ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2014 р.
Справа № 911/4130/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Антонової В.М.,
розглянувши справу

за позовом Управління пенсійного
фонду України в місті Коломиї та
Коломийському районі

до Державного
спеціалізованого підприємства
«Чорнобильський спец комбінат»

про стягнення 31 278,40 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Шевчук В.І.
(довіреність №01-2801 від 14.01.2014).

секретар судового засідання: Жиленко
Е.В.

Обставини справи:

25.09.2014 Управління Пенсійного фонду
України в м. Коломиї та Коломийському
районі (далі - позивач) звернулося до
господарського суду Київської області
з позовною заявою №13079/06 від 19.09.2014 (вх.
№4281/14) до Державного спеціалізованого
підприємства «Чорнобильський
спецкомбінат» (далі - відповідач) про
стягнення 31 278,40 грн. надміру виплачену
суми пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається невірний розрахунок
пенсії Плаксій І.Т., в зв'язку з
недостовірністю довідки про зарплату.

В результаті чого, просить суд,
сятгунти з відповідача 31 278,40 грн.
збитків.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.09.2014 порушено провадження
у справі № 911/4130/14 та справу призначено
до розгляду на 20.11.2014.

20.11.2014 до канцелярії господарського
суду Київської області разом з
супровідним листом №42-4685 від 17.11.2014 (вх.
№25972/14) надійшов відзив на позов згідно
якого відповідач визнав позовні вимоги
безпідставними, необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

20.11.2014 до канцелярії господарського
суду Київської області від позивача
супровідним листом №15615/06 від 13.11.2014 (вх.
№25947/14) надійшли копії документи на
виконання вимог суду від 25.09.2014,
обґрунтування позовних вимог та заява,
згідно якої останній просив суд
розглянути справу без участі
представника позивача, яка задоволена
судом.

20.11.2014 у судове засідання представник
позивача не з'явився.

Як роз'яснено в п. 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду від 26.12.2011
року № 18, у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

У судовому засіданні 20.11.2014 представник
відповідача заперечив проти
задоволення позовних вимог з підстав
викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника відповідача,
суд

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення і доводи
представника відповідача, дослідивши
та оцінивши наявні докази в їх
сукупності, господарський суд,
встановив:

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Коломиї та Коломийському районі
перебуває на обліку як одержувач
пенсії Плаксій Ірина Тадеївна. З 16.06.1994
їй призначена пенсія по інвалідності
на підставі поданих заявницею
документів, з врахуванням довідки про
зарплату № 283 від 19.02.1998 за період з
25.06.1987 по 26.07.1987, виданої Державним
підприємством «Чорнобильсервіс».

В липні 2014 року управлінням отримано
нові довідки про заробітну плату №
17/427-13 та пільговий стаж роботи №17/330-13
Плаксій Ірини Тадеївни, а раніше
видану довідку визнано недійсною.

Позивач стверджує, що призначення
пенсії проводилось на підставі невірно
виданої довідки про заробіток, виникла
переплата пенсії Плаксій І.Т. за період
з січня 2012 року по липень 2014 року в сумі
31 278,40 грн.

05.08.2014 позивач звернувся до відповідача
з претензією №11179/06, згідно якої просив
останнього сплатити борг у сумі 31 278,40
грн. Проте, відповіді на претензію не
отримав.

Як вбачається з матеріалів справи,
Плаксій І.Т. працювала у їдальні № 19 у м.
Прип'яті та знаходилась у 3 зоні
небезпеки, де оплата праці повинна була
проводитись з урахуванням
коефіцієнта кратності 4 тільки для
постійних працівників, а для
відряджених зберігалася заробітна
плата за основним місцем роботи, звідки
вони були відряджені, та
застосовувався коефіцієнт кратності 3.
В свою чергу, м. Прип'ять відноситься до
3 зони небезпеки, що підтверджується
Переліком населених пунктів і
виробничих об'єктів , де оплата праці
проводиться відповідно до зон
небезпеки, затвердженого рішенням
Урядової комісії від 07.08.1986 № 87 ((лист
Держкомпраці УРСР від 26.08.2986 № 115), від
19.08.1986 № 108 (листи Держкомпаці УРСР від
26.08.1986 № 124, від 18.09.1986 № 140), від 05.01.1981 №
339 (лист Держкомпраці УРСР від 09.01.1987 №
1)).

Як зазначав відповідач у письмовому
відзиві на позов, підставою для видачі
довідки від 24.07.2013 № 17/427-13 були наступні
акти:постанова Кабінету Міністрів
України від 30.05.1997 № 523 «Про
затвердження нового Положення
обчислення пенсій по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, пенсій у зв'язку із
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та лист
Міністерства праці, Мінчорнобиля і
Мінюста України від 29.10.1992 № 09-373751, а
підставою для перерахунку з
урахуванням кратності за основний час
роботи , за відпрацьовані вихідні дні,
понаднормовані часи та премії - лист
Міністерства праці та соціальної
політики від 13.04.2001 № 1652-018-2, що визначає
порядок оплати праці у зоні відчуження
ЧАЕС у 1986-1990 роках.

Предметом позову є вимоги про
стягнення 31 278,40 грн. шкоди, завданої
внаслідок видачі відповідачем
недостовірних документів з підстав ст.
101 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» та ст. 50 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

На підтвердження неправомірної
поведінки відповідача, що полягає у
наданні недостовірних документів щодо
розміру заробітної плати, позивач
посилався на недостовірність довідки
довідки про заробітну плату № 17/427-13 та
пільговий стаж роботи №17/330-13.

Водночас, посилання позивача на те, що
безпідставно виплачена Плаксій Ірини
Тадеївни пенсія на суму 31 278,40 грн. є
збитками у розумінні ст. 101 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
судом не приймаються з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 101 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» органи, що
призначають пенсії, мають право
вимагати відповідні документи від
підприємств, організацій і окремих
осіб, а також в необхідних випадках
перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну громадянам або державі
внаслідок несвоєчасного оформлення
або подання пенсійних документів, а
також за видачу недостовірних
документів, і відшкодовують її.

Приписами статей 1, 14, 50 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» унормовано, що
пенсія - щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Підприємства, установи і організації (у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, які мають окремий
баланс і самостійно ведуть розрахунки
із застрахованими особами) є
страхувальниками для фізичних осіб, що
працюють у них на умовах трудового
договору (контракту), або інших умовах,
передбачених законодавством, або за
договорами цивільно-правового
характеру, а згідно із статтею 15 -
платниками страхових внесків.

Суми пенсій, виплачені надміру
внаслідок зловживань з боку пенсіонера
або подання страхувальником
недостовірних даних, можуть бути
повернуті пенсіонером добровільно або
стягуються на підставі рішень
територіальних органів Пенсійного
фонду чи в судовому порядку.

В силу вимог статей 32-34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Водночас, в порушення наведених
законодавчих положень, суду не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що 31 278,40 грн.
виплачених Плаксі й І.Т. є саме
шкодою, заподіяною відповідачем
державі внаслідок видачі
недостовірних документів, яка підлягає
стягненню в силу ст. 101 Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

Відтак, беручи до уваги наведені
нормативні приписи, а також враховуючи
недоведеність позивачем наявності у
сукупності всіх елементів складу
правопорушення, яке тягне за собою
відповідальність у вигляді
відшкодування завданих збитків, суд
дійшов висновку, що вимога позивача про
стягнення з відповідача 31 278,40 грн.
шкоди, завданої внаслідок видачі
відповідачем недостовірних документів
з підстав ст. 101 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» є
необґрунтованою, а тому задоволенню не
підлягає.

При цьому стаття ст. 33 ГПК України
покладає на кожну зі сторін, що беруть
участь у справі, обов'язок доказування
тих обставин, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Натомість позивачем не доведено
наявності усіх елементів цивільного
правопорушення, зокрема: в чому саме
полягає протиправна поведінка
відповідача та його вина, а також чи
існує безпосередній причинний зв'язок
між протиправною поведінкою
відповідача і витратами, що поніс
позивач.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про необхідність відмови в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, ст. ст. 82-85 ГПК
України, господарський суд,-

вирішив:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду Київської
області набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Суддя
В.М. Антонова

Повне рішення складено 25.11.2014 року