м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Київського
науково-медичного центру по охороні,
реставрації та використанню пам'яток
історії, культури і заповідних
До Підприємства по утриманню житлового
фонду Національної спілки художників
Про стягнення 58 706,93 грн.
Суддя Ващенко Т.М.
Представники сторін:
Від позивача: не з'явився
Від відповідача: Калита Л.М. директор
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Київського науково-медичного центру по
охороні, реставрації та використанню
пам'яток історії, культури і заповідних
територій (далі - позивач) до
Підприємства по утриманню житлового
фонду Національної спілки художників
України (далі - відповідач) про
стягнення 58 706,93 грн., а саме: 55 742,97 грн. -
заборгованості зі сплати орендної
плати, 958,52 грн. - заборгованості з
компенсації витрат за користування
земельною ділянкою, 1 702,64 грн. - пені та
302,80 грн. - 3% річних.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилається на невиконання
відповідачем своїх зобов'язань за
Договором оренди № б/н від 21.06.11. на
використання нежитлових приміщень
будинку-пам'ятки за адресою:
Андріївський узвіз, 34-В, внаслідок чого
у останнього виникла заборгованість,
що зумовило нарахування пені, 3% річних
та звернення з даним позовом до суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 10.09.14. порушено провадження у
її до розгляду на 30.09.14.
В судовому засіданні 30.09.14.
представником позивача було подано
клопотання про залучення на підставі
ст. 27 ГПК України до участі в розгляді
даної справи в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
Департамент комунальної власності
міста Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації).
Подане клопотання обґрунтовано тим, що
вказана юридична особа реалізує
державну та регіональну політику у
сфері управління майном, здійснює в
межах своїх повноважень функції
управління майном комунальної
власності територіальної громади
міста Києва та захист в межах своєї
компетенції майнових прав
територіальної громади міста Києва.
Розглянувши в судовому засіданні 30.09.14.
зазначене клопотання, суд не вбачає
підстав для його задоволення з огляду
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача до прийняття
рішення господарським судом, якщо
рішення з господарського спору може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї з сторін.

Слід зазначити, що метою участі третіх
осіб у справі є обстоювання ними
власних прав і законних інтересів, на
які може справити вплив рішення чи
ухвала суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, виступає в
процесі на боці тієї сторони, з якою в
неї існують певні правові відносини.
Допущення або притягнення третьої
особи, яка не заявляє самостійних
вимог, до участі у справі вирішується
господарським судом з урахуванням
того, чи є у цієї особи юридичний
інтерес до даної справи. Що ж до
наявності юридичного інтересу у
третьої особи, то у вирішенні
відповідного питання суд має
з'ясовувати, чи буде у зв'язку з
прийняттям судового рішення з даної
справи таку особу наділено новими
правами чи покладено на неї нові
обов'язки, або змінено її наявні права
та/або обов'язки, або позбавлено певних
прав та/або обов'язків у майбутньому (п.
1.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції»).

Предметом спору в даній справі є
стягнення заборгованості за Договором
оренди, що був укладений між позивачем
та відповідачем.

Разом з тим, у зв'язку з прийняттям
судового рішення з даної справи
Департамент комунальної власності
міста Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) не
буде наділено новими правами чи
покладено на нього нові обов'язки, не
буде змінено його наявні права та/або
обов'язки, та не буде позбавлено
вказану юридичну прав та/або обов'язків
у майбутньому.

В судовому засіданні 30.09.14. на підставі
ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено
перерву до 06.11.14., про що сторони були
повідомлені під розписку.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.11.14. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, в зв'язку з неявкою в судове
засідання представника відповідача,
невиконання ним та часткове
невиконання позивачем вимог ухвали
суду про порушення провадження в даній
справі, розгляд справи було відкладено
на 18.11.14.

При цьому ухвалою Господарського суду
міста Києва від 07.11.14. за заявою
позивача на підставі ст. 69 ГПК України
було продовжено строк вирішення спору
в даній справі на п'ятнадцять днів.

Представник позивача в судове
засідання 18.11.14. не з'явився, проте 18.11.14.
через відділ діловодства суду подав
клопотання про розгляд справи без
участі повноважного представника
Київського науково-медичного центру по
охороні, реставрації та використанню
пам'яток історії, культури і заповідних
територій. Вказана заява містить назву
«заява позивача про уточнення позовних
вимог». Проте, з огляду на приписи ст. 22
ГПК України, суд розцінює дану заяву як
клопотання позивача про розгляд справи
без участі його повноважного
представника за наявними матеріалами
справи.

В судовому засіданні 18.11.14. відповідач
позовні вимоги визнав частково.

За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
ухвалив рішення у справі № 910/18897/14.

В судовому засіданні 18.11.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.06.11. між позивачем (далі -
Орендодавець) та відповідачем (далі -
Орендар) укладено Договір оренди № б/н
на використання нежитлових приміщень
будинку-пам'ятки за адресою:
Андріївський узвіз, 34-В (далі - Договір),
відповідно до умов якого (п. 1.1, п. 2.1)
Орендодавець передає, а Орендар
приймає в оренду нежитлові приміщення
будинку за адресою: Андріївський узвіз,
34-В, загальною площею 409,9 кв.м (далі -
об'єкт оренди).

Згідно з п. 2.4 Договору об'єкт оренди
належить до комунальної власності
територіальної громади міста Києва і
знаходиться на балансі позивача.

Строк дії Договору сторонами погоджено
п. 9.1 з моменту його підписання
сторонами (21.06.11.) до 20.06.14.

Пунктом 4.1 Договору сторонами
погоджено, що Орендодавець
зобов'язаний протягом тридцяти
календарних днів з дня підписання
Договору передати, а Орендар прийняти
по акту приймання-передачі об'єкт
оренди.

21.06.11. на виконання умов Договору між
сторонами було підписано та скріплено
печатками акт приймання-передачі
об'єкта оренди за Договором.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 Договору,
орендна плата визначається на підставі
Методики розрахунків орендної плати за
користування майном територіальної
громади м. Києва, затвердженої рішенням
Київради від 28.09.06. № 34/91 та на дату
підписання договору, згідно з
розрахунком орендної плати, що є
невід'ємною частиною Договору, за
перший місяць оренди становить 21,42 грн.
за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому
становить 8 781,59 грн. Орендна плата за
кожний наступний місяць визначається
шляхом коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції.

Додатковою угодою від 25.05.12. до Договору
п. 3.1 Договору доповнено наступними
положеннями: «Крім орендної плати
Орендар сплачує Орендодавцю
компенсацію витрат балансоутримувача
за користування земельною ділянкою на
якій розташований об'єкт оренди, яка
згідно з розрахунком (додаток 1) за
місяць становить 479,26 грн. з ПДВ. Розмір
компенсації витрат за користування
земельною ділянкою змінюється
орендодавцем відповідно до зміни
індексації земельного податку».

Додатково до орендної плати
нараховується податок на додану
вартість у розмірах та порядку,
визначених законодавством України,
який сплачується Орендарем разом з
орендною платою (п. 3.4 Договору).

Згідно з п. 3.5 Договору, орендна плата
сплачується Орендарем, починаючи з
дати підписання акта
приймання-передачі. Останнім днем
сплати орендної плати є дата
підписання сторонами акта
приймання-передачі при поверненні
об'єкта оренди Орендодавцеві.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна
плата сплачується Орендарем незалежно
від наслідків господарської
діяльності Орендаря щомісячно не
пізніше 10 числа поточного місяця на
рахунок Орендодавця.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач вказує на те, що в зв'язку з
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за Договором, у
Підприємства по утриманню житлового
фонду Національної спілки художників
України перед позивачем виникла
заборгованість по оплаті орендної
плати, компенсації витрат за
користування земельною ділянкою за
період січня по липень 2014 року.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу
України договір є однією із підстав
виникнення зобов'язань та обов'язковим
для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За своє правовою природою даний
Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цих
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного
кодексу України, за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Орендою є засноване на договорі
строкове платне користування майном,
необхідним орендареві для здійснення
підприємницької та іншої діяльності.
Державну політику у сфері оренди
здійснюють: Кабінет Міністрів України,
а також Фонд державного майна України,
його регіональні відділення та
представництва - щодо державного майна;
органи, уповноважені Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, - щодо
майна, яке належить Автономній
Республіці Крим; органи місцевого
самоврядування - щодо майна, яке
перебуває в комунальній власності.
Відносини щодо оренди державного
майна, майна, що належить Автономній
республіці Крим або перебуває в
комунальній власності, регулюються
договором оренди, цим Законом та іншими
нормативно - правовими актами (ст. 2, ст. 3
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна»).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України, за користування
майном з наймача справляється плата,
розмір якої встановлюється договором
найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу
України, орендна плата - це фіксований
платіж, який орендар сплачує
орендодавцю незалежно від наслідків
своєї господарської діяльності.

Приписами ч. 3 ст. 18 Закону України «Про
оренду державного та комунального
майна» визначається, що орендар
зобов'язаний вносити орендну плату
своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна», строки внесення орендної плати
визначаються у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України передбачено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином відповідач мав сплатити на
користь позивача орендну плату за
Договором в розмірі 55 742,97 грн. та
компенсацію витрат за користування
земельною ділянкою в розмірі 958,52 грн.
за період пред'явлений до стягнення.

Судом встановлено, що відповідачем в
погашення заборгованості зі сплати
орендної плати за Договором за спірний
період було сплачено 55 742,97 грн. під час
розгляду даної справи (після звернення
позивача 08.09.14. з даним позовом до суду),
що підтверджується наявними в
матеріалах справи платіжними
дорученнями: № 493 від 31.10.14., № 453 від
09.10.14., № 403 від 11.09.14., № 392 від 09.09.14.

Зазначене відповідачем не
заперечується.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Відсутність предмета спору означає
відсутність спірного матеріального
правовідношення між сторонами.

Господарський суд припиняє
провадження у справі, у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК України),
зокрема, у випадку припинення
існування предмета спору (наприклад,
сплата суми боргу, знищення спірного
майна, скасування оспорюваного акта
державного чи іншого органу тощо), якщо
між сторонами, у зв'язку з цим не
залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.

З огляду на вищенаведене, в зв'язку з
тим, що відповідач сплатив
заборгованість позивачу в розмірі 55
742,97 грн. після звернення позивача з
даним позовом до суду, суд вважає, що
провадження у справі в частині
стягнення 55 742,97 грн. орендної плати
підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч.
1 ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України, в зв'язку з
відсутністю предмету спору.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати по сплаті судового
збору в цій частині покладаються на
відповідача.

Далі, судом встановлено, що
відповідачем в погашення
заборгованості з компенсації витрат за
користування земельною ділянкою за
Договором за спірний період було
сплачено 958,52 грн.

Вказані грошові кошти було сплачено
платіжним дорученням № 361 від 20.08.14.

Таким чином, в задоволенні позову в
частині стягнення з відповідача 958,52
грн. компенсації витрат за
користування земельною ділянкою
необхідно відмовити, оскільки у
відповідності до вказаного платіжного
доручення грошові кошти в розмірі 958,52
грн. відповідачем було сплачено до
звернення позивача (08.09.14.) з даним
позовом до суду.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати по сплаті судового
збору в цій частині покладаються на
позивача.

Стосовно вимог про стягнення з
відповідача 1 702,64 грн. пені, суд
відзначає наступне.

Відповідно до п. 6.2 Договору, за
несвоєчасну сплату орендних платежів
Орендар сплачує на користь Орендодавця
пеню в розмірі 0,5 % від розміру
несплачених орендних платежів за
кожний день прострочення, але не більш
розміру встановленого законодавством
України.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений Договорами строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів зі
сплати орендної плати не виконував
вчасно, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання, тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році" №
01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги
частини 1 статті 47 ГПК України щодо
прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Крім вказаного судом враховано, що
умовами Договору передбачено
нарахування пені у випадку
прострочення сплати орендної плати,
проте, не передбачено нарахування пені
у випадку прострочення компенсації
витрат за користування земельною
ділянкою.

Таким чином, здійснивши перерахунок
пені з врахуванням визначеного вище
суд встановив, що з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
784,61 грн. - пені. В іншій частині пеню в
розмірі 918,03 грн. нараховано
безпідставно, а тому в задоволенні
позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати по сплаті судового
збору в цій частині покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути з відповідача 302,80 грн. - 3%
річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010
р.).

За перерахунком суду, розмір 3% річних
за прострочення виконання грошового
зобов'язання складає 302,80 грн.,
внаслідок чого позовні вимоги в цій
частині є такими, що підлягають
задоволенню повністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК
України витрати по сплаті судового
збору в цій частині покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

1. В частині стягнення 55 742 (п'ятдесят
п'ять тисяч сімсот сорок дві) грн. 97 коп.
заборгованості зі сплати орендної
плати провадження у справі припинити.

2. Стягнути з Підприємства по утриманню
житлового фонду Національної спілки
художників України (04053, м. Київ, вул.
Смирнова-Ласточкіна, б. 21;
ідентифікаційний код 32455477) на користь
Київського науково-медичного центру по
охороні, реставрації та використанню
пам'яток історії, культури і заповідних
територій (04070, м. Київ, вул. Спаська, б. 12;
ідентифікаційний код 21507625) 784 (сімсот
вісімдесят чотири) грн. 61 коп. - пені, 302
(триста дві) грн. 80 коп. - 3% річних, 1 768
(одну тисячу сімсот шістдесят вісім)
грн. 50 коп. - судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24.11.14.

Суддя
Т.М.
Ващенко