ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р.Справа № 922/118/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання
Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (м. Київ)
до Приватного підприємства "Екстрім"
(м. Харків) про стягнення 9213,00 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Мацегорін А.О. (довіреність
№20/10 від 19.09.2014 р.);

відповідача - Кітченко А.П. (довіреність
від 21.10.2013 р.)

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулась до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
Приватного підприємства "Екстрім", в
якій просило стягнути з відповідача на
користь позивача борг в розмірі 8635,08
грн., суму, на яку збільшився борг
внаслідок інфляційних процесів у
розмірі 8,64 грн., 3% річних у розмірі 569,29
грн. та судовий збір у розмірі 1827,00 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 13.05.2014 у справі
№922/118/14, залишеним без змін постановою
Харківського апеляційного
господарського суду від 05.08.2014, в
позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 23.09.2014 касаційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" задоволено частково,
рішення господарського суду
Харківської області від 13.05.2014 та
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 05.08.2014 по
справі №922/118/14 скасовано, справу
№922/118/14 направлено до господарського
суду Харківської області на новий
розгляд в іншому складі суддів.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 06.10.2014 р.
призначено справу до розгляду у
судовому засіданні на 20.10.2014 р. о 12:15 год.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 20.10.2014 р.
розгляд справи відкладено на 17.11.2014 р. о
10:00 год., а також прийнято заяву
представника позивача про уточнення
позовних вимог до розгляду як заяву про
збільшення розміру позовних вимог, в
якій він просить суд стягнути з
відповідача на користь позивача борг в
розмірі 8635,08 грн., суму, на яку
збільшився борг внаслідок інфляційних
процесів у розмірі 51,81 грн., 3% річних у
розмірі 578,50 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні 17.11.2014 р. зазначив, що
відповідачем було здійснено
зарахування зустрічних однорідних
позовних вимог на суму 8635,08 грн., що
підтверджується заявою відповідача
про зарахування зустрічних вимог від
24.01.2014 р., яке було надіслано на адресу
позивача 27.01.2014 р., а тому зобов'язання
відповідача з оплати отриманого ним
природного газу на суму 8635,08 грн.
припинилось 27.01.2014 р., в іншій частині
позову підтримав вимоги.

Представник відповідача в судовому
засіданні 17.11.2014 р. підтвердив
зарахування зустрічних однорідних
позовних вимог на суму 8635,08 грн.

Розглянувши матеріали справи,
повно та всебічно дослідивши обставини
та докази на їх підтвердження,
вислухавши уповноважених
представників сторін, судом
встановлено наступне.

Позивач поставив відповідачу
природний газ в обсязі 2,265 тис.куб. на
загальну суму 8 635,08 грн. на підставі
договору на постачання природного газу
за №11/Б-94ПР-01 від 30.08.2011 р.

Вказаний факт підтверджується актом
приймання-передачі природного газу для
потреб промислових споживачів від
31.10.2011 р., відповідно до якого ДК "Газ
України" передала, а ПП "Екстрім"
прийняло імпортований природний газ
згідно з договором №11/Б-94ПР-01 від 30.08.2011
в період з 11.10.2011 р. по 31.10.2011 р. в обсязі
2,265 тис. куб. м. на суму 8635,08 грн.
Зазначений акт підписаний сторонами та
скріплений печатками підприємств. Крім
того, відповідач у своєму відзиві на
позовну заяву, підтвердив зазначену
заборгованість перед позивачем, яка
виникла на підставі договору №11/Б-94ПР-01
від 30.08.2011 р.

Відповідач за поставлений позивачем
природний газ не розрахувався, що стало
підставою для звернення позивача до
суду з даним позовом.

Позивачем були надані пояснення, з яких
вбачається, що вказана заборгованість
відповідача у сумі 8635,08 грн. була
передана на баланс ДК "Газ України" від
ліквідованої Харківської філії ДК "Газ
України", якою оригінал договору
№11/Б-94ПР-01 від 30.08.2011 р. ДК "Газ України"
переданий не був.

Вищий господарський суд України
ухвалюючи постанову від 23.09.2014 р. у
справі № 922/118/14, зазначив про те, що
відповідач підтвердив, що
заборгованість у сумі 8635,08 грн. виникла
на підставі договору № 11/Б-94ПР-01 від
30.08.2011 р., тобто визнав факт його
укладення, що вбачається з відзиву на
позовну заяву. Крім того, Вищий
господарський суд України звернув
увагу місцевого господарського суду на
ту обставину, що акт приймання-передачі
природного газу від 31.10.2011 р., з якого
вбачається постачання відповідачу 2,265
тис.м.куб газу вартістю 8635,08 грн. може
вважатись договором, укладеним у
спрощений спосіб, як того вимагає ч. 1
ст. 181 ГК України. Вказаний акт був
підписаний сторонами без зауважень та
скріплений печатками підприємств,
отже, поставка газу фактично відбулась,
чого сторони спору не заперечували.

Відповідно до ст. 35 ГПК України,
обставини, які визнаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, можуть не доказуватися перед
судом, якщо в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Обставини,
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Згідно до ч.1 ст. 627 ЦК України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Частиною першою ст. 628 ЦК України
встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Договором може бути встановлено, що
його окремі умови визначаються
відповідно до типових умов договорів
певного виду, оприлюднених у
встановленому порядку (ч.1 ст. 630 ЦК
України).

Відповідно до ч.1,2 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. Договір поставки
укладається на розсуд сторін або
відповідно до державного замовлення.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 181 Господарського
кодексу України господарський договір
за загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 180 ГК України
зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Таким чином, враховуючи зміст акту
приймання-передачі природного газу від
31.10.2011 року про постачання Відповідачу
2265 тис.м.куб природного газу вартістю
8635,08 грн., останній містить всі
необхідні істотні умови договору на
постачання природного газу укладеного
у спрощений згідно ч.1 ст.181 ГК України
спосіб, яким також підтверджено
прийняття до виконання замовлення на
постачання газу.

Таким чином, враховуючи викладене, у ПП
"Екстрім" з 01.11.2011 р. на підставі
договору № 11/Б-94ПР-01 від 30.08.2011 р. у
вигляді акту приймання-передачі
природного газу від 31.10.2011 виникло
зобов'язання перед Дочірньою компанією
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" з оплати
отриманого ним природного газу у
обсязі 2,265 тис.куб.м у сумі 8635,08 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Статтею 601 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав, а також вимог, строк виконання
яких не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.
Зарахування зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічної однорідної
вимоги, строк якої настав або строк
якої не зазначений чи визначений
моментом витребування. Для зарахування
достатньо заяви однієї сторони.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся з даним позовом
17.01.2014, про що свідчить штамп вхідної
кореспонденції місцевого суду.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 17.01.2014 р. було
порушено провадження по даній справі.

Заява про зарахування зустрічних
однорідних вимог була надіслана на
адресу позивача 27.01.2014 (арк.спр. 32, т.І),
тобто, вона була направлена позивачу
після порушення провадження у справі, а
тому зобов'язання відповідача з оплати
отриманого ним природного газу на суму
8635,08 грн. припинились відповідно 27.01.2014,
отже, прострочення відповідача тримало
до 27.01.2014.

Крім того, суд звертає увагу, що в заяві
про зарахування зустрічних однорідних
вимог від 24.01.2014 р., відповідач
посилався на те, що він має
заборгованість перед позивачем у сумі
8635,08 грн. за договором поставки
№11/Б-94ПР-01 від 30.08.2011 р., тобто,
відповідач ще раз стверджує, що договір
укладався та визнав поставку
природного газу на вказану суму.

У зв'язку з зарахування зустрічних
однорідних вимог в сумі 8635,08 грн., суд
вважає за необхідне провадження у
справі припинити в цій частині на
підставі п. 1-1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України за
відсутністю предмету спору.

Враховуючи зарахування зустрічних
однорідних вимог, а саме основного
боргу в сумі 8635,08 грн. тільки 27.01.2014 р.,
суд вважає встановленим належними
доказами факт прострочення
відповідача виконання грошових
зобов'язань за спірним договором
поставки №11/Б-94ПР-01 від 30.08.2011 р.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 3% річних в розмірі 578,50 грн.
та інфляційних втрат у розмірі 51,81 грн.,
суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування позивачем 3% річних та
розрахунок визначений вірно згідно
вимог діючого законодавства, що дає
підстави суду задовольнити позовні
вимоги в частині стягнення 3% річних у
сумі 578,50 грн. та інфляційних витрат у
сумі 51,81 грн.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору. Судовий збір, від сплати якого
позивач у встановленому порядку
звільнений, стягується з відповідача в
доход бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.,
оскільки з його вини спір було доведено
до суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, п. 1-1 ст. 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства
"Екстрім" (61058, Харківська область, м.
Харків, Дзержинський район, вул.
Культури, 20-В, ) на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1, )
інфляційні втрати у розмірі 51,81 грн., 3%
річних у розмірі 578,50 грн. та судовий
збір в сумі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Провадження у справі в частині
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 8635,08 грн. - припинити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24.11.2014 р.

Суддя Г.І. Сальнікова