ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2014 р.Справа № 922/4316/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА КОМПАНІЯ
"ЛЕММА-ВІТЕ", м. Харків 3-я особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - ПУБЛІЧНЕ
АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ЗЕМЕЛЬНИЙ БАНК",
м. Харків до Державного підприємства
"Артемсіль", м. Соледар про визнання
недійсним договору за участю
представників сторін:

позивача - Хомякова А.Л., дов. від 08.01.2014
року

відповідача - Якушев Ю.В., дов. № 27/10-01-48
від 16.10.2014 року

третьої особи - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про
визнання Договору про відступлення
права вимоги (цесії) № 08/26 від 03 жовтня
2011 року недійсним.

Представник позивача у судовому
засіданні та у наданих письмових
поясненнях підтримує заявлені позовні
вимоги і просить їх задовольнити у
повному обсязі. В обґрунтування своїх
вимог по справі зазначає, що визнання
недійсним правочину вчиненого
Державним підприємством "Артемсіль"
заявою №27/11-01-83 від 07 жовтня 2010 року
щодо припинення зобов'язань за
договором про надання кредитної лінії
№43-05/К від 06 травня 2005 року шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог ставить під сумнів правомірність
вчинення правочину - договору про
відступлення права вимоги (цесії) №08/26
від 03 жовтня 2011 року з огляду на
існування, згідно договору застави
майнових прав №43-05/З-4 від 24 грудня 2007
року, обтяження майнових прав за
депозитним договором №01-05/Д від 28
лютого 2005 року, які були відчужені
Державним підприємством "Артемісль" на
користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА КОМПАНІЯ
"ЛЕММА-ВІТЕ" згідно договору про
відступлення права вимоги (цесії) №08/26
від 03 жовтня 2011 року та з огляду на
норму частини 2 статті 586 Цивільного
кодексу України, норму частини 2 статті
17 Закону України "Про заставу".

Представник відповідача у судовому
засіданні та у відзиві на позовну заяву
проти заявлених позовних вимог
заперечує. У наданому клопотанні
просить припинити провадження у справі
у зв*язку з відсутністю предмету спору.

Дослідивши матеріали справи та надані
докази сторін, суд вважає за необхідне
відмови відповідачу у задоволенні
клопотання про припинення провадження
у справі на підставі пункту 1-1 частини 1
статті 80 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки останнім не доведено наданими
матеріалами, що саме відсутній предмет
спору.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача у судове
засідання не з*явився, документи на
виконання ухвали суду про порушення
провадження у справі суду не надав.

Разом з цим, 13 жовтня 2014 року до суду
повернулася копія судової ухвали про
порушення провадження у справі №
922/4316/14 з поштовою відміткою "адресат
вибув".

Судом на вказану у позовній заяві
адресу третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЗЕМЕЛЬНИЙ
БАНК": 61057, м. Харків, вул. Чернишевська, 4
надсилались процесуальні документи, а
позивачем - позовна заява.

У постанові пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від 26
грудня 2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що у разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Таким чином, суд вважає, що третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО
"ЗЕМЕЛЬНИЙ БАНК" належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання.

Згідно частини 3 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та підготовки
витребуваних судом документів, з
огляду на зауваження суду про
можливість розгляду справи за наявними
в ній матеріалами у разі нез'явлення в
засідання суду, які містяться в ухвалах
суду від 02 жовтня 2014 року, 20 жовтня 2014
року та 10 листопада 2014 року, приймаючи
до уваги принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені пунктом 4 частини 3
статті 129 Конституції України, статтею
4-3 та статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає, що господарським судом в межах
наданих йому повноважень сторонам
створені усі належні умови для надання
доказів у справі та є підстави для
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами у відповідності до статті
75 Господарського процесуального
кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення повноважних
представників позивача та відповідача,
судом встановлено наступне.

28 лютого 2005 року між Державним
підприємством „Артемсіль" (вкладником)
та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ
"ЗЕМЕЛЬНИЙ БАНК" (банком) укладено
депозитний договір №01-05/Д, згідно якого
вкладник розміщає, а банк приймає
грошові кошти у сумі 1000000,00 доларів США
на депозитний рахунок №21. Як
встановлено матеріалами справи до
вказаного договору сторонами було
укладено додаткові угоди №1 - №19.

06 травня 2005 року між Державним
підприємством "Артемсіль"
(позичальником) та ПУБЛІЧНИМ
АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ЗЕМЕЛЬНИЙ
БАНК" (банком) укладено договір про
надання кредитної лінії №43-05/К, згідно
якого банк надає позичальнику
поновлювальну кредитну лінію з лімітом
кредитування у розмірі 2500000,00 грн. на
поповнення обігових коштів, з
можливістю отримання окремих траншів.
Як встановлено матеріалами справи до
вказаного договору сторонами було
укладено додаткові угоди №1 - №26.

24 грудня 2007 року між Державним
підприємством "Артемсіль"
(заставодавецем) та ПУБЛІЧНИМ
АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ЗЕМЕЛЬНИЙ
БАНК" (заставодержателем) укладено
договір застави майнових прав №43-05/З-4,
згідно якого заставодержатель має
право у випадку невиконання
заставодавцем зобов'язань по договору
про надання кредитної лінії №43-05/К від
06 травня 2005 року отримати переважне
право перед іншими кредиторами
відшкодування за рахунок майнових
прав, що заставлені на умовах
визначених цим договором. Як
встановлено матеріалами справи до
вказаного договору сторонами було
укладено додаткові угоди №1 - №5.

Відповідно до пункту 4.1 договору
застави майнових прав №43-05/З-4 від 24
грудня 2007 року предметом застави є
майнові права, що належать
заставодавцю право вимоги на
депозитний вклад, що виникло на
підставі депозитного договору №01-05/Д
від 28 лютого 2005 року з усіма
додатковими угодами до нього в тому
числі з тими, що можуть бути укладені в
майбутньому у сумі 2 000 000,00 доларів США.

Тобто, з 24 грудня 2007 року майнові права
відповідача, а саме право вимоги за
депозитним договором №01-05/Д від 28
лютого 2005 року, перебували в заставі у
третьої особи згідно договору застави
майнових прав №43-05/З-4 від 24 грудня 2007
року.

30 липня 2010 року Національним банком
України згідно постанови Правління
Національного банку України №375 "Про
відкликання банківської ліцензії та
призначення ліквідатора ПАТ "Зембанк"
прийнято рішення про відкликання з 02
серпня 2010 року банківської ліцензії та
відкриття ліквідаційної процедури
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
"ЗЕМЕЛЬНИЙ БАНК" .

02 вересня 2010 року Державне
підприємство "Артемсіль" звернулось до
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
"ЗЕМЕЛЬНИЙ БАНК" з заявою з вимогами до
боржника №08/28 від 31 серпня 2010 року на
загальну суму 17142730,29 грн., з яких: 12552550,08
грн. вимога щодо повернення вкладу за
депозитним договором №01-05/Д від 28
лютого 2005 року; 255865,55 грн. вимога щодо
повернення відсотків за депозитним
договором №01-05/Д від 28 лютого 2005 року;
2556233,00 грн. вимога за договором
банківського вкладу №3743 на здійснення
розрахунково-касового обслуговування
в національній валюті по поточному
рахунку №92 від 12 квітня 2010 року; 1
778 081,66 грн. вимога за договором №467 на
здійснення розрахунково-касового
обслуговування в іноземній валюті по
поточному рахунку №92 від 12 квітня
2010 року.

06 вересня 2010 року заявлена
кредиторська вимога Державного
підприємства „Артемсіль" у загальній
сумі 17142730,29 грн. була акцептована
ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ
"ЗЕМЕЛЬНИЙ БАНК" та включена до 7 черги
реєстру вимог кредиторів ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЗЕМЕЛЬНИЙ
БАНК", що підтверджується Витягом з
переліку вимог кредиторів ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЗЕМЕЛЬНИЙ
БАНК" акцептованих ліквідатором, який
міститься в матеріалах справи.

Як встановлено матеріалами справи
згідно листа №27/11-01-83 від 07 жовтня 2010
року Державне підприємство "Артемсіль"
повідомило ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ
ТОВАРИСТВО "ЗЕМЕЛЬНИЙ БАНК", що
заборгованість Державного
підприємства "Артемсіль" перед
ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ
"ЗЕМЕЛЬНИЙ БАНК" за договором про
надання кредитної лінії №43-05/К від 06
травня 2005 року та заборгованість
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
"ЗЕМЕЛЬНИЙ БАНК" перед Державним
підприємством "Артемсіль" за
депозитним договором №01-05/Д від 28
лютого 2005 року є зустрічними
однорідними грошовими зобов'язаннями,
строк виконання яких наступив в зв'язку
з чим в порядку частини 2 статті 601
Цивільного кодексу України Державним
підприємством „Артемсіль" заявлено
про припинення вказаних зобов'язань
шляхом заліку зустрічних однорідних
вимог.

Згідно статті 598 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підстава, встановлених договором або
законом.

Відповідно до частини 1 статті 601
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Відповідно до
частини 2 статті 601 Цивільного кодексу
України зарахування зустрічних вимог
може здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 593
Цивільного кодексу України право
застави припиняється у разі припинення
зобов'язання, забезпеченого заставою.

03 жовтня 2011 року між Державним
підприємством "Артемсіль" та ПУБЛІЧНИМ
АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "СТРАХОВА
КОМПАНІЯ "ЛЕММА-ВІТЕ" укладено договір
про відступлення права вимоги (цесії)
№08/26, згідно якого частину вимог до
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
"ЗЕМЕЛЬНИЙ БАНК" у сумі 753 000,00 грн. за
депозитним договором №01-05/Д від 28
лютого 2005 року Державне підприємство
"Артемсіль" відступило на користь
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
"СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЛЕММА-ВІТЕ" .

Разом з тим, як встановлено матеріалами
справи 29 лютого 2012 року господарським
судом Донецької області прийнято
рішення по справі №5006/28/5пд/2012 за
позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА "ЗЕМЕЛЬНИЙ БАНК" до
Державного підприємства "Артемсіль"
про визнання недійсним
одностороннього правочину, яким
задоволено позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЗЕМЕЛЬНИЙ
БАНК" та визнано недійсним
односторонній правочин, вчинений
Державним підприємством "Артемсіль"
заявою №27/11-01-83 від 07 жовтня 2010 року
щодо припинення своїх зобов'язань
боржника за договором про надання
кредитної лінії №43-05/К від 06 травня 2005
року шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог.

11 липня 2012 року Донецьким апеляційним
господарським судом прийнято
постанову по справі №5006/28/5пд/2012, якою
рішення господарського суду Донецької
області від 29 лютого 2012 року по справі
№5006/28/5пд/2012 скасовано та відмовлено в
задоволенні позовних вимог ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЗЕМЕЛЬНИЙ
БАНК" про визнання недійсним
одностороннього правочину, вчиненого
Державним підприємством "Артемсіль"
заявою №27/11-01-83 від 07 жовтня 2010 року
щодо припинення своїх зобов'язань
боржника за договором про надання
кредитної лінії №43-05/К від 06 травня 2005
року шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог.

12 червня 2013 року Вищим господарським
судом України прийнято постанову, якою
рішення господарського суду Донецької
області від 29 лютого 2012 року та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 11 липня 2012 року
по справі №5006/28/5пд/2012 скасовано та
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

17 вересня 2013 року господарським судом
Донецької області прийнято рішення по
справі №5006/28/5пл/2012, яким задоволено
позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЗЕМЕЛЬНИЙ
БАНК" та визнано недійсним
односторонній правочин, вчинений
Державним підприємством "Артемсіль"
заявою №27/11-01-83 від 07 жовтня 2010 року
щодо припинення своїх зобов'язань
боржника за договором про надання
кредитної лінії №43-05/К від 06 травня 2005
року шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог.

21 січня 2014 року Донецьким апеляційним
господарським судом винесено ухвалу,
якою прийнято відмову Державного
підприємства "Артемсіль" від
апеляційної скарги на рішення
господарського суду Донецької області
від 17 вересня 2013 року по справі
№5006/28/5пд/2012 та апеляційне провадження
припинено.

Відповідно до частини 1 статті 236
Цивільного кодексу України
передбачено, що нікчемний правочин або
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином судом встановлено, що
внаслідок визнання недійсним
одностороннього правочину вчиненого
відповідачем згідно листа №27/11-01-83 від
07 жовтня 2010 року та з урахуванням норми
частини 1 статті 236 Цивільного кодексу
України, на момент укладання договору
про відступлення права вимоги (цесії)
№08/26 від 03 жовтня 2011 року зобов'язання
відповідача перед третьою особою по
договору про надання кредитної лінії
№43-05 від 06 травня 2005 року існували та
були забезпечені заставою згідно
договору застави майнових прав №43-05/З-4
від 24 грудня 2007 року. Відповідно
майнові права відповідача, а саме право
вимоги за депозитним договором №01-05/Д
від 28 лютого 2005 року, які були відчужені
відповідачем на користь позивача
згідно договору про відступлення права
вимоги (цесії) №08/26 від 03 жовтня 2011 року
були обтяжені на підставі договору
застави майнових прав №43-05/З-4 від 24
грудня 2007 року.

Згідно частини 3 статті 215 Цивільного
кодексу України якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до частини 1 статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка за відомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї з сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Згідно частини 1 статті 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини 2 статті 586
Цивільного кодексу України
заставодавець має право відчужувати
предмет застави, передавати його в
користування іншій особі або іншим
чином розпоряджатися ним лише за
згодою заставодержателя, якщо інше не
встановлено договором.

Згідно частини 2 статті 17 Закону
України "Про заставу" заставодавець
може відчужувати заставлене майно
тільки за згодою заставодержателя.

Судом встановлено, що відповідно до
пункту 6.1.2 договору застави майнових
прав №43-05/З-4 від 24 грудня 2007 року
передбачено обов'язок відповідача, як
заставодавця, не здійснювати
відступлення заставленого права.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідач не надав суду належних та
допустимих доказів які б свідчили про
наявність згоди третьої особи на
відчуження майнових прав, які є
предметом застави згідно договору
застави майнових прав №43-05/З-4 від 24
грудня 2007 року.

З огляду на зазначене суд дійшов
висновку, що відчуження відповідачем
згідно договору про відступлення права
вимоги (цесії) №08/26 від 03 жовтня 2011 року
на користь позивача майнових прав, а
саме права вимоги за депозитним
договором №01-05/Д від 28 лютого 2005 року,
які на момент відчуження були обтяжені
згідно договору застави майнових прав
№43-05/З-4 від 24 грудня 2007 року, відбулося
без згоди заставодержателя - третьої
особи, що є порушенням умов договору
застави майнових прав №43-05/З-4 від 24
грудня 2007 року та наведених норм
матеріального права.

Посилання відповідача на пункт 4
договору відступлення права вимоги
(цесії) №08/26 від 03 жовтня 2011 року та факт
ознайомлення позивача з даним пунктом
не свідчить про відповідність спірного
правочину вимогам чинного
законодавства України та не обмежує
позивача в праві, керуючись частиною 3
статті 215 Цивільного кодексу України
звернутися до суду з позовом про
визнання його недійсним.

Судом досліджено надані відповідачем в
обґрунтування відзиву на позов докази
щодо зняття обтяження передбаченого
договором застави та встановлено, що
вказані докази не свідчать про
дійсність оспорюваного правочину.

Разом з тим, суд вважає безпідставним
посилання відповідача на сплив строку
позовної давності та застосування
статті 267 Цивільного кодексу України
зважаючи на наступні норми права.

Відповідно до статті 256 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 Цивільного кодексу
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно частини 1 статті 261
Цивільного кодексу України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Спірний договір укладено позивачем та
відповідачем 03 жовтня 2011 року позивач
звернувся до суду з позовом 30 вересня
2014 року, тобто в межах строку позовної
давності, передбаченого статтею 257
Цивільного кодексу України. Враховуючи
на зазначене суд не вбачає правових
підстав для застосування строку
позовної давності.

Згідно статей 55 Конституції України,
статей 15, 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутись до
суду за захистом свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги позивача є
обґрунтованими, законними,
підтвердженими матеріалами справи і
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору, у разі задоволення позовних
вимог, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 6, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції
України, статтями 203, 215, 236, 586, 593, 598, 601
Цивільного кодексу України, статтею 207
Господарського кодексу України,
статтею 17 Закону України „Про заставу",
статтями 1, 4, 4-3, 12, 21, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні клопотання відповідача
про припинення провадження у справі
відмовити.

Позов задовольнити повністю.

Визнати Договір про відступлення права
вимоги (цесії) № 08/26 від 03 жовтня 2011 року
недійсним.

Стягнути з Державного підприємства
"Артемсіль" (84545, Донецька область, м.
Артемівськ, м. Соледар, вул. Чкалова, 1-А,
) на користь ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА
КОМПАНІЯ "ЛЕММА-ВІТЕ" (61166, м. Харків, вул.
Коломенська, 15, ) 1218,00
грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 17.11.2014 р.

Суддя П.В. Хотенець