношення відповідно до якого
відповідач зобов'язана сплатити на
користь позивача певну суму грошових
коштів, в той час як у позивача перед
відповідачем наявне лише зобов'язання
прийняти ці грошові кошти.

Таким чином, зміст зобов'язань, що
витікають із Договору оренди
нерухомого майна № 3 від 01.11.2008 р. та із
Договору від 10.10.2011р. про проведення
взаєморозрахунків між сторонами за
договором оренди нерухомого майна № 3
від 01.11.2008 р. відрізняються, а отже, ці
зобов'язання є різними зобов'язаннями.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

Відповідно до ч.2 ст.604 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами.

Зобов'язання, щодо якого сторони спору
вчинили новацію, не належить до
зобов'язань щодо яких новація не
допускається (частина 3 статті 604
Цивільного кодексу України).

Як було встановлено судом першої
інстанції, та з чим погоджується суд
апеляційної інстанції, укладаючи
Договір від 10.10.2011р. про проведення
взаєморозрахунків між сторонами за
договором оренди нерухомого майна № 3
від 01.11.2008 р., сторони мали не меті
припинити зобов'язання, що витікало із
договору найму за домовленістю сторін
шляхом заміни його новим грошовим
зобов'язанням між тими ж сторонами.

На користь саме такої волі сторін
свідчить те що, як вбачається з
матеріалів справи, позивач при
обґрунтуванні позовних вимог
посилається на зобов'язання, що витікає
із Договору від 10.10.2011р. про проведення
взаєморозрахунків між сторонами за
договором оренди нерухомого майна № 3
від 01.11.2008 р. і будь-яких претензій до
відповідача, які б витікали із Договору
оренди нерухомого майна № 3 від 01.11.2008 р.
не висуває, а відповідач не надав
будь-яких доказів виконання своїх
зобов'язань перед позивачем, що
витікали із Договору оренди нерухомого
майна № 3 від 01.11.2008 р., а саме, укладених
щомісяця актів виконаних робіт,
своєчасної сплати орендних платежів,
про наявність яких посилався в
апеляційній скарзі відповідач і що
наразі свідчить про користування
відповідача орендованим приміщенням.

Відповідна стала практика розуміння
новації сформована і Вищим
господарським судом України, зокрема у
постанові від 07.09.2004 р. у господарській
справі №6/173, відповідно до якої у
випадку новації сторони шляхом заміни
предмета чи способу виконання
зобов'язання припиняють його і
створюють нове.

Суд апеляційної інстанції відхиляє
доводи апеляційної скарги у тій
частині, що відповідач цього Договору
не підписував, так як ці твердження
спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до положень статті 204
Цивільного кодексу України в
українському цивільному законодавстві
діє презумпція правомірності
правочину, тож правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Як було встановлено в судовому
засіданні, й на спростування цього
відповідач будь-яких належних доказів
суду апеляційної інстанції не надав, на
даний час Договір від 10.10.2011р. про
проведення взаєморозрахунків між
сторонами за договором оренди
нерухомого майна № 3 від 01.11.2008 р.
сторонами не розірвано, судом його
недійсним чи неукладеним не визнано, а
отже він є обов'язковим для сторін та
породжує для них права та обов'язки.

За таких умов, положення Договору від
10.10.2011р. про проведення
взаєморозрахунків між сторонами за
договором оренди нерухомого майна № 3
від 01.11.2008 р. є обов'язковими для сторін.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи,
відповідач своїх зобов'язань перед
позивачем по сплаті грошових коштів
відповідно до умов Договору не виконав,
а отже з боку відповідача має місце
порушення взятого на себе зобов'язання.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до частини 1 ст.530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 2 ст. 625
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу із
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Матеріалами справи встановлено, а
відповідачем не спростовано,
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань, що витікають із Договору
від 10.10.2011р. про проведення
взаєморозрахунків між сторонами за
договором оренди нерухомого майна № 3
від 01.11.2008 р.

За таких обставин, апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 слід
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Харківської
області від 07.07.2014 року у справі №
922/1591/14, яким повно та всебічно
досліджено обставини у даній справі та
дано їм правильну юридичну
кваліфікацію - без змін

На підставі викладеного та керуючись
статтями 32-34, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтею 105, 110 Господарського
процесуального кодексу України судова
колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 07.07.2014 року по
справі № 922/1591/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 17.11.14

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Гончар Т. В.

Суддя
Гребенюк Н. В.