ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р.
Справа № 914/1239/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Давид Л.Л.

Суддів
Кордюк Г.Т.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання
Шкребій А.В.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ілла" б/н від 03.07.2014р.
(вх. № суду 01-05/3316/14 від 15.07.2014 р.)

на рішення Господарського суду
Львівської області від 23.06.2014 р.

у справі №914/1239/14 (суддя - Кітаєва С.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ілла", м. Тернопіль

до відповідача 1 Публічного
акціонерного товариства "Кредобанк", м.
Львів

до відповідача 2 Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
Приватні інвестиції", м. Київ

про визнання недійсним договору
факторингу

за участю представників сторін:

від позивача: Притула О.Б. - представник
( довіреність від 03.05.2014 р. )

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 23.06.2014 у справі
№914/1239/14 відмовлено в задоволенні
позовних вимог Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ілла", м. Тернопіль
(надалі - Позивач) до відповідачів
Публічного акціонерного товариства
"Кредобанк", м. Львів (надалі -
Відповідач 1) та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
Приватні інвестиції", м. Київ (надалі -
Відповідач 2) про визнання недійсним
договору факторингу шляхом купівлі
права вимоги від 29.11.2011 р. в частині
передачі останньому права вимоги за
договором №11/к про надання овердрафту
від 05.03.2009 р.

Позивач - ТзОВ «Ілла», - не погодившись з
винесеним рішенням, подав апеляційну
скаргу, в якій посилається на те, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм чинного законодавства
та з неповним дослідженням матеріалів
та обставин справи.

На думку Скаржника, судом при прийнятті
рішення, не застосовано норми ч.1 ст.517,
ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст.215 та ст. 638 ЦК України, а
також ст. 1, ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні». Крім цього,
зазначає, що згідно вимог ст.1081 ЦК
України клієнт відповідає перед
фактором за дійсність грошової вимоги,
право якої відступається, якщо інше не
встановлено договором факторингу.
Скаржник вважає, що вимога, яка
передана є недійсною, з огляду на те, що
в ході дослідчої перевірки та під час
слідства (порушено кримінальне
провадження №0001061) встановлено,
що в грудні 2009 р. відбулось втручання в
операційну систему «Клієнт-банк» ТФ
ВАТ «Кредобанк», шляхом використання
ключів доступу, належних ТзОВ «Ілла» (м.
Тернопіль, вул. Гайова, 54 (фактична
адреса), вул. Руська, 20/32 (юридична
адреса) і дане втручання відбулось
з-поза меж м. Тернополя, тобто не за
місцезнаходженням ТзОВ «Ілла». Вказує
на те, що внаслідок даного
дистанційного втручання зроблено
запит на перерахування коштів з
рахунку ТзОВ «Ілла» у ТФ ВАТ
«Кредобанк» та здійснено таке
перерахування на рахунок клієнта
Довгого Р.В. нібито для оплати за
договором купівлі-продажу приміщення
від 01.12.2009 р. Встановлено, що зняття
коштів з рахунку Довгого Р.В. відбулось
у м. Львові особою, яка раніше була
працівником банківської установи, за
підробленими паспортом, а вказаного
договору приватний нотаріус не
посвідчувала, у Державному реєстрі
правочинів такий відсутній.

Дані обставини Скаржник вважає
підставою для скасування рішення
місцевого господарського суду та
просить прийняти нове, яким позовні
вимоги - задоволити.

Відповідач 2 - ТзОВ «Фінансова компанія
«Приватні інвестиції» у запереченні
від 26.08.2014 р. за вих. №990/1/2012/2014-7 (Т-2,
а.с.1-4) вказує на те, що з положень
Договору факторингу випливає, що у
додатку №1 до нього визначено перелік
кредитних договорів права вимоги за
якими передаються. Договором
факторингу від 29.11.2011 р. у відповідності
до вимог ст. 514 ЦК України визначено, що
новому кредитору передаються усі права
вимоги до позичальників та сторін
забезпечення за забезпечувальними
документами, в тому числі і ті, які
можуть виникнути у майбутньому ,
зокрема, право на основну суму кредиту,
на проценти нараховані на неї, на
комісії та будь-які штрафні санкції (за
наявності), що підлягають сплаті у
відповідності до умов кредитного
договору. При цьому зазначає, що усі
належні докази щодо відступлення права
вимоги та розміру заборгованості
Позивача по кредитному договору наявні
в матеріалах справи. Крім цього вказує,
що посилання Позивача на матеріали
дослідчої перевірки у кримінальній
справі є неналежним доказом
недійсності грошової вимоги. Окрім
цього зазначає, що Позивачем, станом на
момент подання даних заперечень ,
вимоги про визнання кредитного
договору недійсним не ставились, а тому
стверджувати про недійсність грошових
вимог підстав у Позивача немає.
Відповідно до цього, рішення місцевого
господарського суду просить залишити
без змін, апеляційну скаргу без
задоволення, як безпідставну і
необґрунтовану.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 17.07.2014 р.
прийнято апеляційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю "Ілла" б/н
від 03.07.2014р. (вх. № суду 01-05/3316/14 від 15.07.2014
р.) на рішення Господарського суду
Львівської області від 23.06.2014 р. у
справі №914/1239/14 та призначено до
розгляду в судове засідання на 11.08.2014 р.
в складі колегії: головуючого судді
Давид Л.Л., суддів Гриців В.М. та Данко
Л.С. (Т-1, а.с.235-236).

В судовому засіданні 11.08.2014 р., за
клопотанням Відповідача 2, розгляд
справи відкладено в судове засідання
на 15.09.2014 р. (Т-1, а.с.254-255).

Розпорядженням голови суду від 15.09.2014 р.
у зв»язку із перебуванням судді Данко
Л.С. у відпустці , в склад колегії суддів
для розгляду справи №914/1239/14
Господарського суду Львівської
області введено суддю Кордюк Г.Т. (Т-2,
а.с.6).

Ухвалою суду від 15.09.2014 р. розгляд
справи відкладено в судове засідання
на 20.10.2014 р. в складі колегії: головуючий
суддя Давид Л.Л., судді - Гриців В.М. та
Кордюк Г.Т, з метою повного та
всестороннього дослідження всіх
матеріалів та обставин справи (Т-2,
а.с.11-12).

Розпорядженням в.о. голови суду від
20.10.2014 р. у зв»язку з перебуванням судді
Гриців В.М. у відпустці в склад колегії
суддів для розгляду справи №914/1239/14
Господарського суду Львівської
області введено суддю Юрченка Я.О. (Т-2,
а.с.16).

Ухвалою суду від 20.10.2014 р. розгляд
справи, за клопотання Скаржника,
відкладено в судове засідання на 17.11.2014
р. в складі колегії: головуючого судді
Давид Л.Л., суддів - Кордюк Г.Т. та
Юрченка Я.О. (Т-2, а.с.18-19).

В судове засідання 17.11.2014 р. з»явилась
представник Скаржника, яка підтримала
доводи апеляційної скарги з мотивів,
наведених в останній.

Відповідачі участі уповноважених
представників в судове засідання не
забезпечили, причин неявки не
повідомили, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи ухвалою суду від 20.10.2014р., що
підтверджується штампом суду на
звороті останньої (Т-2, а.с.18-19). Ухвалою
суду від 20.10.2014 р. участь представників
сторін визначено на власний розсуд.

Станом на 17.11.2014 р. клопотань про
відкладення та додаткових доказів у
справі не поступало, а відтак судова
колегія Львівського апеляційного
господарського суду ухвалила
розглядати справу по наявних у ній
матеріалах.

Вивчивши матеріали справи в сукупності
з апеляційною скаргою та запереченням
на неї, оцінивши зібрані докази,
заслухавши пояснення представника
Позивача, судова колегія прийшла до
висновку про відповідність рішення
Господарського суду Львівської
області нормам чинного законодавства,
матеріалам та обставинам справи,
виходячи з наступного.

05.03.2009 р. Відкритим акціонерним
товариством "Кредобанк",
правонаступником якого є ПАТ
«Кредобанк» ("Банк") та товариством з
обмеженою відповідальністю "Ілла"
("позичальник") укладено Договір №11/К
про надання овердрафту (Т-1, а.с.27-29),
згідно розділу 1, якого, Банк
зобов'язувався надати Позичальнику
овердрафт, тобто надати у його
власність грошові кошти у національній
валюті для оплати наданих ним
розрахункових документів в разі
недостатності коштів на його поточному
рахунку в межах встановленого
максимального ліміту заборгованості в
розмірі та на умовах, обумовлених цим
Договором, а Позичальник
зобов'язувався повернути його і
сплатити проценти та комісії за
користування ним. Відповідно до п.11.1
Договір набуває чинності з дня
підписання його обома Сторонами та діє
до повного виконання своїх зобов'язань.

11 січня 2010 р. Сторони підписали Договір
про внесення змін до договору про
надання овердрафту №11/К від 05 березня
2009 року (яким внесли зміни до п.3.2.1
Договору №11/К від 05 березня 2009 року) і
який вступив в силу з моменту
підписання його Сторонами та визнаний
ними невід"ємною частиною Договору про
надання овердрафта №11/К від 05 березня
2009 р. (Т-1, а.с.20).

29.11.2011 р. ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ
«Фінансова компанія «Приватні
інвестиції» уклали договір факторингу
шляхом купівлі права грошової вимоги
(Т-1, а.с.11-25, а.с.60-88) за умовами якого Банк
передає Новому Кредитору, а Новий
Кредитор приймає права вимоги за
кредитними договорами та за усіма
забезпеченнями відповідно до
забезпечувальних документів, вказаних
у додатку №1 до договору факторингу.

Пунктом 1.1. Договору факторингу
визначено, що «права вимоги» - це повний
обсяг прав грошової вимоги до
позичальників за кредитними
договорами та повний обсяг прав вимоги
до сторін забезпечення за
забезпечувальними документами, строк
виконання за якими настав на дату
відступлення прав вимоги за цим
договором, а також, які виникнуть у
майбутньому, зокрема право на основну
суму кредиту, на проценти, нараховані
на неї, на комісії та будь-які штрафні
санкції (за наявності), що підлягають
сплаті у відповідності до умов
кредитних договорів. Під "портфелем
заборгованості" розуміється
сукупність невиконаних (несплачених)
позичальниками грошових зобов'язань
перед банком, нарахованих відповідно
до умов кредитних договорів і ще не
сплачених на день підписання цього
договору, зокрема пов'язаних із сумою
основного боргу по кредиту, процентами,
комісіями, штрафними санкціями тощо.

Згідно п.3.2. Договору факторингу -
сторони зобов»язалися підписати на
дату надходження ціни відступлення на
рахунок банку акт прийому-передачі
портфеля заборгованостей, згідно з
додатком № 2 до договору. Даний акт є
фактичним підтвердженням переходу
права вимоги за портфелем
заборгованості відповідно до умов
договору. Договір набуває чинності з
моменту підписання цього акта.

13.12.2011 р. новий кредитор (ТзОВ «ФК
«Приватні інвестиції») здійснив оплату
ціни купівлі за викуп портфеля
заборгованості на основі договору
факторингу шляхом продажу
заборгованості, що підтверджується
платіжним дорученням №4 (Т-1, а.с.101).

14.12.2011 р. ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ
«Фінансова компанія «Приватні
інвестиції» склали та підписали акт
прийому-передачі портфеля
заборгованостей (Т-1, а.с.134).

Враховуючи вищенаведене, згідно
Договору факторингу від 29.11.2011 р.
відбулось відступлення права вимоги
ПАТ "Кредобанк" до ТзОВ "Ілла" за
Договором про надання овердрафту №11/К
від 05 березня 2009 р. на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Приватні інвестиції". Як вже зазначено,
згідно з п. 3.2. цього договору він
набуває чинності з моменту підписання
акту прийому-передачі портфеля
заборгованостей, згідно Додатку № 2 До
Договору на підтвердження зазначеного
приймання-передачі. Відтак, цей акт є
фактичним підтвердженням переходу
прав вимоги за Портфелем
Заборгованостей відповідно до умов
Договору, який підписаний сторонами
договору факторингу 14 грудня 2011 р.

У відповідності до вимог п. 8.1 Договору
Новий Кредитор з моменту передачі йому
прав вимоги стає кредитором у
зобов'язаннях позичальників за
кредитними договорами та сторін
забезпечення за забезпечувальними
документами, і одержує право замість
Банку вимагати від позичальників
належного виконання ними зобов'язань
за такими кредитними договорами та від
сторін забезпечення виконання ними
зобов'язань за забезпечувальними
документами. Починаючи з дати
надходження ціни відступлення новий
кредитор має права на всі суми, належні
до сплати позичальниками та сторонами
забезпечення на виконання
відступлених прав вимоги.

Позивач - ТзОВ «Ілла» - просить визнати
недійсним договір факторингу шляхом
купівлі права грошової вимоги від
29.11.2011 р. недійсним, з огляду на те, що
ТзОВ "ФК "Приватні інвестиції"
(відповідач 2) не набув статусу
фінансової установи, а відтак не має
права надавати послуги з факторингу та
не внесена до Державного реєстру
фінансових установ. При цьому, також
вказує на те, що сторонами не дотримані
норми ст. 514 ЦК України, згідно якої до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі та на умовах, що існували на
момент переходу цих прав. На думку
позивача, з вказаного договору
факторингу, витягу та акту передачі не
вбачається, в якому обсязі до ТзОВ "ФК
"Приватні інвестиції" перейшли права
первісного кредитора ПАТ "Кредобанк"
стосовно боржника ТзОВ "Ілла".

При перегляді рішення місцевого
господарського суду в апеляційному
порядку, судова колегія Львівського
апеляційного господарського суду
керувалась наступним.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Частиною 1 ст. 1077 Цивільного кодексу
України, за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 Цивільного
кодексу України предметом договору
факторингу може бути право грошової
вимоги, строк платежу за якою настав
(наявна вимога), а також право вимоги,
яке виникне в майбутньому (майбутня
вимога).

Згідно з ч. 1 ст. 1080 Цивільного кодексу
України договір факторингу є дійсним
незалежно від наявності домовленості
між клієнтом та боржником про заборону
відступлення права грошової вимоги або
його обмеження.

Статтею 1079 Цивільного кодексу України
визначено, що сторонами у договорі
факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом
у договорі факторингу може бути
фізична або юридична особа, яка є
суб'єктом підприємницької діяльності.
Фактором може бути банк або інша
фінансова установа, яка відповідно до
закону має право здійснювати
факторингові операції.

У відповідності до вимог ст.. 512
Цивільного кодексу України кредитор у
зобов»язанні може бути замінений іншою
стороною внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за право чином
(відступлення права вимоги). До нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов»язані в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 514 ЦК
України).

Заміна кредитора у зобов»язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом (ч.1 ст. 516 ЦК України).

Із тексту спірного Договору
вбачається, що фактором є Банк - ПАТ
«Кредобанк», а клієнт - ТзОВ «Фінансова
компанія «Приватні інвестиції», статус
яких підтверджується довідкою з ЄДРПОУ
та свідоцтвом про реєстрацію
фінансової установи.

У п.7-8 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
зазначено, що правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом та із застосуванням
наслідків , передбачених законом.

У відповідності до вимог ст. 215
Цивільного кодексу України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено,
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Спірний договір відповідає приписам
Цивільного кодексу України і процедура
його укладення сторонами дотримано, а
тому підстав для визнання його
недійсним немає.

Щодо відсутності у ТзОВ «Фінансової
компанії «Приватні інвестиції»
дозвільних документів на здійснення
факторингових операцій, судова колегія
зазначає наступне.

У відповідності до п.11 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» факторинг
вважається фінансовою послугою.

Частиною 3 ст. 5 Закону України Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
надавати фінансові кредити за рахунок
залучених коштів має право на підставі
відповідної ліцензії лише кредитна
установа.

Згідно із п. 5 ст.5 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
фінансові установи мають право
надавати послуги з факторингу з
урахуванням вимог Цивільного кодексу
України та цього Закону. Фінансова
установа, що надає послуги факторингу,
може надавати послуги з пов'язаного з
нею ведення обліку грошових вимог,
надання поруки за виконання боржником
свого обов'язку за грошовими вимогами
постачальників товарів (послуг) та
пред'явлення до сплати грошових вимог
від імені постачальників товарів
(послуг) або від свого імені, а також
інші послуги, спрямовані на одержання
коштів від боржника.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію
фінансової установи № 13102614 виданого
12.05.2011 р. ((Т-1, а.с.96) Державною комісією з
регулювання ринків фінансових послуг
України, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фінансова компанія
"Приватні інвестиції" набуло статусу
фінансової установи, та згідно додатку
від 15.02.2012 р. до свідоцтва про
реєстрацію фінансової установи № 13102614
від 12.05.2011 р. (Т-1, а.с.97) має право
здійснювати, без отримання ліцензій
та/або дозволів відповідно до
законодавства, наступні види
фінансових послуг: 1) факторинг; 2)
надання фінансових кредитів за рахунок
власних коштів; 3) фінансовий лізинг; 4)
надання поручительств; 5) надання
гарантій; 6) надання позик; 7) залучення
фінансових активів юридичних осіб із
зобов'язанням щодо наступного їх
повернення.

Щодо переходу права вимоги до ТзОВ
«Фінансова компанія «Приватні
інвестиції» та правомірність
укладення договору факторингу, судова
колегія, зазначає наступне.

Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у
зобов»язанні може бути змінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Пунктом 3.2. Договору факторингу від
29.11.2011 року, визначено, що відповідно до
цього Договору Банк продає та передає
Новому Кредитору, а новий Кредитор
купує та приймає права вимоги за
кредитними договорами та за усіма
забезпеченнями відповідно до
забезпечувальних документів, вказаних
у Додатку № 1. Сторони зобов'язані
підписати на дату надходження ціни
відступлення на рахунок Банку акт
прийому-передачі портфеля
заборгованостей, згідно Додатку № 2 до
Договору на підтвердження зазначеного
приймання-передачі. Даний акт є
фактичним підтвердженням переходу
прав вимоги за Портфелем
Заборгованостей відповідно до умов
цього Договору. Договір набував
чинності з моменту підписання даного
Акту.

Пунктом 8.1. Договору факторингу від
29.11.2011 року встановлено, що Новий
Кредитор з моменту передачі йому прав
вимоги стає кредитором у зобов'язаннях
позичальників за кредитними
договорами та сторін забезпечення за
забезпечувальними документами, та
одержує право замість Банку вимагати
від позичальників належного виконання
ними зобов'язань за такими кредитними
договорами та від сторін Забезпечення
виконання ними зобов'язань за
забезпечувальними документами.
Починаючи з дати надходження ціни
відступлення, Новий Кредитор має права
на всі суми, належні до сплати
Позичальниками та сторонами
забезпечення на виконання
відступлених прав вимоги.

З матеріалів та обставин справи,
вбачається, що Новий Кредитор - ТзОВ "ФК
"Приватні інвестиції" перерахував
Банку - ПАТ "Кредобанк" ціну
відступлення в повному обсязі та
порядку визначеному п. 4.1. Договору
факторингу від 29.11.2011 р. на суму 292 214 748
(двісті дев'яносто два мільйони двісті
чотирнадцять тисяч сімсот сорок вісім)
грн. 74 коп. (Т-1, а.с.161).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу
від 29.11.2011 р., встановлено, що поняття
"права вимоги" означає повний обсяг
прав грошової вимоги до Позичальників
за Кредитними Договорами та повний
обсяг прав вимоги до сторін
забезпечення за забезпечувальними
документами, строк виконання за якими
настав на дату відступлення прав
вимоги за цим Договором, а також які
виникнуть у майбутньому, зокрема, право
на основну суму кредиту, на проценти,
нараховані на неї, на комісії та
будь-які штрафні санкції (за наявності),
що підлягають сплаті у відповідності
до умов Кредитних Договорів.

Цим же пунктом Договору визначено
поняття "Кредитного Договору", а саме:
означає будь-який із кредитних
договорів (разом зі змінами), укладених
між Банком як кредитором та
Позичальниками як позичальниками,
Права Вимоги за якими відступаються
Новому Кредиторові у відповідності до
умов цього Договору, перелік яких
наведено у Додатку 1 до цього Договору,
який є його невід'ємною частиною.

Тобто, з даних положень Договору
факторингу, випливає, що у Додатку 1 до
нього визначено перелік Кредитних
договорів, права вимоги за якими
передаються.

Судова колегія Львівського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком місцевого
господарського суду, що Договором
факторингу від 29.11.2011 р., у
відповідності до вимог ст. 514 ЦК
України, визначено, що Новому Кредитору
передаються усі права вимоги до
Позичальників та сторін забезпечення
за забезпечувальними документами, в
тому числі і ті, які можуть виникнути у
майбутньому, зокрема, право на основну
суму кредиту, на проценти, нараховані
на неї, на комісії та будь-які штрафні
санкції (за наявності), що підлягають
сплаті у відповідності до умов
Кредитного Договору.

Скаржник в апеляційній скарзі вказує,
що вимога, яка передана є недійсною, з
огляду на те, що в ході дослідчої
перевірки та під час слідства (порушено
кримінальне провадження №0001061)
встановлено, що в грудні 2009 р. відбулось
втручання в операційну систему
«Клієнт-банк» ТФ ВАТ «Кредобанк»,
шляхом використання ключів доступу,
належних ТзОВ «Ілла» (м. Тернопіль, вул.
Гайова, 54 (фактична адреса), вул. Руська,
20/32 (юридична адреса) і дане втручання
відбулось з-поза меж м. Тернополя, тобто
не за місцезнаходженням ТзОВ «Ілла».

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 32 ГПК
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, е можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України визначено,
що вирок суду з кримінальної справи, що
набрав законної сили, є обов»язковим
для господарського суду при вирішенні
спору з питань, чи мали місце певні
події та ким вони вчинені.

Відтак, враховуючи вищенаведені норми
процесуального законодавства, судова
колегія, вважає посилання Позивача на
матеріали дослідчої перевірки у
кримінальній справі неналежним
доказом недійсності грошової вимоги.
Крім цього, Позивачем не ставилась
вимога про визнання кредитного
договору недійсним, а відтак немає
підстав стверджувати про недійсність
грошових вимог

У відповідності до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об"єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що
доводами апеляційної скарги
правомірності висновків суду першої
інстанції не спростовано, обставини,
які відповідно до статті 104 ГПК України
є підставами для скасування рішення
суду першої інстанції, в порядку
статтей 33,34 ГПК України, Апелянтом не
доведено, а оскаржуване судове рішення
прийняте у відповідності з нормами
матеріального та процесуального права,
фактичними обставинами та матеріалами
справи, апеляційний господарський суд
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення місцевого
господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу
залишено без задоволення, витрати по
сплаті судового збору за перегляд
рішення місцевого господарського суду
в апеляційному порядку, у
відповідності до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
99, 101, 102, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський
суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду
Львівської області від 23.06.2014 р. у
справі № 914/1239/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ілла" б/н
від 03.07.2014р. (вх. № суду 01-05/3316/14 від 15.07.2014
р.) - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України в порядку
та строки, передбачені статтями 109-110
Господарського процесуального кодексу
України.

4. Справу № 914/1239/14 повернути
Господарському суду Львівської
області.

Повний текст постанови складено та
підписано 24.11.2014 р.

Головуючий суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Кордюк Г.Т

Суддя
Юрченко Я.О.