ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року Справа № 910/15169/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіБожок
В.С.,суддівКостенко Т.Ф., Сибіги
О.М.розглянувши матеріали касаційної
скаргиТовариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Індіго", м. Київна постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
30.09.2014 рокуу справі господарського суду
міста Києваза позовомТовариства з
додатковою відповідальністю "Страхова
компанія "Індіго", м. КиївдоТовариства з
обмеженою відповідальністю "Пель
Сюрвей", м. Київпровизнання недійсними
актів здачі-приймання робіт

за участю представників

позивача: Луценко В.О.,

відповідача: Мельник О.О.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Індіго" (далі за текстом - ТДВ "СК
"Індіго") звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Пель Сюрвей" (далі за
текстом - ТОВ "Пель Сюрвей") про
визнання недійсними актів
приймання-передачі робіт № 74, № 75, №
76 від 14.08.2012 року, № 101, № 102, № 103, № 104, №
105, № 107, № 110 від 04.10.2012 року, № 115, № 116, №
117, № 118, № 119, № 120, № 121, № 122, № 123,
№ 124, № 125, № 126 від 03.12.2012 року.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 20.08.2014 року залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вищезазначені судові акти мотивовано
тим, що з огляду на приписи ст. ст. 215, 203,
241 Цивільного кодексу України за
правилами недійсності правочинів не
можна визнавати недійсними документи,
які за своїм змістом не є правочинами,
зокрема, акти прийому-передачі,
оскільки такі акти самі по собі не є
діями осіб, які спрямовані на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків, а лише констатують певні
факти господарської діяльності у
правовідносинах між сторонами та мають
юридичне значення для встановлення
обставин дотримання сторонами умов
договору; крім того, виконання робіт за
оспорюваними актами вже було предметом
судового розгляду у іншій справі і
рішенням суду встановлено, що на
виконання умов Договору № 17/07/07 від
07.07.2007 року виконавцем було виконано, а
замовником прийнято без будь-яких
зауважень та заперечень надання таких
послуг.

Не погоджуючись з судовими актами
попередніх інстанцій, ТДВ "СК "Індіго"
звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
20.08.2014 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
30.09.2014 року, а справу на правити на новий
розгляд до місцевого господарського
суду.

ТОВ "Пель Сюрвей" до Вищого
господарського суду України було
подано відзив на касаційну скаргу, в
якому відповідач проти доводів
касаційної скарги заперечує та просить
залишити її без задоволення, а судові
акти попередніх інстанцій - без змін.

В судовому засіданні представник
позивача просив касаційну скаргу
задовольнити, рішення господарського
суду міста Києва від 20.08.2014 року та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 року -
скасувати і справу направити на новий
розгляд до місцевого господарського
суду, а представник відповідача проти
доводів касаційної скарги заперечував
та просив залишити її без задоволення,
а судові акти попередніх інстанцій -
без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в суді касаційної
інстанції, перевіривши повноту
встановлення господарськими судами
обставин справи та правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого господарського
суду України дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 17.07.2007 року
ТДВ "СК "Індіго" та ТОВ "Пель Сюрвей" було
укладено Договір №17/07/07 про надання
послуг сюрвейєра та аварійного
комісара (далі за текстом - Договір),
відповідно до умов якого ТОВ "Пель
Сюрвей" на підставі письмового запиту
ТДВ "СК "Індіго" в обсязі та на умовах,
передбачених цим Договором,
зобов'язувався виконувати поставлені в
заяві ТДВ "СК "Індіго" завдання на
території України та через своїх
агентів за її межами, а саме:
здійснювати контроль за проведенням
вантажно-розвантажувальних робіт,
проводити облік майна, вантажів;
готувати рекомендації і поводити
заходи щодо зниження страхового
ризику; проводити розслідування
обставин та причин настання страхових
подій, надавати висновки, які
знаходяться в сфері його компетенції;
визначати розмір та характер збитків і
вживати заходів щодо їх зменшення;
здійснювати розшук втраченого чи
викраденого майна, а також реалізацію
пошкодженого майна; забезпечувати та
реалізовувати регресні права ТДВ "СК
"Індіго"; готувати рекомендації та
забезпечувати гарантії щодо загальної
аварії.

Згідно з п. 2.4.3 Договору ТДВ "СК "Індіго"
зобов'язувався прийняти, перевірити й у
випадку відсутності зауважень,
підписати акт про прийняття виконаних
робіт, наданий ТОВ "Пель Сюрвей"
відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 2.4.4. Договору ТДВ "СК
"Індіго" зобов'язувався вчасно і
повністю оплачувати виконані ТОВ "Пель
Сюрвей" роботи після підписання акту
виконаних робіт, а також за умови
попереднього узгодження із позивачем,
компенсувати додаткові витрати
відповідача на ведення справи з метою
якісного виконання своїх зобов'язань
за цим Договором.

На виконання умов Договору №17/07/07 ТОВ
"Пель Сюрвей" надав, а ТДВ "СК "Індіго"
прийняв послуги, про що свідчать
підписані сторонами акти
здачі-приймання робіт (надання послуг)
№ 74, № 75, № 76 від 14.08.2012 року, № 101, № 102, №
103, № 104, № 105, № 107, № 110 від 04.10.2012
року, № 115, № 116, № 117, № 118, № 119, № 120, № 121,
№ 122, № 123, № 124, № 125, № 126 від 03.12.2012 року.

ТДВ "СК "Індіго", звертаючись до суду з
даним позовом, просило суд визнати
недійсними, як правочини, акти
приймання-передачі послуг, підписані
на виконання Договору № 17/07/07 від 17.07.2007
року з підстав надання ТОВ "Пель Сюрвей"
інших послуг ніж тих, що передбачені
вказаним Договором та відмінність
підписів на актах та у довіреностях.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що рішенням господарського
суду міста Києва від 03.06.2014 року
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 22.07.2014 року у
справі № 910/4801/14 за позовом ТОВ "Пель
Сюрвей" до ТДВ "СК "Індіго" про стягнення
96 640,00 грн. позовні вимоги було
задоволено та присуджено до стягнення
з ТДВ "СК "Індіго" на користь ТОВ "Пель
Сюрвей" 96 640,00 грн.

Під час розгляду справи № 910/4801/14 судами
було встановлено, що ТДВ "СК "Індіго" та
ТОВ "Пель Сюрвей" за вказаним Договором
були підписані акти виконаних робіт за
результатами заявок, копії яких наявні
в матеріалах справи, за якими ТДВ "СК
"Індіго" були надані, а ТОВ "Пель Сюрвей"
прийняті послуги на суму 96 640,00 грн.

Відповідно до ст.35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відтак, суд касаційної інстанції
вважає, що господарськими судами
попередніх інстанцій вірно відзначено
про те, що виконання робіт за
оспорюваними актами вже було предметом
судового розгляду у іншій справі і
рішенням суду встановлено, що на
виконання умов Договору № 17/07/07 від
07.07.2007 року виконавцем було виконано, а
замовником прийнято без будь-яких
зауважень та заперечень надання таких
послуг.

Крім того, згідно з ст.202 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 241 Цивільного кодексу
України правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Враховуючи вищезазначені правові
приписи, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає
вірним висновки судів попередніх
інстанцій про те, що оспорювані акти
здачі-приймання виконаних робіт не є
правочинами у розумінні ст. 202
Цивільного кодексу України.

Також колегія суддів Вищого
господарського суду України
погоджується з висновками
господарських судів попередніх
інстанцій про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог, оскільки
за правилами недійсності правочинів не
можна визнавати недійсними документи,
які за своїм змістом не є правочинами,
зокрема, акти прийому-передачі,
оскільки такі акти самі по собі не є
діями осіб, які спрямовані на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків, а лише констатують
(фіксують) певні факти господарської
діяльності у правовідносинах між
сторонами та мають юридичне значення
для встановлення обставин дотримання
сторонами умов договору.

Відповідної правової позиції
дотримується і Верховний Суд України в
своїх узагальненнях від 24.11.2008 року
"Практика розгляду судами цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними".

З урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду
України приходять до висновку, що під
час розгляду справи господарськими
судами попередніх інстанцій фактичні
обставини справи встановлено на основі
повного, всебічного і об'єктивного
дослідження поданих доказів, висновки
судів відповідають цим обставинам і їм
надана вірна юридична оцінка з
правильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права.

Поряд з цим, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає за
необхідне відзначити, що доводи ТДВ "СК
"Індіго", викладені у касаційній скарзі,
зводяться до переоцінки наявних у
справі доказів, вільного тлумачення
правових норм та не спростовують
законних і обгрунтованих висновків
господарських судів попередніх
інстанцій.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право
залишити рішення першої інстанції або
постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що
рішення місцевого та постанова
апеляційного господарських судів
прийняті з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
з'ясуванням всіх обставин, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, які відповідають
матеріалам справи та чинному
законодавству, у зв'язку з чим підстав
для скасування чи зміни оскаржуваних
судових актів не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
1115, 1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без
задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 30.09.2014 року у
справі № 910/15169/14 - залишити без змін.

Головуючий суддя
В.С. Божок

Судді:
Т.Ф. Костенко

О.М. Сибіга