м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
до Публічного акціонерного товариства
про визнання недійсним кредитного
Суддя Лиськов М.О.
від позивача: Вегера А.А. (дов. від
від відповідача: Хорошева К.М.
(дов. Від 28.11.2013)
В судовому засіданні 26.11.2014, відповідно
до положень ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
29.09.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла позовна
заява від 29.09.2014 Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "Лігена" " до Публічного
акціонерного товариства "Універсал
Банк" про визнання недійсним
кредитного договору.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на
думку позивача Кредитний договір № 295/10
від 28.04.2010 є недійсним з моменту
укладання, оскілки не від повідає
вимогам чинного законодавства.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.10.2014 прийнято позовну заяву
до розгляду та порушено провадження по
призначено на 15.10.2014.
В судове засідання, призначене на 15.10.2014
представник позивача з'явився, надав
В судове засідання, призначене на 15.10.2014
представник відповідача з'явився та
подав клопотання про відкладення
розгляду справи.
В судовому засіданні 15.10.2014 оголошено
перерву на 29.09.2014.
В судове засідання, призначене на 29.10.2014
представник позивача з'явився, надав
пояснення по суті справи та просив
задовольнити позов в повному обсязі.
В судове засідання, призначене на 29.10.2014
представник відповідача з'явився та
подав відзив на позовну заяву в якому
проти задоволення позову заперечував.
В судовому засіданні 29.10.2014 оголошено
перерву на 10.11.2014.
В судове засідання, призначене на 10.11.2014
представник позивача з'явився, надав
пояснення по суті справи та просив
задовольнити позов в повному обсязі.
В судове засідання, призначене на 10.11.2014
представник відповідача з'явився та
подав відзив на позовну заяву в якому
проти задоволення позову заперечував.
В судовому засіданні 10.11.2014 оголошено
перерву на 24.11.2014.
В судове засідання, призначене на 24.11.2014
представник позивача з'явився, надав
пояснення по суті справи та просив
задовольнити позов в повному обсязі.
В судове засідання, призначене на24.11.2014
представник відповідача з'явився та
подав відзив на позовну заяву в якому
проти задоволення позову заперечував.
У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувся з урахуванням
положень ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -
28.04.2010 між ПАТ «Універсал Банк» (далі -
Банк/Відповідач) та ТОВ «ВКФ «Лігена»
(далі - Позивач) укладено Кредитний
договір № 295/10 від 28.04.2010 (далі -
Згідно Кредитного договору, Банк надає
ТОВ «ВКФ «Лігена» кредит в сумі 771 752,40
доларів США під 11,3378 процентів річних,
строком до 26.12.2014.
Позивач вважає, що Кредитний договір №
295/10 від 28.04.2010 є недійсним з моменту
укладення, оскільки не відповідає
вимогам чинного законодавства,
зокрема, Цивільного кодексу України.
Кредитний договір укладений між ТОВ
«ВКФ «Лігена» та ПАТ «Універсал Банк»
суперечить законодавству України щодо
використання іноземної валюти як
засобу платежу на території України.
Згідно п. 1.1. Кредитного договору Банк
надає Позичальнику, а Позичальник
зобов'язується прийняти, належним
чином використовувати і повернути
Банку строковий кредит в сумі, що
дорівнює 771 752,40 доларів США у порядку і
на умовах, визначених цим Договором.
Надання Банком Позивачу грошових
коштів (кредиту) та проведення
позивачем дій відносно виконання своїх
обов'язків в іноземній валюті (в тому
числі, оплата процентів за
користування кредитом, різного роду
комісій) за своєю правовою природою є
валютною операцією Пунктом 1.1
Кредитного договору передбачено, що
Банк в межах ліміту Кредитного
договору надає Позичальнику окремі
транші (у гривні або у доларах США) на
підставі укладених між Банком та
Позичальником додаткових угод до
Кредитного договору.
Проте, з позицією Позивача, викладеною
у позові та наведеною вище, суд не може
погодитись з наступних підстав.
Відповідно до статті 99 Конституції
України грошовою одиницею України є
гривня. Разом з тим, визначаючи
правовий статус гривні, вказана норма
Основного Закону не встановлює сферу
її обігу та будь-яких обмежень щодо
можливості використання в Україні
грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України
іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.
Частина 1 статті 533 ЦК України
встановлює загальне правило,
відповідно до якого грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Між тим, диспозиція норми
частини 3 цієї статті дозволяє
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями у
випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом.
Аналогічний режим використання
національної та іноземної валюти при
виконанні грошових зобов'язань
передбачений ГК України. Зокрема,
частиною 2 статті 198 ГК України
встановлено, що грошові зобов'язання
учасників господарських відносин
повинні бути виражені і підлягають
оплаті у гривнях; грошові зобов'язання
можуть бути виражені в іноземній
валюті лише у випадках, якщо суб'єкти
господарювання мають право проводити
розрахунки між собою в іноземній
валюті відповідно до законодавства.
Виконання зобов'язань, виражених в
іноземній валюті, здійснюється
відповідно до закону.
Спеціальне законодавство України у
сфері банківської діяльності та
діяльності небанківських фінансових
установ не містить приписів, які б
забороняли банкам або іншим фінансовим
установам надавати кредити в іноземній
Так, згідно зі статтею 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 2 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
кошти - гроші у національній або
іноземній валюті чи їх еквівалент.
Згідно з статтею 345 ГК України кредитні
операції банків полягають у розміщенні
від свого імені, на власних умовах та на
власний ризик залучених коштів
юридичних осіб (позичальників) та
громадян. Кредитними визнаються
банківські операції, визначені як такі
законом про банки і банківську
Статті 47 та 49 Закону України «Про банки
і банківську діяльність» визначають
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції, незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії.
Основним законодавчим актом, який
регулює правовідносини у сфері
валютного регулювання і валютного
контролю є Декрет Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»
(далі - Декрет), стаття 1 якого відносить
надання кредитів в іноземній валюті до
Частиною 1 статті 5 Декрету передбачено,
що Національний банк України видає
індивідуальні та генеральні ліцензії
на здійснення валютних операцій, які
підпадають під режим ліцензування
згідно з цим Декретом.
При цьому, генеральні ліцензії
видаються комерційним банкам та іншим
фінансовим установам України,
національному оператору поштового
зв'язку на здійснення валютних
операцій, що не потребують
індивідуальної ліцензії, на весь
період дії режиму валютного
регулювання (частина 2 статті 5 Декрету).
Індивідуальні ліцензії видаються
резидентам і нерезидентам на
здійснення разової валютної операції
на період, необхідний для здійснення
такої операції (частина 4 статті 5
Індивідуальної ліцензії потребують,
зокрема, такі операції:
- надання і одержання резидентами
кредитів в іноземній валюті, якщо
терміни і суми таких кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі (підпункт «в»
пункту 4 статті 5 Декрету);
- використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
або як застави (підпункт «г» пункту 4
На сьогодні законодавством не
встановлено терміни та суми кредитів в
іноземній валюті як критерій їх
віднесення до сфери дії режиму
індивідуального ліцензування. Ця
обставина, з огляду на відсилочний
характер норми Декрету, не дозволяє
поширити режим індивідуального
ліцензування на валютні операції,
пов'язані з наданням резидентами
(банками та іншими фінансовими
установами) кредитів в іноземній
Національний банк України у своєму
правомірність укладання кредитних
договорів в іноземній валюті» у зв'язку
з запитами банків з питання щодо
правомірності укладання кредитних
договорів в іноземній валюті повідомив
про те, що операція з надання банками
кредитів в іноземній валюті не
потребує індивідуальної ліцензії.
Таким чином, операція з надання банками
кредитів в іноземній валюті не
потребує індивідуальної ліцензії.
Відповідно до норм статей 192, 533, 1054 ЦК
України, статті 198 ГК України, статей 32,
44 Закону України «Про Національний
банк України», статей 2, 47, 49 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», статей 1, 4, 34 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг», статей 1, 3, 5 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю», банки та інші
фінансові установи, які у
встановленому порядку отримали
генеральну ліцензію Національного
банку України на здійсненну валютних
операцій, мають достатні юридичні
підстави та законне право для надання
резидентам України кредитів в
Як вбачається з матеріалів справи,
Відповідачу була видана Національним
банком України Банківська ліцензія № 92
від 07.12.2007, згідно з якою Відповідачу
надано право здійснювати банківські
операції, визначені частиною першою та
пунктами 5-11 частини другої статті 47
Закону України «Про банки та
банківську діяльність».
Окрім того, в матеріалах справи наявний
виданий Національним банком України
Дозвіл № 92-1 від 07.12.2007 (з додатком),
згідно якого Відповідач має право
здійснювати валютні операції, зокрема
операції з валютними цінностями щодо
залучення та розміщення іноземної
валюти на валютному ринку України, і ін.
З вищевикладеного вбачається, що
Відповідач на підставі банківської
ліцензії та письмового дозволу на
здійснення операцій з валютними
цінностями має право здійснювати
операції з надання кредитів в
Додатково слід зазначити, що порядок та
умови видачі Національним банком
України резидентам і нерезидентам
індивідуальних ліцензій на
використання безготівкової іноземної
валюти на території України як засобу
платежу регламентує Положення про
порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
(затверджено постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року № 483; зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 9
-Положення), яке було розроблено
Національним банком України
відповідно до вимог статей 5, 11, 13
Декрету, а також статей 7 і 44 Закону
України «Про Національний банк
України» (пункти 1.1, 1.2 Положення).
Відповідно до пункту 1.5 вказаного
Положення використання іноземної
валюти як засобу платежу без ліцензії
дозволяється, зокрема, якщо
ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк (ця норма стосується лише тих
операцій уповноваженого банку, на
здійснення яких Національний банк
України видав йому банківську ліцензію
та письмовий дозвіл на здійснення
операції з валютними цінностями). У
всіх інших випадках використання
іноземної валюти як засобу платежу
можливе лише за наявності ліцензії.
Виходячи з наведеного, надання та
одержання кредиту в іноземній валюті
та сплата процентів за цим кредитом не
потребує наявності індивідуальної
ліцензії на використання іноземної
валюти як засобу платежу на території
України у жодної зі сторін кредитного
Крім того, суд зауважує, що відсутність
у сторін індивідуальної ліцензії
Національного банку України не дає
підстав для визнання недійсним
Кредитного договору, у якому міститься
положення про видачу кредиту у
іноземній валюті та сплату відсотків
за користування іноземною валютою.
Відсутність у необхідних випадках
відповідних індивідуальних ліцензій
може бути підставою лише для
застування до учасників валютних
відносин передбачених законодавством
України певних заходів
Твердження позивача, що при укладені
Кредитного договору сторонами
визначено плаваюча процентна ставка,
яка змінюється кожні три місяці при
користуванні кредитом, а у Кредитному
договорі не визначено детального
розпису загальної вартості кредиту та
не встановлено максимального розміру
збільшення процентної ставки, у зв'язку
з чим відсутня істотна умова договору -
ціна. Судом не може бути прийнято до
уваги з огляду на наступне.
Кредитний договір був погоджений
відповідачем і його було укладено
належним чином, тим самим відповідач
набув певний обов'язок і прийняв його
до виконання; при отриманні кредитних
коштів жодних заперечень від
відповідача не надходило.
З огляду на вищевикладене, отримавши
кредит на умовах сплати плаваючої
процентної ставки та підписавши
кредитний договір, позичальник
висловив свою цілковиту згоду на
коригування плаваючої процентної
ставки, що спростовує твердження
позивач про односторонню зміну
процентної ставки. При цьому,
попередньо погоджене сторонами
використання плаваючої відсоткової
ставки включає в себе як її збільшення,
Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Верховного Суду України від
06.04.2011 р. у справі за позовом ПАТ «ОТП
Банк» до Інякіної М.В., Тізенберга Д.Л.,
Тізенберг Д.Д. про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом Інякіної М.В.
до ПАТ «ОТП Банк», треті особи:
Тізенберг Д.Л., Тізенберг Д.Д. про
визнання кредитного договору, договору
іпотеки та договору поруки недійсними.
Щодо того, що умови кредитування,
встановлені Кредитним договором є для
Позивача несправедливими,
недобросовісними, спричинили істотний
дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду Позивача, нав'язані
йому Банком (Відповідачем), та на
користь Банку в тому числі і щодо права
вносити зміни в договір, твердження, що
Кредитний договір не містить умов про
відповідальність Відповідача при
порушенні умов кредитного договору, а
також твердження позивача, що
останнього було введено в оману, а отже
є незаконними, то судом такі
обґрунтування відхиляються з огляду на
Договором є погоджена дія двох або
більше сторін спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків (частини 1, 2, 4 статті 202 ЦК
Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (частина 1
статті 628 ЦК України).
Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (частина 1 статті 627 ЦК
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
Про те, що на момент укладення договору
сторони досягли згоди щодо всіх
істотних умов договору та бажали
настання цивільних прав та обов'язків,
свідчать підписи сторін на спірному
Укладаючи Кредитний договір сторони
були вільними в укладені договору та
визначенні (погодженні) його умов, а
відтак дія учасників правочину, які
реалізували свої права на набуття
цивільних прав та обов'язків шляхом
укладання (підписання) правочину
відповідала внутрішній волі сторін.
Як Позивач, так і Відповідач під час
укладення Кредитного договору були
вільними в його укладенні та могли
укласти договір на визначених умовах,
запропонувати внести зміни до договору
щодо пунктів, з якими сторони не
погоджуються, або ж відмовитись від
його укладення взагалі та укласти
договір з іншим контрагентом, або на
Як було встановлено у ході судового
розгляду, Відповідач (Банк) належним
чином виконав свої зобов'язання по
Кредитному договору та надав Позивачу
(Позичальнику) кредит у межах суми,
визначеної у Кредитному договорі (з
врахуванням додаткових договорів), що
суд встановив з банківських виписок
про рух коштів, копії яких залучені до
матеріалів справи, та які свідчать про
подальше схвалення Позивачем
оспорюваного Кредитного договору,
оскільки Позивач отримав кредит та від
коштів, що поступили на його рахунки, не
Так, підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення його
сторонами вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України (ст.215
Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.
Зокрема: 1) зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4) правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до абз. 4 п. 2.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29 травня 2013 року № 11 «Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»,
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків.
Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Позивачем не доведено суду належними
засобами доказування, що оскаржуваний
ним Кредитний договір в момент його
укладення суперечив закону, а також суд
встановив, що особи, які його підписали
з боку Позивача та Відповідача, мали на
це необхідний обсяг цивільної
дієздатності, а також оскаржуваний
правочин відповідав внутрішній волі
Відтак, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог із наведених Позивачем
обґрунтувань позову, та їх відхиляє.
Судовий збір, відповідно до положень
статті 49 ГПК України, покладається на
Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд
У задоволенні позову відмовити
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст складено 28.11.2014

Суддя
М.О. Лиськов