ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2014 р.Справа № 922/4491/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання
Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом НАК "Надра України", м. Київ
до ТОВ НВФ "Техпроект", м. Дергачі про
стягнення коштів на суму 40 698,88 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Борисенко Д.В.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Надра України" (далі - позивач)
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
до Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробнича
фірма "Техпроект" (далі - відповідач) про
стягнення з відповідача
заборгованості за договором оренди
№О-466/12 індивідуально визначеного
майна від 10.10.2012 року: суму основного
боргу - 35655,18 грн., суму інфляційних
втрат - 1661,53 грн., 3% річних - 410,05 грн., пені
- 2972,12 грн., загальна сума стягнення
складає 40698,88 грн. А також покласти на
відповідача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на порушення відповідачем
умов договору оренди №О-466/12
індивідуально визначеного майна від
10.10.2012 року в частині сплати орендної
плати.

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи за
наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 28.10.2014 року розгляд справи
відкладався до 20.11.2014 року.

Представник позивача у судовому
засіданні 20.11.2014 року позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просить
позов задовольнити.

Відповідач явку представника у судові
засідання не забезпечив жодного разу.
Про час та місце судового засідання був
повідомлений належним чином. Про
причини неявки не повідомив. Під час
розгляду справи відповідач не надав
суду відзив на позовну заяву з
документальним обґрунтуванням своїх
заперечень.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи в порядку
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, вивчивши
матеріали справи, вислухавши пояснення
представника позивача, всебічно та
повно дослідивши надані сторонами
докази в їх сукупності, суд встановив
наступне.

10.10.2012 р. між позивачем (орендодавець) та
відповідачем (орендар) укладено
договір оренди №О-466/12 індивідуально
визначеного майна (надалі - договір
оренди).

За умовами п.1.1. договору оренди позивач
зобов'язався передати, а відповідач
прийняти в строкове платне
користування індивідуально-визначене
майно, а саме: свердловину №1
Кузьмичівська Цвітаєвської площі, яка
розташована за адресою: Харківська
область, Богодухівський район, , на
відстані 400,0 м на південь від с.Крисіно,
що знаходиться на балансі НАК "НАДРА
України".

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

За умовами п.2.1. договору оренди
відповідач вступає у строкове
користування майном з дати підписання
акту прийому-передачі майна між
позивачем та відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач на виконання умов договору
оренди передав, а відповідач прийняв в
строкове платне користування майно, що
підтверджується актом
прийому-передачі від 10.10.2012 р.,
підписаним уповноваженими
представниками сторін і скріпленим їх
печатками (а.с. 34).

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України
за користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму. Плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

За умовами п.3.1. договору орендна плата
визначається за домовленістю сторін і
становить без ПДВ за базовий місяць
оренди (жовтень 2012 р.) 18084,75 грн. Орендна
плата за кожний наступний місяць
визначається шляхом коригування
орендної плати за попередній місяць на
індекс інфляції за місяць оренди.

В п.3.2. договору відповідач зобов'язався
перераховувати орендну плату на
рахунок позивача не пізніше 20 числа
місяця, наступного за місяцем оренди,
за який проводиться плата.

За умовами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач в порушення умов
договору оренди не перерахував
позивачеві орендну плату в розмірі 35
655,18 грн. за березень-квітень 2014 р.

Листом від 15.04.2014 р. №15/04-1 відповідач
повідомив позивача про дострокове
припинення договору оренди на підставі
п. "г" п.11.5. договору оренди (а.с. 36).

Отже, станом на 15.09.2014 р. договір оренди
припинив свою дію.

Актом прийому-передачі від 17.04.2014 р.
відповідач повернув, а позивач прийняв
майно, яке було предметом оренди (а.с. 36).

За умовами п.11.2. договору оренди умови
цього договору зберігають силу
протягом строку його дії, а в частині
зобов'язань відповідача щодо сплати
орендної плати - до повного їх
виконання.

Таким чином судом встановлено, що
станом на 15.09.2014 р. у відповідача перед
позивачем утворилась заборгованість з
орендної плати в розмірі
35 655,18 грн. за березень-квітень 2014
р.

Під час розгляду справи відповідач не
надав доказів сплати заборгованості з
орендної плати по договору№О-466/12 від
10.10.2012р., а отже, суд дійшов висновку про
те, що на даний час у відповідача існує
заборгованість по орендній платі в
розмірі 35 655,18 грн., розмір якої визнано
відповідачем, але не оплачено.

Відповідно до статті 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193
ГК України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому кожна суттєва для справи
обставина повинна підтверджуватися
належними і допустимими доказами.

За умовами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладені обставини і
норми закону, суд вважає, що позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідача заборгованості з орендної
плати в розмірі 35 655,18 грн. є
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню.

За приписами ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За порушення строків оплати орендної
плати позивач нарахував відповідачеві
та пред'явив до стягнення 3% річних в
розмірі 410,05 грн., інфляційні втрати в
розмірі 1661,53 грн. та
пеню в розмірі 2972,12 грн. (розрахунок на
а.с. 5-6).

Пунктом 3 частиною 1 статті 611 ЦК України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

За умовами п.9.2. договору орендар, який
прострочив виконання грошових
зобов'язань, передбачених п.п.3.1. та 3.5.
цього договору, на вимогу орендодавця
зобов'язаний сплатити йому суму
заборгованості з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та 3% річних від
простроченої суми, а також пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожний день
прострочення вказаних платежів,
включаючи день оплати.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши правомірність та
правильність нарахування позивачем 3%
річних інфляційних втрат та пені, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги в цій частині є правомірними,
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає
за необхідне задовольнити позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 35 655,18 грн., 3%
річних в розмірі 410,05 грн., інфляційних
втрат в розмірі 1 661,53 грн. та пені в
розмірі 2 972,12 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України
та п. 4.6. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" та вважає, що
оскільки спір доведено до суду саме з
вини відповідача і частину
заборгованості він погасив вже після
звернення позивача із позовом до суду,
судовий збір у повному обсязі слід
покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
193 Господарського кодексу України, ст.
ст. 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 629, 759, 762
Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4,
12, 32-34, 43, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82-85
Господарського кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю науково виробничої
фірми "Техпроект" (вул. Центральна, 1, м.
Дергачі, Дергачівський район,
Харківська область, 62300, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Надра України"
(просп. Повітрофлотський, 54, м. Київ, 03151,
) заборгованість в
розмірі 35 655,18 грн., 3% річних в розмірі
410,05 грн., інфляційні втрати в розмірі
1 661,53 грн., пеню в розмірі 2 972,12
грн. та судовий збір в розмірі 1 827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 20.11.2014 р.

Суддя Л.С. Лаврова