Господарський суд Чернігівської
========================================================================
========================================================================
========================
РІШЕННЯ

"20" листопада 2014 р.
Справа № 927/1695/14

позивач: публічне акціонерне
товариство Національна акціонерна
компанія

"Нафтогаз України", вул. Б.
Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

відповідач: комунальне
підприємство
"Прилукитепловодопостачання",

вул. Садова, 104, м. Прилуки, Чернігівська
область, 17500

предмет спору: про стягнення 210006,92 грн.

Суддя Л.М.Лавриненко

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Станішевський І.С.,
довіреність № 14-125 від 13.05.2014 р.,
представник

від відповідача: Трепаченко А.М.,
довіреність № 13 від 08.01.2014 р.,
представник

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем - публічним акціонерним
товариством Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" подано
позов про стягнення з відповідача -
комунального підприємства
"Прилукитепловодопостачання" 142 270,73
грн. інфляційних нарахувань за період
липня 2013р. по травень 2014р. та 67736,19 грн. 3 %
річних за період з 16.07.2013р. по 13.06.2014р. за
неналежне виконання умов договору
№14/2421/11 на купівлю-продаж природного
газу від 30.09.2011 року та додаткових угод
від 11.10.2011 року, 01.08.2012 року, 28.12.2012 року.

Представником позивача в судовому
засіданні 11.11.2014 року було заявлено
усне клопотання про залучення до
матеріалів справи додаткових
документів. Суд клопотання
задовольнив, подані документи залучені
судом до матеріалів справи.

Представники сторін в судовому
засіданні 20.11.2014 року надали письмові
клопотання про відмову від фіксації
судового засідання технічними
засобами, які задоволено судом.

В судовому засіданні 20.11.2014 року суд
перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача виклав позовні
вимоги.

Представник відповідача щодо позовних
вимог не заперечував та надав заяву про
розстрочку виконання рішення,
посилаючись на те, що заборгованість
виникла не з вини відповідача, а у
зв»язку з невідповідністю діючих
тарифів їх фактичній вартості та
несвоєчасним відшкодуванням державою
різниці в тарифах.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши пояснення
повноважних представників сторін,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
дослідивши докази, які мають юридичне
значення для вирішення спору,
господарський суд встановив:

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного
кодексу України правочин є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає
між суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав,
передбачених цим Кодексом, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта
(виконати роботу, передати майно,
сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а
інший суб'єкт (управнена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу
України, господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод,
не передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського
кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності,
в силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або
утриматися від певної дії, а управнена
сторона має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Так, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

30.09.2011 року між національною
акціонерною компанією «Нафтогаз
України», офіційне найменування якої,
відповідно до п.3 статуту,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25.05.1998 року №747 (у
редакції постанови Кабінету Міністрів
України від 02.10.2013 року №724), державну
реєстрацію змін до установчих
документів проведено 14.11.2013 року -
публічне акціонерне товариство
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (позивач) та
комунальним підприємством
«Прилукитепловодопостачання»
Прилуцької міської ради (відповідач)
було укладено договір №14/2421/11 на
купівлю-продаж природного газу.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. договору
№14/2421/11 на купівлю-продаж природного
газу від 30.09.2011 року, продавець (позивач)
зобов'язується передавати у власність
покупцю (відповідачу) у IV кварталі 2011
року та у 2012 році імпортований
природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД
2711 21 00 00, ввезеного на митну територію
України ПАТ «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України») для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах договору.

Газ, що продається за договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями.

Згідно пункту 2.1. договору №14/2421/11 на
купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011 року, продавець передає
покупцеві з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня
2012 року газ в обсязі до 15320 тис. куб.м., у
тому числі по місяцях: у жовтні 2011 року -
880 тис. куб.м., у листопаді 2011 року - 1610
тис. куб.м., у грудні 2011 року - 1820 тис.
куб.м., всього за IVквартал 2011 року - 4310
тис. куб.м.; у січні 2012 року - 1890 тис.
куб.м., у лютому 2012 року - 17500 тис. куб.м., у
березні 2012 року - 1500 тис. куб.м., всього
за І квартал 2012 року - 5140 тис. куб.м.; у
квітні 2012 року - 490 тис. куб.м., у травні
2012 року - 230 тис. куб.м., у червні - 180 тис.
куб.м., всього за ІІ квартал 2012 року - 900
тис. куб.м.; у липні - 180 тис. куб.м., у
серпні - 180 тис. куб.м., у вересні - 230 тис.
куб.м., всього за ІІІ квартал 2012 року - 590
тис. куб.м.; у жовтні - 950 тис. куб.м., у
листопаді - 1610 тис. куб.м., у грудні - 1820
тис. куб.м., всього за IVквартал 2012 року -
4380 тис. куб.м.

Згідно п. 5.2. договору №14/2421/11 на
купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011 року, ціна за 1000 куб.м. природного
газу становить 1091,00 грн. з урахуванням
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу за
регульованим тарифом та без урахування
податку на додану вартість. До сплати
за 1000 куб.м. природного газу - 1091,00 грн.,
крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Додатковою угодою № 1 від 11.10.2011 року до
договору №14/2421/11 на купівлю-продаж
природного газу від 30.09.2011 року, сторони
виклали п. 5.2. в новій редакції,
відповідно до умов якої: ціна за 1000
куб.м. природного газу, що
використовується для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням становить 1091,00 грн. з
урахуванням збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб.м.
природного газу - 1091,00 грн., крім того
ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Ціна за 1000 куб.м. природного газу, що
використовується для виробництва
теплової енергії, яка споживається
релігійними організаціями становить
1248,74 грн. з урахуванням збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу за регульованим
тарифом та без урахування податку на
додану вартість. До сплати за 1000 куб.м.
природного газу - 1248,74 грн., крім того
ПДВ: на газ - 0%, на послуги з
транспортування - 20% - 60,46 грн., всього з
ПДВ - 1309,20 грн.

Додатковою угодою № 2 від 01.08.2012 року до
договору на купівлю-продаж природного
газу №14/2421/14 від 30.09.2011 року сторони
виклали п. 2.1. в новій редакції,,
відповідно до якої продавець передає
покупцеві у 2011 році природний газ у
обсязі 674,844 тис. куб.м. та у 2012 році до 4790
тис. куб.м., у тому числі по місяцях 2012
року: серпень - 180 тис. куб.м., вересень -
230 тис. куб.м., жовтень - 950 тис. куб.м.,
листопад - 1610 тис. куб.м., грудень - 1820
тис. куб.м. Крім того виклали п. 5.2. в
новій редакції, та визначили , ціна за
1000 куб.м. природного газу становить
1091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн.,
всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Додатковою угодою № 3 від 28.12.2012 року до
договору №14/2421/11 на купівлю-продаж
природного газу від 30.09.2011 року, сторони
виклали п.1.1. в новій редакції,
відповідно до умов якої продовжили
період продажу газу на 2013 рік. Також
доповнили п. 2.1. наступним чином:
продавець передає покупцеві у
січні-грудні 2013 року газ в обсязі до 0
тис. куб.м., у тому числі по місяцях 2013
року - 0 тис. куб.м. Крім того, сторони
виклали п. 11.1. в новій редакції,
відповідно до умов якої визначили, що
договір на купівлю-продаж природного
газу №14/2421/11 від 30.09.2011 року набуває
чинності з дати підписання та
скріплення печатками сторін і діє в
частині реалізації газу з 01.10.2011 до
31.12.2013 року, а в частині проведення
розрахунків за газ та послуг з його
транспортування - до їх повного
здійснення.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, укладений між сторонами
договір №14/2421/11 на купівлю-продаж
природного газу від 30.09.2011 року по своїй
правовій природі є договором поставки.

Відповідно до п. 2.1. договору №14/2421/11 на
купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011 року, термін поставки газу: з 01
жовтня 2011 по 31 грудня 2013 року включно.

Відповідно до п. 2.1., обсяг газу,
визначений згідно з п. 2.1. договору
№14/2421/11 на купівлю-продаж природного
газу від 30.09.2011 року, є підставою для
визначення обсягу газу, переданого за
договором у пунктах
приймання-передачі. Корегування
планових обсягів газу оформляється
покупцем у вигляді заявки, яка належним
чином оформлена до 20 числа місяця, що
передує місяцю поставки газу,
подається покупцем продавцеві.
Приймання-передача газу, поставленого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці поставки газу, оформлюється
актом приймання-передачі газу, в якому
зазначаються фактичні обсяги
спожитого газу, його ціна та вартість.

Не пізніше 5 числа місяця, наступного за
місяцем поставки, покупець
зобов'язується надати продавцю для
підпису три примірники акта
приймання-передачі газу, підписані та
скріплені печатками покупця і
газорозподільного підприємства.

У відповідності до п.2 статті 712
Цивільного кодексу України, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 193 Господарського
кодексу України кожна сторона має
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. За ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обігу
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

На виконання умов договору №14/2421/11 на
купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011 року, позивач поставив за період
жовтня 2011р. та з жовтня 2012 року по
грудень 2012 року природний газ на
загальну суму 5653612,63 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу: за
жовтень 2011 р. від 31.10.2011 року на 883505,76
грн; за жовтень 2012р. від 18.03.2013 на 679960,52
грн.; за листопад 2012р. від 30.11.2012 року на
1512508,30 грн.; за грудень від 31.12.2012 року на
2577638,05 грн. які підписані сторонами та
скріплені печатками двох сторін, копії
яких містяться в матеріалах справи (а.с.
19-22).

Згідно із ч.1 ст.692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до п. 6.1. договору №14/2421/11 на
купівлю-продаж природного газу від
30.09.2011 року, оплата за газ здійснюється
покупцем (відповідачем) виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню
у цей строк (термін).

Таким чином, по акту приймання-передачі
природного газу від 31.10.2011 року на суму
883505,76 грн. за газ поставлений у жовтні
2011 року, відповідач зобов»язаний був
розрахуватись в строк до 14.11.2011 року
включно, оскільки 13.11.2011р. вихідний
день; по акту приймання-передачі
природного газу від 18.03.2013 на суму 679960,52
грн. за газ поставлений у жовтні 2012 року
- в строк по 13.11.2012 р. включно; по акту
приймання-передачі природного газу від
30.11.2012 року на суму 1512508,30 грн. за газ
поставлений у листопаді 2012 року - в
строк по 13.12.2012 р. включно; по акту
приймання-передачі природного газу від
31.12.2012 року на суму 2577638,05 грн. за газ
поставлений у грудні 2012 року - в строк
по 15.01.2013 року включно, оскільки 13.01.2013
р. припадало на неділю - вихідний день.

Рішенням господарського суду
Чернігівської області від 19.09.2013р. по
справі № 927/1140/13 за позовом публічного
акціонерного товариства Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до відповідача - комунального
підприємства
"Прилукитепловодопостачання" про
стягнення 5050442 грн. 74 коп., яке залишено
в силі постановою Київського
апеляційного господарського суду від
19.12.2013р., було встановлено факт
прострочки виконання відповідачем
взятих на себе зобов»язань щодо сплати
спожитого природного газу за період з
жовтня по грудень 2012р, та відповідно
стягнуто з відповідача на користь
позивача 3496 565 грн. 86 коп. основної
заборгованості; 352600 грн. 92 коп. пені; 333907
грн.48 коп. штрафу, 13925 грн.15 коп.
інфляційних втрат за період з жовтня
2012р. по січень 2013р.; 77012 грн. 05 коп. 3%
річних за період з 15 листопада 2011р. по
15.07.2013р. та 58240 грн. судового збору.

Відповідно до ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу
України передбачає, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлено договором,
або законом.

Згідно розрахунку ціни позову позивач
просить стягнути за прострочку оплати
за період з 16.07.2013р. по 26.07.2013р. 165 грн. 32
коп. 3 % річних за газ спожитий в жовтні
2012р.; 10421 грн. 57 коп. 3 % річних за
прострочку оплати за період з 16.07.2013р.
по 24.12.2013р. за газ спожитий в листопаді
2012р.; 57149 грн. 31 коп. 3 % річних за
прострочку оплати за період з 16.07.2013р.
по 13.06.2014р. за газ спожитий в грудні
2012р., а також 142270 грн.73 коп. інфляційних
нарахувань за період прострочки
оплати з липня 2013р. по травень 2014р. за
газ спожитий в грудні 2012р.

Як вбачається із матеріалів
справи станом на 16.07.2013р.
заборгованість за спожитий газ в
жовтні 2012р. становила 182850 грн.79 коп., і
була сплачена повністю відповідачем
26.07.2013р. Заборгованість за спожитий газ
в листопаді 2012р. станом на 16.07.2013р.
становила 1512508 грн. 30 коп. і була
сплачена повністю відповідачем
24.12.2013р.

Постановою пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 встановлено, що з урахуванням
пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" моментом виконання грошового
зобов'язання є дата зарахування коштів
на рахунок кредитора або видачі їх йому
готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8
цього Закону банк зобов'язаний
виконати доручення клієнта, що
міститься в розрахунковому документі,
який надійшов протягом операційного
часу банку, в день його надходження.
Отже дата сплати заборгованості не
враховується в період прострочення.

Матеріалами справи
підтверджується прострочка сплати
відповідачем за газ спожитий в жовтні
та листопаді 2012р., але оскільки при
розрахунку 3 % річних позивачем
помилково було нараховано 3 % річних за
дні, коли була здійснена фактична
оплата, що протирічить п. 1.9 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов"язань", суд
доходить висновку, що 3 % річних за
прострочку оплати за газ спожитий в
жовтні 2012р. підлягають стягненню в сумі
150 грн. 29 коп. за період з 16.07.2013р. по
25.07.2013р. та за газ спожитий в листопаді
2012р. 3% річних підлягають стягненню за
період з 16.07.2013р. по 23.12.2013р. в сумі 10297
грн. 26 коп.

Вимоги позивача щодо стягнення
57149 грн. 31 коп. 3 % річних за прострочку
оплати за період з 16.07.2013р. по 13.06.2014р.
за газ спожитий в грудні 2012р., а також
142270 грн.73 коп. інфляційних нарахувань
за період прострочки оплати з липня
2013р. по травень 2014р. за газ спожитий в
грудні 2012р., підлягають задоволенню в
частині стягнення 3% річних в сумі 29870
грн.09 коп. за період з 15.07.2013р. по 12.06.2014р.
та інфляційних втрат в сумі 96958 грн. 86
коп. за період з липня 2013р. по травень
2014р. з наступних підстав:

Станом на 16 липня 2013р. заборгованість
за газ спожитий в грудні 2012р. становила
2577638 грн. 05 коп.

Як слідує із наданих сторонами
платіжних документів про оплату за
спожитий газ в грудні 2012р., оплата
відповідачем була здійснена наступним
чином: 24.12.2013р. було сплачено 370862 грн. 13
коп. (сума платіжного доручення 425630
грн.89 коп., з них 54768 грн.76 коп., було
направлено на оплату за газ спожитий в
листопаді 2012р.); 29.01.2012р. - 50367 грн.92 коп.;
01.04.2014р. - 1271503 грн.80 коп. ; 13.06.2014р. - 884904
грн. 20 коп.

В платіжному дорученні від 01.04.2014р. на
суму 1271503 грн.80 коп. в призначенні
платежу вказано «# 000000#, 0000-1271503,80#, # п.24
ст.14 та п.2 ст.16 ЗУ «ПРО ДБУ на 2014р.» дог.
№ 166/30 від 13.02.2014р. за газ дог.від 30.09.2011р.
№ 14/24/21.»

Як вбачається із матеріалів справи,
13.02.2014р. між сторонами у справі,
Головним управлінням державної
казначейської служби України в
Чернігівській області, департаментом
фінансів Чернігівської обласної
державної адміністрації, управлінням
житлово-комунального господарства
Прилуцької міської ради Чернігівської
області, був укладений договір № 166/30
про організацію взаєморозрахунків
(відповідно до пункту 2 ст.16 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2014 рік») предметом якого є
організація проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до п.24
ст.14 та п.2 ст. 16 Закону України на 2014р.»
і Порядок та умови надання у 2014році
субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялись,
транспортувались та постачалися
населенню, яка виникла у зв»язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.01.2014р. № 30.

Відповідно до умов указаного договору
сторони дійшли згоди погасити
заборгованість відповідача перед
позивачем за спірним договором від
30.09.2011р. № 14/2421/11 у розмірі 1271503,80 грн. за
рахунок коштів, які надійшли до
спеціального фонду державного
бюджету від продажу облігацій
внутрішньої державної позики для
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню.

Підпунктом 2 п.11 та п. 16 вказаного
договору, сторони визначили, що з метою
виконання договору сторони
зобов»язуються не вчиняти до
проведення взаєморозрахунків дій з
погашення заборгованості відповідно
до договору та засвідчують, що після
виконання договору вони не мають одна
до одної жодної претензії стосовно
предмета договору.

Уклавши договір про організацію
взаєморозрахунків від 13.02.2014 року
сторони тим самим змінили порядок і
строк проведення розрахунків за
природний газ поставлений відповідно
до договору поставки природного газу
№14/2421/11 від 30.09.2011р. на суму 1271503,80 грн.

Таким чином для застосування ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України на суму
боргу в розмірі 1271503,80 грн., необхідно,
щоб оплата була здійснена поза межами
порядку і строків, встановлених
договором про організацію
взаєморозрахунків від 13.02.2014 року і
відповідно до п. 16 якого сторони
засвідчили, що після виконання
договору сторони не мають одна до
одної жодних претензій стосовно
предмета договору.

Судом встановлено, що оплата в сумі
1271503,80 грн. була здійснена в порядку та
строки, визначені договором про
організацію взаєморозрахунків від
13.02.2014 року , що підтверджується
платіжним дорученням від 01.04.2014р.

За таких обставин, у позивача відсутні
підстави для нарахування 3 % річних за
період з 15.07.2013р. по 12.06.2014р. та
інфляційних втрат за період з липня
2013р. по травень 2014р. на суму боргу в
розмірі 1271503,80 грн., яка була сплачена
згідно договору про організацію
взаєморозрахунків від 13.02.2014 року.

Аналогічна правова позиція викладена
в Постановах Верховного Суду України
від 09.09.2014 року у справі
5011-35/1272-2012-42/527-2012, від 16.09.2014р. у справі
5011-42/1230-2012-69/542-2012, від 30.09.2014 року у
справі № 922/2339/13.

Відповідно за прострочку оплати за газ
спожитий в грудні 2012 року 3% річних
підлягають нарахуванню за період з
15.07.2013р. по 12.06.2014р. та інфляційні втрати
за період з липня 2013р. по травень 2014р.
лише на частину боргу в розмірі 1306134
грн. 25 коп. з урахуванням здійснених
відповідачем платежів та п. 1.9
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов"язань".

Враховуючи, що відповідач в порушення
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України
та ст. 193 Господарського кодексу
України взяті на себе зобов'язання не
виконав, за поставлений природний газ
своєчасно в повній сумі не
розрахувався, суд з урахуванням
вищезазначеного, доходить висновку, що
позовні вимоги позивача є обґрунтовані
і підлягають задоволенню в частині
стягнення 96358,86 грн. інфляційних
нарахувань та 40317,64 грн. 3% річних. В
решті позову відмовити.

Оскільки спір виник у зв'язку з
неправомірними діями відповідача, то
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України та ст. 4
Закону України „Про судовий збір" від
08.07.2011 року № 3674-VI, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача судовий збір в
розмірі 2733 грн. 53 коп.

Заява відповідача про розстрочку
виконання рішення суду задоволенню не
підлягає з наступних підстав:

Відповідно до п. 7.1.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 9
від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України",
розстрочка - це виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.

Пункт 7.2. зазначеної Постанови Пленуму
встановлює, що підставою для
відстрочки, розстрочки, зміни способу
та порядку виконання рішення можуть
бути конкретні обставини, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим у визначений
строк або встановленим господарським
судом способом. При цьому, слід мати на
увазі, що згоди сторін на вжиття
заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення. Проте,
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст.34,43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Однак, всупереч наведеним нормам,
відповідач не надав суду жодного
доказу та не довів наявність
виняткових обставин, які ускладнюють
або роблять неможливим виконання
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 11, 202, 203,205, 525, 526, 611, 625, 626,
629, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.
173, 174, 175, 193 Господарського кодексу
України, ст.ст. 22, 32, 33, 34, 49, 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, ст. 4 Закону України
„Про судовий збір", господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з комунального
підприємства
"Прилукитепловодопостачання", вул.
Садова, 104, м. Прилуки, Чернігівська
область, 17500 (, відомості
про банківські реквізити відсутні) на
користь публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", вул. Б.
Хмельницького, 6, м. Київ, 01001 (, відомості про банківські
реквізити відсутні) 96358 грн. 86 коп.
інфляційних нарахувань; 40317 грн. 64 коп. 3%
річних; 2733 грн. 53 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

4. У задоволенні заяви відповідача
про розстрочку виконання рішення суду
відмовити.

Повне рішення підписано 21.11.2014р.

СУДДЯ
Л.М.Лавриненко

.