ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.11.2014 Справа № 12/92

Суддя Господарського суду Сумської
області Соп'яненко О.Ю., при секретарі
судового засідання Буренко Я.В.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 (вх.2455 від
19.09.2014 року) про визнання права
власності у справі № 12/92 про
банкрутство Відкритого акціонерного
товариства " Дружбівський
цукрорафінадний завод", -

Представники сторін:

Головне управління юстиції у Сумській
області - Бойко О.В.

РВ ФДМ у Сумській області - Глущенко Г.А.

Кредитор ПАТ Сумигаз» - Симоненко В.Г.

Ліквідатор - не прибув

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду
Сумської області від 22.07.2013р. боржника
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, ліквідатором
призначено арбітражного керуючого
Савочку А.А.

19.09.2014 року до суду надійшла заява
ОСОБА_1 (вх.2455 від 19.09.2014 року) про
визнання права власності на об'єкти
нерухомого майна.

Дана заява була призначена в засідання
суду.

Ліквідатором ВАТ «Дружбівський
цукрорафінадний завод» Савочка А.А.
було подано відзив на заяву № 167 від
06.10.2014 року, в якому вказує, що ОСОБА_1 на
законних підставах в рамках
ліквідаційної процедури у справі про
банкрутство ВАТ «Дружбівський
цукрорафінадний завод» набув право на
майно і зі свого боку виконав всі
обов'язки покупця.

Заявник - ОСОБА_1 в засідання суду
не прибув, про причини нез'явлення суд
не повідомив.

Суд неодноразово зобов'язував
ОСОБА_1 надати докази звернення до
нотаріуса щодо реєстрації права
власності на придбане майно та відмови
нотаріуса вчинити нотаріальні дії.

Дана вимога суду виконана
заявником не була.

Ліквідатор Савочка А.А. в засідання
суду не прибув.

Суд розглянувши заяву ОСОБА_1 про
визнання права власності на майно
прийшов до висновку про відмову в її
задоволенні виходячи з наступного.

Здійснення права власності
регламентується приписами ст. 319 ЦК
України, якою, в тому числі, передбачено
наступне: власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд; власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону; при
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства; усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів, а право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше не випливає із
закону або незаконність набутті права
власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа,
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу, а ч. 2
вказаної статті ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів визначено визнання права.

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про
визнання права на власності на об'єкти
нерухомого майна, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

Заявник вважає, що боржник не визнає
право власності на придбане майно, а
відтак на думку заявника право
власності підлягає судовому захисту.

В матеріалах справи міститься відзив
ліквідатора Савочки А.А. на заяву
ОСОБА_1, в якому ліквідатор підтримує
заяву і вказує на те, що з боку
ліквідатора як продавця майна виконано
всі дії, визначені законодавством щодо
передачі у власність придбаного ОСОБА_1
майна банкрута.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.04.2014 року Товарною Біржею «Електронні
торги України» було проведено аукціон
по лоту № 104483, що належить на праві
власності ВАТ «Дружбівський
цукрорафінадний завод», цілісний
майновий комплекс, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 з переліком об'єктів.
Згідно протоколу № 6 про проведення
аукціону від 25.04.2014 року переможцем
торгів визнано ОСОБА_1 (ідент. номер
НОМЕР_1). 30.04.2014 року між ОСОБА_1 та ВАТ
«Дружбівський цукрорафінадний завод»
в особі ліквідатора Савочки А.А. було
укладено договір купівлі - продажу
цілісного майнового комплексу. 07.05.2014
року між сторонами договору було
підписано акт про передання права
власності на куплене нерухоме майно.

Зі змісту ст. 386 ЦК України вбачається,
що держава забезпечує рівний захист
прав усіх суб'єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Ч. 1 ст. 392 ЦК України визначено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Зі змісту ст. 33 ГПК України вбачається,
що кожна сторона має довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх доводів і
заперечень, а відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК
України обставини справи, які за
законодавством мають підтверджуватися
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Враховуючи те, що в матеріалах справи
відсутні письмові докази, які свідчили
б про не визнання права власності
заявника на придбане майно, не надано
доказів звернення до нотаріуса щодо
реєстрації права власності на придбане
майно та відмови нотаріуса вчинити
нотаріальні дії, суд вважає вимоги
ОСОБА_1 про визнання права власності на
майно неправомірними,
необґрунтованими, не підтвердженими
належними доказами і такими, що
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.392 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 32-34, 86 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

1.В задоволенні заяви ОСОБА_1 (вх.2455 від
19.09.2014 року) про визнання права
власності у справі № 12/92 про
банкрутство Відкритого акціонерного
товариства "Дружбівський
цукрорафінадний завод" - відмовити.

2.Ухвалу надіслати ліквідатору, ОСОБА_1

Суддя
О.Ю. Соп'яненко