КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2014 р.
Справа№ 911/3098/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Ільєнок Т.В.

Куксова В.В.

Представники сторін не з'явилися.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «КРАЙ-2»

на рішення Господарського суду
Київської області від 08.09.2014р.

у справі №911/3098/14 (суддя Щоткін О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВОДОГРАЙ»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «КРАЙ-2»

про стягнення 37 200,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВОДОГРАЙ»
(далі-позивач) звернулося до
Господарського суду Київської області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «КРАЙ-2»
(далі-відповідач) про стягнення 40 401,81
грн. заборгованості за договором
поставки №1128 від 30.03.2009р.

18.08.2014р. через канцелярію суду першої
інстанції позивач подав заяву про
зменшення позовних вимог, в якій
просить суду стягнути з відповідача 37
200,00 грн. заборгованості.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 08.09.2014 року у
справі №911/3098/14 позов задоволено
повністю з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції від 08.09.2014р.,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати зазначене рішення суду в
частині стягнення 3 398,67 грн.
заборгованості та прийняти нове, яким
частково задовольнити позов,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин господарським судом, що мають
значення для вирішення справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення суду першої
інстанції - без змін.

Учасники процесу були належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання, про що свідчать наявні в
матеріалах справи докази. Однак,
учасники процесу наданим їм
процесуальним правом не скористалися
та в судове засідання не з'явилися,
своїх повноважних представників не
направили, про причини своєї неявки суд
не повідомили.

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення учасників
судового процесу про дату, час та місце
судового засідання з розгляду
апеляційної скарги, судова колегія
вважає за можливе розглянути подану
апеляційну скаргу за відсутності
учасників процесу.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення суду, дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції не
підлягає скасуванню чи зміні з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, 30
березня 2009 року між позивачем, як
постачальником, та відповідачем, як
покупцем, був укладений договір
поставки №1128 (далі-Договір), відповідно
до умов якого постачальник поставляє і
передає у власність покупцю, а покупець
приймає та оплачує товару згідно з
замовленням покупця та останньою
узгодженою специфікацією,
товаросупроводжувальною
документацією, які складають
невід'ємну частину цього Договору, на
умовах цього Договору.

Покупець надає замовлення
постачальнику на підставі
специфікації, затвердженої сторонами,
що діє на дату замовлення, в якій
наведено список товарів, що
поставляються за цим Договором та їх
ціни, і яка є невід'ємною частиною цього
Договору.

Предмет поставки кожної окремої партії
товару по Договору встановлюються
шляхом обміну сторонами наступними
документами: на підставі узгодженої
специфікації покупець направляє
постачальнику замовлення, що
акцептується шляхом поставки
постачальнику товару, кількість та
асортимент товару вважається
узгодженими на підставі заявки
покупця, що прийнята постачальником,
ціна - на підставі узгодженої сторонами
специфікації.

Пунктом 1.1 Додатку № 3 до Договору
передбачено, що покупець оплачує
реалізовані товари за період один
календарний тиждень у магазинах
покупця протягом 14 календарного дня з
дня закінчення календарного тижня, за
умови, що постачальник надасть
належним чином оформлені накладні на
адресу покупця, яка вказана в
замовленні, протягом не більше ніж 7
днів з дня поставки.

У відповідності до п.3.6 Договору (зі
змінами та доповненнями внесеними
Додатковою угодою від 24.02.2010р.)
постачальник має право за згодою
покупця змінювати перелік товарів, що
поставляються, і ціни на них шляхом
внесення змін до специфікації з
обов'язковою вказівкою внутрішніх
кодів покупця, повідомивши про це
покупця щонайменше за 15 робочих днів до
введення таких змін в дію.

Постачальник має надати покупцю нову
специфікацію або має відправити її
рекомендованим листом з
підтвердженням про одержання одразу ж
після відправлення із змінами цін. Нові
ціни набувають чинності за умови та з
моменту підписання покупцем
специфікації, яка заміняє Додаток № 2
"Специфікація". Постачальник здійснює
поставки за цінами згідно з діючими на
момент замовлення Додатками № 2
"Специфікація".

В пунктом 8.1 сторони погодили, що цей
Договір укладений строком до 31.12.2009
року. Строк дії цього Договору
автоматично продовжується на
додаткові однорічні терміни у випадку.
Якщо не менше ніж за 3 днів до
закінчення його строку дії будь-яка
сторона не повідомить іншу сторону у
письмовій формі про свій намір
припинити його дію.

З огляду на те, що сторонами не надано
доказів припинення дії даного
договору, судова колегія погоджується
з висновком суду першої інстнції, що є
достатні правові підстави вважати цей
Договір пролонгованим на 2014 рік.

Додатковою угодою від 02.09.2010р. було
змінено сторону покупця з ТОВ "Край" на
ТОВ "Край-2", відповідно до якої всі
права і обов'язки сторони покупця по
Договору поставки № 1128 від 30.03.2009р.
переходять з ТОВ "Край" до ТОВ "Край-2" і
ТОВ "Край" вибуває із зобов'язання по
Договору як сторона.

Як стверджує позивач, він свої
договірні зобов'язання виконав,
здійснивши поставку товарів на
загальну суму 46 846,62 грн., на
підтвердження чого надав копії
видаткових накладних, які були
підписані та скріплені печатками
сторін: видаткова накладна № РН-0002157
від 21.12.2013р. на суму 14 190,72 грн.;
видаткова накладна № РН-0002180 від
25.12.2013р. на суму 2589,60 грн.; видаткова
накладна № РН-0000153 від 29.01.2014р. на суму
2088,00 грн.; видаткова накладна № РН-0000189
від 05.02.2014р. на суму 453,60 грн.; видаткова
накладна № РН-0000233 від 12.02.2014р. на суму
2541,60 грн.; видаткова накладна № РН-0000299
від 22.02.2014р. на суму 2565,12 грн.; видаткова
накладна № РН-0000371 від 05.03.2014р. на суму
1313,28 грн.; видаткова накладна № РН-0000448
від 15.03.2014р. на суму 1420,80 грн.; видаткова
накладна № РН-0000511 від 26.03.2014р. на суму
4545,60 грн.; видаткова накладна № РН-0000558
від 02.04.2014р. на суму 1396,94 грн.; видаткова
накладна № РН-0000629 від 14.04.2014р. на суму
2804,33 грн.; видаткова накладна № РН-0000673
від 18.04.2014р. на суму 3839,18 грн.; видаткова
накладна № РН-0000688 від 23.04.2014р. на суму
3930,33 грн.; видаткова накладна № РН-0000719
від 28.04.2014р. на суму 3467,52 грн.

Відповідач, в свою чергу, зобов'язання
за договором в частині своєчасної
оплати за поставлений товар в повному
обсязі не виконав, у зв'язку з чим
станом на момент звернення позивача з
позовом до суду першої інстанції за ним
рахувалась заборгованість у розмірі 40
401,81 грн.

В подальшому відповідачем було
сплачено 3 201,82 грн. за отриманий товар, у
зв'язку з чим, станом на 08.09.2014р. сума
основного боргу становить 37 200,00 грн.,
яку позивач просить стягнути з
відповідача.

В апеляційній скарзі апелянт
стверджує, що позивачем не надано
жодної копії довіреності, а видаткові
накладні не містять номеру довіреності
на отримання товарно-матеріальних
цінностей та дату їх видачі. Судова
колегія дані твердження не приймає до
увагу виходячи з наступного.

Довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей (так
само як і повідомлення за підписом
директора та головного бухгалтера про
зразок печатки на отримання товару, яке
оформлюється при
централізовано-кільцевих перевезеннях
відповідно до п. 13 інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей) не є документами,
що підтверджують факт поставки товару.

Такої ж позиції дотримується Вищий
господарський суд України, який у своїй
Постанові від 17.09.2009 року у справі №21/105
та Постанові від 09.04.2013 року у справі
№5023/5085/12, де зазначає, що довіреність на
одержання матеріальних цінностей є
документом, що лише фіксує рішення
уповноваженої особи (керівника)
підприємства про уповноваження
конкретної фізичної особи одержати для
підприємства визначені перелік та
кількість цінностей. Тобто довіреність
не є документом, що підтверджує факт
господарської операції по передачі чи
прийняттю товару.

Передача (прийняття) матеріальних
цінностей без довіреності може бути
порушенням ведення бухгалтерського
обліку, але не є достатньою обставиною,
що заперечує факт передачі або
прийняття товарів.

Накладні - це первинні бухгалтерські
документи, що підтверджують існування
факту здійснення господарської
операції.

Всі спірні видаткові накладні, що
видані позивачем, відповідають вимогам
зазначених нормативних актів, містять
всі обов'язкові реквізити, в тому числі
і посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції. Про
прийняття товару за вказаними
накладними в т.ч. свідчить наявність
підпису представників відповідача, які
завірені відбитками спеціальних
штампів відповідача "Для накладних".

Підпис сторони (сторін) на правочині
підтверджує лише форму правочину, в
якій його вчинено письмову, а
відповідно, сам факт вчинення
правочину юридичними особами
підтверджується наявністю печатки на
документі, вчиненому в письмовій формі.

Наявність штампу на спірних накладних
є свідченням скріплення не підпису
особи, а самого документу.

Аналогічна позиція міститься у
постановах ВГСУ від 01 листопада 2011 р.
справа № 21/235-09, від 21 серпня 2013 року
справа № 5015/3143/12 та від 13 березня 2013р.
справа № 5028/7/17/2012.

Відповідальність і контроль за
дотриманням порядку зберігання
печаток і штампів, а також законністю
користування ними покладається на
керівників підприємств, установ і
організацій, господарських об'єднань,
суб'єктів господарської діяльності. У
разі втрати печаток і штампів
керівники підприємств зобов'язані
негайно повідомити про це органи МВС
України та вжити заходів для їх
розшуку.

Відповідачем, в свою чергу, не надано
суду доказів втрати, підробки чи
передачі штампу іншій особі.

Також, апелянт стверджує, що позивач
поставив товар за цінами, що не
відповідають тим, які передбачені
затвердженою Специфікацією, жодних
змін до Специфікації сторони не
погоджували, а видаткові накладні
підписані особами, що не вповноважені
встановлювати розмір цін за
поставлений товар.

Дослідивши матеріали справи, судовою
колегією встановлено, що спірні
накладні, копії яких додані до позовної
заяви і якими позивач підтверджує факт
поставки товару відповідачу, не
містять посилання на Договір, а
асортимент товару, який був
поставлений за цими накладними не
відповідає погодженим специфікаціям.

З огляду на це, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що спірні правовідносини
сторін виникли не на підставі Договору
поставки № 1128 від 30.03.2009 р., а отже мала
місце позадоговірна поставка товару.

Згідно із ч.2 ст. 712 Цивільного кодексу
України до правовідносин сторін щодо
поставки товарів застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин.

У відповідності до п.2 ст.692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

У зв'язку з чим, судова колегія прийшла
до висновку, що у відповідача виник
обов'язок сплатити товар негайно після
прийняття товару за цінами, які були
вказані у видаткових накладних, а не за
цінами, які були узгоджені сторонами в
рамках договору поставки.

Стосовно тверджень апелянта про те, що
видаткові накладні підписані особами,
що не вповноважені встановлювати
розмір цін за поставлений товар, судова
колегія зазначає, що у відповідності
до ст. 241 Цивільного кодексу України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою,
яку представляють, створює, змінює і
припиняє цивільні права та обов'язки з
моменту вчинення цього правочину.

Відповідач не надав жодних доказів
повернення товару позивачеві та не
заперечував факт поставки товару,
здійснював часткові проплати за
поставлений товар, у зв'язку з чим
судова колегія прийшла до висновку, що
такими своїми діями відповідач
підтвердив свою згоду з цінами, які
зазначені в кожній видатковій
накладній.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем на час прийняття
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції повністю не погашена,
доказів оплати отриманого товару
відповідач не надав, розмір вказаної
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи, вимога про
стягнення з відповідача 37 200,00 грн.
боргу за поставлений товар підлягає
задоволенню.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів, які б спростовували вище
встановлені обставини, сторонами не
надано.

Доводи, наведені відповідачем в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що оскаржуване рішення суду
першої інстанції відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи.
Судова колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміні оскаржуваного
рішення суду.

Судові витрати покладаються на
підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «КРАЙ-2» на
рішення Господарського суду Київської
області від 08.09.2014р. у справі №911/3098/14
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Київської області від 08.09.2014 року у
справі №911/3098/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/3098/14
повернути до Господарського суду
Київської області.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 17.11.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
Т.В. Ільєнок

В.В. Куксов