ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2014 р.Справа № 915/1253/14
Одеський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів С.В. Таран, В.Б. Туренко, (на
підставі розпорядження голови суду від
09.10.2014р. №2435),

при секретарі судового засідання -
І.М.Станковій,

за участю представників сторін:

від позивача: В.В.Луговська,

від відповідача: О.В.Ревенко,

від ДП "Миколаївський морський
торговельний порт": не з'явився,

від Міністерства інфраструктури
України: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС
НІКОЛАЄВ"

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 10.09.2014 р.

у справі № 915/1253/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС
НІКОЛАЄВ"

до регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Миколаївській області

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: Державного
підприємства "Миколаївський морський
торговельний порт" та Міністерства
інфраструктури України

про визнання укладеним, дійсним
договору оренди, визнання права оренди,

В судовому засіданні на підставі ст.77
ГПК України оголошувалась перерва до
20.11.2014 р.

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС
НІКОЛАЄВ" звернулося з позовом до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Миколаївській області, за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - Державного
підприємства "Миколаївський морський
торговельний порт" та Міністерства
інфраструктури України про:

-визнання укладеним між ТОВ
"НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" та
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Миколаївській області терміном на
п'ять років договору від 20.01.2014р.
№РОФ-1231 оренди державного нерухомого
майна, розташованого за адресою:
м.Миколаїв, вул.Заводська, 23/17;

-визнання вказаного договору дійсним;

-визнання за позивачем права оренди
державного нерухомого майна,
розташованого за адресою: м.Миколаїв,
вул.Заводська, 23/17, а саме: боксу
навантажувачів з душовою, коморою та
навісом площею 109,2кв.м. (літери "17Б-1",
"17Ж-1", "17З-1" згідно із технічним
паспортом за інвентарним номером 3350,
реєстровим номером 01125608.1.БАОПВЛ109),
будівлі кладової площею 311,8кв.м. (літера
"1В-1" згідно із технічним паспортом за
інвентарним номером 3351, реєстровим
номером 01125608.1.БАОПВЛ110), вимощення з
огорожею та спорудами площею 480кв.м.
(літера VI №№9,10 згідно із технічним
паспортом за інвентарним номером 63079,
реєстровим номером 01125608.1.БАОПВЛ1612),
строком на п'ять років, з 20.01.2014р. по
20.01.2019р. (включно).

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
результатами звернення позивача із
заявою про укладення договору оренди
вищевказаного державного нерухомого
майна терміном на п'ять років,
відповідачем, який згідно із статтями 1,
5 Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" виступає
орендодавцем державного нерухомого
майна, запропоновано укласти договір
не на п'ять років, а на один рік, як
погоджено Міністерством
інфраструктури України - органом,
уповноваженим управляти державним
майном, у зв'язку з чим надіслано
позивачу на підписання примірники
договорів і актів приймання-передачі
майна в оренду строком на один рік.
Однак при цьому відповідачем не
враховано того, що оскільки висновки
органу, уповноваженого управляти
відповідним державним майном, надано з
порушенням встановленого абзацом 1
частини 3 статті 9 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" строку, то в порядку абзацу 4
частини 3 зазначеної статті укладення
договору оренди державного майна
терміном на п'ять років вважається з
цим органом погодженим, а рекомендації
останнього щодо укладення договору на
один рік суперечать приписам частини 1
статті 17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна",
відповідно до якої термін договору
оренди визначається за погодженням
сторін і не може бути меншим, ніж п'ять
років, якщо орендар не пропонує менший
термін. В обґрунтування заявлених
вимог позивач послався також на те, що
він не погодився із запропонованою
відповідачем редакцією пункту 10.1.
договору №РОФ-1231 від 20.01.2014р., а тому
підписав договір із протоколом
розбіжностей, в якому виклав вказаний
пункт договору в редакції, яка
передбачає строк його дії протягом
п'яти років. Натомість відповідач в
порядку, передбаченому частиною 7
статті 181 Господарського кодексу
України, розбіжності, що залишилися
неврегульованими, до суду не передав, а,
відтак, в силу приписів цієї норми
пропозиції позивача щодо строку оренди
є прийнятими. Крім того, у зв'язку із
тим, що відповідно до частини 2 статті 793
Цивільного кодексу України договір
оренди нерухомого майна строком три
роки та більше підлягає обов'язковому
нотаріальному посвідченню позивач, з
урахуванням позовної вимоги щодо
визнання спірного договору укладеним
терміном на п'ять років, просив визнати
договір дійсним на підставі частини 2
статті 220 Цивільного кодексу України,
посилаючись на ухилення відповідача
від нотаріального посвідчення
договору.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 10.09.2014р. у
задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи рішення, суд виходив з того,
що дії сторін у спірних
правовідносинах свідчать про фактичне
укладення та подальше виконання
договору оренди №РОФ-1231 строком на
один рік, тоді як непередання
відповідачем до суду неврегульованих
розбіжностей відносно пункту 10.1.
спірного договору не тягне за собою
автоматичного прийняття пропозицій
позивача про п'ятирічний термін дії
договору та погодження усіх його умов,
оскільки частиною 5 статті 181
Господарського кодексу України не
передбачено такого наслідку, а
положення частини 7 цієї статті, на яку
посилається позивач, до правовідносин,
що склалися, не застосовуються, так як
дія зазначеної норми розповсюджується
лише на порядок урегулювання
розбіжностей щодо умов договору,
укладення якого є обов'язковим на
підставі закону, а чинним
законодавством не встановлено прямої
вказівки, на підставі якої відповідач
повинен укладати договори оренди з
усіма орендарями, які звертаються із
відповідними заявами. З викладених
підстав судом відмовлено у задоволенні
вимоги про визнання договору укладеним
строком на п'ять років. У задоволенні
вимоги про визнання договору дійсним
судом відмовлено з огляду на те, що вона
є похідною від вимоги про визнання
договору укладеним строком на п'ять
років, у задоволенні якої судом
відмовлено, та, крім цього, приписи
частини 2 статті 220 Цивільного кодексу
України можуть бути застосовані в тому
випадку, якщо угода підлягає лише
нотаріальному посвідченню і не
підлягає державній реєстрації, в той
час як стаття 794 Цивільного кодексу
України передбачає державну
реєстрацію договору оренди нерухомого
майна, укладеного на строк не менш як
три роки. Відмовляючи у задоволенні
вимоги про визнання за позивачем права
оренди терміном на п'ять років, суд
виходив із наявності між сторонами
правовідносин за договором оренди,
укладеним строком на один рік.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
звернувся із апеляційною скаргою, в
якій просив рішення скасувати, позов
задовольнити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права; неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи; невідповідність висновків,
викладених у рішенні суду, обставинам
справи. В апеляційній скарзі апелянт
навів доводи, аналогічні тим, що
містяться в позовній заяві, зазначивши
про неврахування місцевим
господарським судом того, що відмова
від укладення договору оренди
державного нерухомого майна можлива
тільки у прямо передбачених частиною 4
статті 9 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
випадках, жодний з яких у
правовідносинах з приводу укладення
спірного договору відсутній, а тому
укладення договору оренди є
обов'язковим на підставі закону, а,
відтак, непередання відповідачем у
двадцятиденний термін до суду
розбіжностей щодо умови договору про
термін його дії, що залишилися
неврегульованими, має наслідком
застосування положень частини 7 статті
181 Господарського кодексу України щодо
автоматичного прийняття пропозиції
позивача про п'ятирічний строк дії
договору. Також скаржник не погодився
із висновком суду про неможливість
застосування приписів частини 2 статті
220 Цивільного кодексу України, оскільки
судом не взято до уваги, що Законом
України "Про внесення змін до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" та інших законодавчих актів
України" від 11.02.2010р. №1878-VI внесено
зміни до статей 640, 794 Цивільного
кодексу України, відповідно до яких
встановлено державну реєстрацію
речового права оренди, а не договору, і
момент укладеності договору, що
підлягає нотаріальному посвідченню,
пов'язується саме з дня такого
посвідчення, а не державною
реєстрацією договору. Зазначаючи про
порушення судом норм процесуального
права скаржник послався на те, що
всупереч вимогам статей 4-2, 4-3, 4-7, 22, 32-34,
43, 82 Господарського процесуального
кодексу України судом не наведено
правового обґрунтування та фактичних
обставин справи, з огляду на які не
взято до уваги доводи позивача про:
наявність законодавчо визначеного
строку договору оренди, на який він
може бути укладений; погодження
Міністерством інфраструктури України
договору оренди на умовах,
запропонованих позивачем, з огляду на
порушення строків надання висновків
щодо договору оренди; прийняття
відповідачем пропозицій позивача про
термін дії договору під час його
укладення через не оскарження
розбіжностей до суду у встановлений
строк.

Державне підприємство "Миколаївський
морський торговельний порт" у відзиві
на апеляційну скаргу просило її
задовольнити, рішення суду - скасувати,
зазначивши про те, що беручи до уваги
звернення позивача про передачу йому в
оренду спірного нерухомого майна,
портом зроблено техніко-економічне
обґрунтування доцільності передачі в
оренду строком на 2 роки 11 місяців та
листами від 22.07.2013р. №1581 та №1582
повідомило Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
Миколаївській області і Міністерство
інфраструктури України про те, що не
заперечує проти передачі майна в
оренду на вказаний строк. Однак, станом
на теперішній час порт не заперечує
щодо визнання дійсним та укладеним
договору оренди від 20.01.2014р. №РОФ-1231
строком на п'ять років. Одночасно порт
просив справу розглянути без участі
його представника.

Регіональне відділення Фонду
державного майна України у відзиві на
апеляційну скаргу просило рішення суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення. Регіональне
відділення, заперечуючи проти доводів
позивача, не погоджується з укладенням
договору строком на п'ять років, а
посилання останнього на положення
частини 7 статті 181 Господарського
кодексу України вважає безпідставними
з огляду на неможливість застосування
цієї норми до спірних правовідносин,
про що було зазначено судом в
оскаржуваному рішенні і відмовлено у
задоволенні вимоги про визнання
укладеним договору строком на п'ять
років. Стосовно вимоги про визнання
договору дійсним відповідачем
зазначено, що в порядку частини 2 статті
220 Цивільного кодексу України можливо
визнати договір дійсним лише у тому
випадку, якщо повний текст угоди
підписано обома сторонами та
встановлено ухилення іншої сторони від
нотаріального посвідчення, тоді як у
даному випадку протокол розбіжностей
відповідачем не підписано та відсутнє
ухилення від такого посвідчення. Крім
того, Регіональне відділення вказало
про те, що у нього відсутні жодні
підстави для укладення договору на
строк більше одного року, так як
Міністерством інфраструктури України
надано згоду на укладення договору
саме на цей строк. При цьому
Регіональне відділення вважає
помилковими твердження позивача про
те, що частиною 1 статті 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" встановлено
мінімальний строк дії договору оренди
у п'ять років, оскільки у першому
реченні цієї норми зазначено про те, що
термін договору оренди визначається за
погодженням сторін, а тому сторони в
будь-якому разі повинні дійти згоди
щодо терміну дії договору, яка
сторонами не досягнута.

У відзиві на апеляційну скаргу
Міністерство інфраструктури України
просило рішення суду залишити без змін
як законне та обгрунтоване, а
апеляційну скаргу - без задоволення,
посилаючись на її безпідставність. У
своєму відзиві міністерство вказало
про те, що його правова позиція
стосовно заявлених позовних вимог
викладена в наявних у матеріалах
справи письмових поясненнях. У
вказаних поясненнях зазначено, що
зважаючи на те, що виключно власнику
майна належить право розпоряджатись
своїм майном на власний розсуд, а
Міністерство інфраструктури України
відповідно до Закону України "Про
управління об'єктами державної
власності" здійснює повноваження щодо
реалізації прав держави як власника
об'єктів державної власності шляхом
володіння, користування і
розпорядження ними, останнє погодило
передачу в оренду державного
нерухомого майна строком на один рік,
оскільки такі умови забезпечать
ефективне використання орендованого
майна. Посилання позивача на те, що у
зв'язку із закінченням передбаченого
частиною 3 статті 9 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" строку розгляду звернення про
передачу в оренду державного майна
таке звернення являється погодженим, є
необґрунтованим з огляду на те, що
передбачені цією нормою наслідки
стосуються випадків укладення
договору оренди лише з бюджетними
установами та організаціями. Також
міністерство зазначило про
неукладеність спірного договору
оренди з підстав недосягнення
сторонами такої істотної умови
договору, як термін його дії. Одночасно
Міністерство просило розглянути
апеляційну скаргу без участі
представника Міністерства
інфраструктури.

Заслухавши представників позивача і
відповідача, дослідивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального і процесуального права,
апеляційна інстанція встановила
наступне.

05.07.2013р. ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ"
звернулося до Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Миколаївській області із
заявою №727, яку було уточнено заявою
від 25.07.2013р. №783, в яких просило передати
в оренду строком на 5 років державне
нерухоме майно, розташоване за адресою:
м.Миколаїв, вул.Заводська, 23/17, а саме:
бокс навантажувачів з душовою, коморою
та навісом площею 109,2кв.м. (літери "17Б-1",
"17Ж-1", "17З-1" згідно із технічним
паспортом за інвентарним номером 3350,
реєстровим номером 01125608.1.БАОПВЛ109),
будівлю кладової площею 311,8кв.м. (літера
"1В-1" згідно із технічним паспортом за
інвентарним номером 3351, реєстровим
номером 01125608.1.БАОПВЛ110), вимощення з
огорожею та спорудами (ворота) площею
480кв.м. (літера VI №№9,10 згідно із
технічним паспортом за інвентарним
номером 63079, реєстровим номером
01125608.1.БАОПВЛ1612), (а.с. 23, 24).

Із матеріалів справи вбачається, що
балансоутримувач зазначеного майна -
Державне підприємство "Миколаївський
морський торговельний порт" не
заперечувало проти укладення
відповідного договору оренди (а.с. 143-146).

Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Миколаївській області листом від
30.07.2013р. №14-08-01429 звернулося до
Міністерства інфраструктури України,
як до органа, уповноваженого управляти
державним майном, в якому зазначило, що
Регіональне відділення листом від
12.07.2013р. №14-08-01339 направляло до
міністерства документи щодо
погодження на передачу в оренду
державного нерухомого майна,
розташованого за адресою: м.Миколаїв,
вул.Заводська, 23/17, що знаходиться на
балансі Державного підприємства
"Миколаївський морський торговельний
порт". Поряд з цим Регіональне
відділення повідомило про те, що
потенційний орендар листом від 25.07.2013р.
№783 надав уточнюючу інформацію щодо
адреси та площі державного нерухомого
майна, яке планується до оренди.
Водночас Регіональне відділення
звернуло увагу на те, що відповідно до
частини 1 статті 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" термін дії договору оренди
визначається за погодженням сторін,
але не може бути меншим, ніж п'ять років,
якщо орендар не пропонує менший термін.
Термін дії договору оренди, який
пропонує орендар - п'ять років. У зв'язку
з наведеним відповідач просив у
п'ятнадцятиденний термін з дня
отримання листа повідомити про згоду
на передачу в оренду зазначеного майна
та надати відповідачу висновок, що
об'єкт не заборонений до оренди;
пропозиції щодо умов договору оренди;
реєстровий номер об'єкту оренди та
кандидатуру до складу конкурсної
комісії (а.с. 221).

09.10.2013р. Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Миколаївській області знову
звернулося до Міністерства
інфраструктури України з листом за
№14-08-01934. У вказаному листі Регіональне
відділення зазначило, що ним на адресу
міністерства направлялись листи від
12.07.2013р. №14-08-01339, від 30.07.2013р. №14-08-01429, в
яких просило у встановлений
законодавством термін повідомити про
згоду на передачу в оренду державного
нерухомого майна, розташованого за
адресою: м.Миколаїв, вул.Заводська, 23/17,
що знаходиться на балансі Державного
підприємства "Миколаївський морський
торговельний порт". Однак до цього часу
Регіональне відділення не отримало ні
погодження на укладення договору
оренди, ні відмови. У зв'язку з цим
відповідач повторно просив у
п'ятнадцятиденний термін з дня
отримання листа надати відповідь щодо
передачі в оренду вказаного майна
(а.с.223).

Міністерство інфраструктури України
листом від 08.11.2013р. за №12651/16/10-13
повідомило Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
Миколаївській області, що не заперечує
відносно передачі вищезазначеного
нерухомого майна в оренду в порядку,
встановленому чинним законодавством,
терміном на 1 рік, у зв'язку з чим
зазначило про необхідність внесення
відповідних змін до наданого на
розгляд проекту договору оренди (а.с.
152).

13.12.2013р. відповідач листом №14-11-02446
повідомив позивача про те, що виходячи
із приписів статті 9 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" та підпункту 30 пункту 1 статті 6
Закону України "Про управління
об'єктами державної власності",
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Миколаївській області має врахувати
пропозицію органу управління щодо
укладення договору оренди державного
нерухомого майна, що знаходиться на
балансі Державного підприємства
"Миколаївський морський торговельний
порт", терміном на 1 рік (а.с.33).

У зв'язку з цим відповідачем надіслано
на підписання позивачу примірники
договору №РОФ-1231 від 20.01.2014р., в якому
визначено строк його дії в один рік, а
також примірники акту
приймання-передавання майна(а.с.34-44).

В свою чергу, листом від 28.01.2014р. за №90
позивачем направлено відповідачу
підписані та скріплені печаткою
договір оренди державного нерухомого
майна, разом із протоколом
розбіжностей, з якого вбачається, що
позивач запропонував відповідачу
викласти пункт 10.1. договору в редакції,
у відповідності до якої договір
укладено строком не на 1 рік, а на 5 років
(з 20.01.2014р. по 20.01.2019р.). У вказаному листі
позивач також зазначив про те, що у разі
непогодження умов, зазначених у
протоколі, позивач висловлює згоду на
передачу неврегульованих розбіжностей
до суду відповідно до вимог частини 5
статті 181 Господарського кодексу
України, а також запропонував
посвідчити вищевказані договори
нотаріально (а.с.45, 46-47).

З наявного в матеріалах справи
договору оренди державного нерухомого
майна №РОФ-1231 вбачається, що він
підписаний позивачем 27.01.2014р.

На виконання зазначеного договору
сторонами, за участю балансоутримувача
майна, підписано акт
приймання-передавання державного
нерухомого майна, що є предметом
спірного договору оренди (а.с. 43).

Також на виконання умов договору
оренди позивачем із ПрАТ "Страхова
група "ТАС" укладено відповідний
договір добровільного страхування
орендованого майна №А377492 від 11.02.2014р.
(а.с. 54).

Крім того, пунктом 5.2. договору оренди
визначено обов'язок орендаря протягом
місяця після підписання договору
оренди внести передбачений завдаток,
який сплачується до державного бюджету
і балансоутримувачу у співвідношенні,
визначеному у пункті 3.6. цього договору.
Вказаний обов'язок позивачем
виконаний, про що свідчать платіжні
доручення від 05.02.2014р. №203, 204, 205 (а.с.70-72).

Проте, листом від 13.02.2014р. №14-11-00202
відповідач повідомив позивача про
неприйняття пропозицій, що викладені у
протоколі розбіжностей, з огляду на те,
що Міністерством інфраструктури
України як органом, уповноваженим
управляти державним майном, погоджено
передачу в оренду нерухомого майна
строком на один рік, а Регіональне
відділення є державним органом і,
укладаючи договори оренди державного
нерухомого майна, враховує
управлінське рішення міністерства (а.с.
48).

Листом від 07.03.2014р. №200 позивач за
відсутності врегулювання розбіжностей
з боку відповідача та з урахуванням
пропущення відповідачем терміну для
передання спору на розгляд суду просив
відповідача підтвердити про
узгодження строку укладення договору
на п'ять років, пославшись на частину 7
статті 181 Господарського кодексу
України, та посвідчити зазначений
договір нотаріально (а.с.73-74).

Відповідач листом від 14.03.2014р. за №
14-11-00477 повідомив позивача про те, що
вважає договір неукладеним з підстав
того, що сторони не досягли згоди по
такій істотній умові як строк його дії,
зазначивши про те, що положення частини
7 статті 181 Господарського кодексу
України в даному випадку не
застосовуються, внаслідок чого
пропозиція позивача не може вважатись
прийнятою в розумінні положень
вказаної статті. Водночас Регіональне
відділення у вказаному листі не
відмовляло позивачу в укладенні
договору оренди терміном в один рік, у
зв'язку з чим направило відповідний
проект договору оренди від 20.01.2014р.
№РОФ-1231 у чотирьох примірниках, а також
не заперечувало проти нотаріального
посвідчення цього договору (а.с.76-84).

З огляду на встановлені обставини
судова колегія зазначає наступне.

Статтею 9 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
визначений порядок укладення договору
оренди, відповідно до якої фізичні та
юридичні особи, які бажають укласти
договір оренди, направляють заяву,
проект договору оренди, а також інші
документи згідно з переліком, що
визначається Фондом державного майна
України (далі - матеріали), відповідному
орендодавцеві, зазначеному у статті 5
цього Закону. У разі надходження до
орендодавця заяви про оренду цілісного
майнового комплексу підприємства, його
структурного підрозділу, нерухомого
майна, а також майна, що не увійшло до
статутного (складеного) капіталу
господарських товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації),
орендодавець, за умови відсутності
заборони на передачу майна в оренду, у
п'ятиденний строк після дати
реєстрації заяви надсилає копії
матеріалів органу, уповноваженому
управляти відповідним майном. Орган,
уповноважений управляти державним
майном, розглядає подані йому
матеріали і протягом п'ятнадцяти днів
після їх надходження надсилає
орендодавцеві висновки про умови
договору оренди або про відмову в
укладенні договору оренди. Якщо
орендодавець не одержав у встановлений
термін висновків органу,
уповноваженого управляти державним
майном, дозволу, відмови чи пропозицій
від органу, уповноваженого управляти
відповідним майном, укласти договір
оренди нерухомого майна з бюджетною
установою, організацією, висновків
органу Антимонопольного комітету
України, укладення договору оренди
вважається з цими органами погодженим.
Орендодавець протягом п'яти днів після
погодження умов договору оренди з
органом, уповноваженим управляти
відповідним майном (у випадках,
передбачених цим Законом, - органом
Антимонопольного комітету України), а в
разі якщо заява про оренду майна не
потребує узгодження (щодо оренди
окремого індивідуально визначеного
майна, крім нерухомого), протягом 15 днів
після дати її реєстрації розміщує в
офіційних друкованих засобах масової
інформації та на веб-сайтах
орендодавців оголошення про намір
передати майно в оренду або відмовляє в
укладенні договору оренди і повідомляє
про це заявника. Протягом 10 робочих
днів після розміщення оголошення
орендодавець приймає заяви про оренду
відповідного майна. Протягом трьох
робочих днів після закінчення строку
приймання заяв орендодавець своїм
наказом ухвалює рішення за
результатами вивчення попиту на об'єкт
оренди. У разі якщо подано лише одну
заяву, конкурс на право оренди не
проводиться і договір оренди
укладається із заявником. У разі
відмови в укладенні договору оренди, а
також неодержання відповіді у
встановлений термін заінтересовані
особи мають право звернутися за
захистом своїх інтересів до суду.

Відповідно до частин 1-6, 8 статті 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.
Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках. Сторона,
яка одержала проект договору, у разі
згоди з його умовами оформляє договір
відповідно до вимог частини першої
цієї статті і повертає один примірник
договору другій стороні або надсилає
відповідь на лист, факсограму тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору. За наявності заперечень щодо
окремих умов договору сторона, яка
одержала проект договору, складає
протокол розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором. Сторона, яка одержала
протокол розбіжностей до договору,
зобов'язана протягом двадцяти днів
розглянути його, в цей же строк вжити
заходів для врегулювання розбіжностей
з другою стороною та включити до
договору всі прийняті пропозиції, а ті
розбіжності, що залишились
неврегульованими, передати в цей же
строк до суду, якщо на це є згода другої
сторони. У разі досягнення сторонами
згоди щодо всіх або окремих умов,
зазначених у протоколі розбіжностей,
така згода повинна бути підтверджена у
письмовій формі (протоколом узгодження
розбіжностей, листами, телеграмами,
телетайпограмами тощо). У разі якщо
сторони не досягли згоди з усіх
істотних умов господарського договору,
такий договір вважається неукладеним
(таким, що не відбувся). Якщо одна із
сторін здійснила фактичні дії щодо
його виконання, правові наслідки таких
дій визначаються нормами Цивільного
кодексу України.

Положеннями частини другої статті 642
Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо особа, яка
одержала пропозицію укласти договір, у
межах строку для відповіді вчинила дію
відповідно до вказаних у пропозиції
умов договору (відвантажила товари,
надала послуги, виконала роботи,
сплатила відповідну суму грошей тощо),
яка засвідчує її бажання укласти
договір, ця дія є прийняттям
пропозиції, якщо інше не вказане в
пропозиції укласти договір або не
встановлено законом.

Як зазначено вище по тексту цієї
постанови, ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ"
у відповідності до частини першої
статті 9 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
звернулося до Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Миколаївській області із
заявами про намір укласти договір
оренди державного нерухомого майна
строком на п'ять років. Регіональне
відділення листами від 30.07.2013р. №14-08-01429
та від 09.10.2013р. №14-08-01934 звернулося за
погодженням щодо передачі нерухомого
майна в оренду до органу,
уповноваженого управляти державним
майном - Міністерства інфраструктури
України. Наявні в матеріалах справи
поштові повідомлення про вручення
поштового відправлення свідчать про
те, що міністерством зазначені листи
отримано відповідно 05.08.2013р. і 14.10.2013р.
Лише 08.11.2013р. Міністерство
інфраструктури України листом за
№12651/16/10-13 повідомило Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Миколаївській області та
Державне підприємство "Миколаївський
морський торговельний порт" про те, що
не заперечує відносно передачі
нерухомого майна в оренду терміном на
один рік згідно його функціонального
призначення.

З викладеного вбачається, що орган,
уповноважений управляти відповідним
майном, надав погодження на передачу
майна в оренду строком на один рік та
надіслав орендодавцеві висновки про
умови договору оренди, порушивши
встановлений статею 9 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" строк.

Позивач, отримавши від Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Миколаївській області
проект договору оренди №РОФ-1231 від
20.01.2014р., не погодився із визначеним у
ньому строком оренди, у зв'язку з чим
склав протокол розбіжностей та у
встановлений термін надіслав
відповідачу примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаними
примірниками договору.

В свою чергу, відповідач, отримавши
протокол розбіжностей до договору,
розглянув їх, але не передав
розбіжності, що залишились
неврегульованими, протягом двадцяти
днів до суду, незважаючи на наявність
згоди на це другої сторони.

Натомість орендарем було вчинено дії
на прийняття орендованого майна в
оренду, у відповідності до пункту 5.8.
договору оренди застраховано
орендоване майно та сплачено
передбачений пунктом 5.2. завдаток.

Отже, дії сторін у спірних
правовідносинах свідчать про фактичне
укладення та подальше виконання
договору оренди №РОФ-1231 від 20.01.2014р.

У відповідності до приписів частини 7
статті 181 Господарського кодексу
України якщо сторона, яка одержала
протокол розбіжностей щодо умов
договору, укладення якого є
обов'язковим для сторін на підставі
закону, не передасть у зазначений
двадцятиденний строк до суду
розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважаються прийнятими.

В силу положень частини третьої статті
179 Господарського кодексу України
укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо, зокрема,
існує пряма вказівка закону щодо
обов'язковості укладення договору для
певних категорій суб'єктів
господарювання чи органів державної
влади або органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до частини 7 пункту 4 статті 9
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" у передачі в
оренду об'єктів може бути відмовлено,
якщо: прийнято рішення про
приватизацію або перед приватизаційну
підготовку цих об'єктів; об'єкт
включено до переліку підприємств, що
потребують залучення іноземних
інвестицій, згідно з рішенням Кабінету
Міністрів України чи органів місцевого
самоврядування; орган
Антимонопольного комітету України не
дає згоди, виходячи з підстав,
наведених в абзацах другому -
четвертому частини другої цієї статті;
орган, уповноважений управляти майном,
не дає згоди на укладення договору
оренди; орендодавець, зазначений в
абзацах другому і третьому статті 5
цього Закону, прийняв рішення про
укладення договору оренди нерухомого
майна з бюджетною установою; є інші
підстави, передбачені законом.

Отже, відмова від укладення договору
оренди державного чи комунального
майна можлива тільки у прямо
передбачених законом випадках. Жоден з
наведених випадків не має місце у даних
правовідносинах, а тому укладення
договору оренди є обов'язковим на
підставі закону.

Враховуючи вищевикладене,
спростовується висновок місцевого
господарського суду про те, що
положення частини 7 статті 181
Господарського кодексу України до
правовідносин, що склалися, не
застосовуються.

Таким чином, виходячи із приписів
частини 7 статті 181 Господарського
кодексу України, пропозиції орендаря
вважаються прийнятими орендодавцем у
зв'язку з відсутністю факту
врегулювання розбіжностей та
непередання їх на вирішення до суду у
встановлений двадцятиденний термін, що
має наслідком набрання договором
оренди чинності в редакції позивача, у
відповідності до якої встановлено
п'ятирічний строк дії договору.

Крім того, згідно з положеннями статті
17 Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" термін договору
оренди не може бути меншим, ніж п'ять
років, якщо орендар не пропонує менший
термін, тоді як останній у даному
випадку менший термін не пропонував.

З урахуванням викладеного, а також
того, що відповідно до абзацу другого
частини 3 статті 6 Цивільного кодексу
України сторони в договорі не можуть
відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це, у сторін
були відсутні законодавчі підстави для
укладення договору оренди №РОФ-1231 від
20.01.2014р. на менший, ніж п'ятирічний
строк, оскільки ні Міністерство
інфраструктури України, ні Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Миколаївській області не
наділені повноваженнями змінювати або
скасовувати імперативну норму статті 17
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", яка визначає
мінімально можливий строк дії
договорів оренди державного майна,
якщо орендар не пропонує менший термін.

За таких обставин позивачем набуто
право оренди на державне нерухоме
майно строком на п'ять років, який слід
відраховувати з 27.01.2014р. - дати
підписання позивачем акту
приймання-передавання майна, а не з
20.01.2014р., як зазначає позивач, оскільки у
відповідності до положень частини 1
статті 795 Цивільного кодексу України
саме з моменту підписання сторонами
відповідного документу (акту)
починається обчислення строку
договору найму, якщо інше не
встановлено договором, а згідно із
пунктом 2.1. договору орендар вступає у
строкове платне користування майном у
термін, указаний в договорі, але не
раніше дати підписання сторонами цього
договору та акта приймання-передавання
майна. Тому позовну вимогу про визнання
за позивачем права оренди державного
нерухомого майна строком на п'ять років
слід задовольнити та, з урахуванням меж
заявленого позову в цій частині,
визнати за позивачем право оренди з
27.01.2014р. по 20.01.2019р.

Відповідно до вимог статті 793
Цивільного кодексу України договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини)
укладається у письмовій формі. Договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини) строком на
три роки і більше підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно з частиною другою статті 220
Цивільного кодексу України якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

У пункті 3.2. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2011
№11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" зазначено, що у вирішенні
спорів, пов'язаних з визнанням
правочинів, які підлягали
нотаріальному посвідченню, дійсними
(статті 219, 220 ЦК України), господарські
суди повинні з'ясувати: чи підлягав
відповідний правочин нотаріальному
посвідченню, з яких причин його не було
нотаріально посвідчено та чи втрачена
можливість такого посвідчення, а також
чи не суперечить зміст правочину
вимогам закону, оскільки в такому разі
позов не може бути задоволений.

Укладений між сторонами договір оренди
в силу вимог статті 793 Цивільного
кодексу України підлягав
нотаріальному посвідченню. Натомість
відповідач фактично ухилився від
нотаріального посвідчення спірних
договорів оренди, вказуючи на те, що
вони укладені строком на один рік,
незважаючи на імперативні приписи
статті 17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна" та
відсутність пропозиції орендаря щодо
меншого строку вказаних договорів. На
даний час можливість такого
посвідчення втрачена.

Враховуючи викладене, а також те, що
зміст спірного договору не суперечить
вимогам закону, судова колегія вважає
правомірною позовну вимогу про
визнання дійсним укладеного між
сторонами у справі договору оренди
№РОФ-1231 від 20.01.2014р.

Висновки суду про те, що приписи
частини другої статті 220 Цивільного
кодексу України не застосовуються до
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню і державній
реєстрації, є помилковими, оскільки з
01.01.2013р. набрали чинності зміни до
Цивільного кодексу України, внесені
Законом України "Про внесення змін до
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень" та інших
законодавчих актів України" від 11.02.2010
№1878-VІ. Цим Законом, зокрема, у новій
редакції викладено частину 3 статті 640 і
статтю 794 Цивільного кодексу України,
за змістом яких договір найму будівлі
або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини), що підлягає
нотаріальному посвідченню, є укладеним
з дня такого посвідчення, а державній
реєстрації підлягає право
користування нерухомим майном, яке
виникло на підставі договору найму
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини). Оскільки
правовідносини між сторонами виникли
при існуванні нової редакції статей 640,
794 Цивільного кодексу України, якими і
на даний час, і на час виникнення
спірних правовідносин законодавчо
встановлено державну реєстрацію
речового права оренди, а не
відповідного договору, то є можливим
застосування положень частини другої
статті 220 Цивільного кодексу України до
спірного договору оренди.

Стосовно позовної вимоги про визнання
договору оренди №РОФ-1231 від 20.01.2014р.
укладеним терміном на п'ять років
апеляційна інстанція зазначає
наступне.

У відповідності до статті 20
Господарського кодексу України кожний
суб'єкт господарювання та споживач має
право на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або
відсутності прав; визнання повністю
або частково недійсними актів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Вимога про визнання договору укладеним
зводиться за своїм змістом до
встановлення юридичного факту, а
відповідний спосіб захисту порушеного
права не передбачений частиною 2 статті
20 Господарського кодексу України, про
що зазначено в пункті п.2.7 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 №12 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про оренду (найм) майна".

Враховуючи викладене, у задоволенні
позовної вимоги про визнання договору
укладеним слід відмовити.

За таких обставин, перевіривши у
відповідності до статті 99
Господарського процесуального кодексу
України юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення у
рішенні місцевого господарського суду,
колегія суддів дійшла висновків про
скасування рішення суду в частині
відмови у задоволенні вимог про
визнання за позивачем права оренди
державного нерухомого майна строком на
п'ять років та визнання договору оренди
дійсним. В іншій частині рішення суду
слід залишити без змін, відмовивши у
задоволенні вимоги про визнання
договору укладеним з підстав,
викладених у даній постанові.

З урахуванням викладеного та

керуючись ст.ст. 99, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу

України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 10.09.2014р. у
справі №915/1253/14 скасувати частково,
виклавши резолютивну частину рішення в
наступній редакції:

"1.Позов задовольнити частково.

2. Визнати дійсним укладений між ТОВ
"НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" та
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Миколаївській області договір від
20.01.2014р. №РОФ-1231 оренди державного
нерухомого майна, розташованого за
адресою: м.Миколаїв, вул.Заводська, 23/17,
що знаходиться на балансі Державного
підприємства "Миколаївський морський
торговельний порт".

3.Визнати за позивачем право оренди
державного нерухомого майна,
розташованого за адресою: м.Миколаїв,
вул.Заводська, 23/17, а саме: боксу
навантажувачів з душовою, коморою та
навісом площею 109,2кв.м. (літери "17Б-1",
"17Ж-1", "17З-1" згідно із технічним
паспортом за інвентарним номером 3350,
реєстровим номером 01125608.1.БАОПВЛ109),
вимощення з огорожею та спорудами
(ворота) площею 480кв.м. (літера VI №№9,10,
згідно із технічним паспортом за
інвентарним номером 63079, реєстровим
номером 01125608.1.БАОПВЛ1612), будівлі
кладової площею 311,8 кв.м. (літера "1В-1"
згідно із технічним паспортом за
інвентарним номером 3351, реєстровим
номером 01125608.1.БАОПВЛ110), з 27.01.2014р. по
20.01.2019р.

4.В решті позову відмовити.

5.Стягнути з Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Миколаївській області (54017, м.Миколаїв,
вул.Чкалова, 20, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС
НІКОЛАЄВ" (54002, м.Миколаїв,
Громадянський узвіз, 1/1, ) 2436грн. судового збору."

Стягнути з Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Миколаївській області (54017, м.Миколаїв,
вул.Чкалова, 20, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС
НІКОЛАЄВ" (54002, м.Миколаїв,
Громадянський узвіз, 1/1, ) 1218грн. судового збору за
апеляційний перегляд справи.

Доручити господарському суду
Миколаївської області видати
відповідні накази.

Постанова апеляційної інстанції
набирає законної сили з дня її
прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня набрання постанови
законної сили.

Повний текст постанови підписано 24.11.2014

Головуючий суддя
Л.В. Поліщук

Суддя
С.В. Таран

Суддя
В.Б. Туренко