м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ФАРМПЛАНЕТА»
До Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр невідкладної
Про стягнення 10 720,15 грн.
Суддя Трофименко Т.Ю.
Від позивача Герич М.В. - по дов.
№13/03/14 від 13.03.20-14р.
Від відповідача не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ФАРМПЛАНЕТА»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Цетр невідкладної
пульмонології» про стягнення 10 720,15
грн., з яких: сума основного боргу у
розмірі 9 372,51 грн., 439,90 грн. - 20 % річних,
549,13 грн. - пені, 358,61 - інфляційні.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем грошових зобов'язань
внаслідок чого утворилась стягувана
Позивач у судове засідання 17.11.2014р.
з'явився, підтримав позовні вимоги,
клопотання щодо фіксації судового
процесу не заявляв, у зв'язку з чим,
розгляд справи здійснювався без
застосуванням засобів технічної
фіксації судового процесу у
відповідності до статті 81-1 ГПК України.
Відповідач у судове засідання не
з'являвся, відзиву та доказів сплати
заборгованості не надав, хоча належним
чином повідомлявся про судове
засідання шляхом своєчасного
надсилання ухвали за адресою,
визначеною за матеріалами справи.
Ухвалу суду представник відповідача
отримав 28.10.2014р.
При цьому, з огляду на правову позицію
Вищого господарського суду України,
визначену в п.4 Інформаційного листа
„Про деякі питання практики
застосування норм господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році"
від 02.06.2006р. №01-8/1128 та в п.11
Інформаційного листа „Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" від 15.03.2007р. №01-8/123, таке
надсилання вважається належним
виконанням обов'язку щодо інформування
Відповідача про судовий розгляд
справи.
Таким чином, судом були вжиті усі
належні заходи для повідомлення
відповідача про місце, дату та час
проведення судових засідань.
Відповідно до статті 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позов та витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.
Зважаючи на строки вирішення спору
передбачені ст.69 Господарського
процесуального кодексу України та на
достатність представлених позивачем
документів, згідно статті 75
Господарського процесуального кодексу
України справа розглянута за наявними
При цьому, суд зазначає, що у
відповідності до п. 3.13. постанови
Пленуму Вищого Господарського суду
України № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено: неподання
або несвоєчасне подання стороною у
справі, іншим учасником судового
процесу доказів з неповажних причин,
спрямоване на затягування судового
процесу, має розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами. У разі
неподання учасником судового процесу з
неповажних причин або без повідомлення
причин матеріалів та інших доказів,
витребуваних господарським судом,
останній може здійснити розгляд справи
за наявними в ній матеріалами та
доказами або, з огляду на обставини
конкретної справи, залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК. У наведених
випадках відповідні докази не повинні
прийматися в подальшому й судом
апеляційної інстанції.
Розглянувши матеріали справи,
долучивши до матеріалів справи надані
позивачем докази, суд
Між позивачем, як постачальником та
відповідачем, як покупцем 15 травня 2014
року укладено договір поставки №792/к/10
(далі за текстом - договір), відповідно
до п. 1.1. якого постачальник
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених цим договором, поставляти
та передавати у власність (повне
господарське відання) покупця:
лікарські засоби та товари медичного
призначення (в подальшому - товар),
асортимент, кількість та ціна якого,
зазначені в накладних, які є
невід'ємною частино договору.
Відповідно до п. 2.1. договору поставка
товару здійснюється окремими партіями,
кількість та асортимент товару в яких,
визначається сторонами шляхом
Відповідно до п.3.9 договору доказом
передачі товару покупцю є накладна на
поставку окремої партії товару, що
підписана уповноваженою особою
покупця та містить відбиток печатки
Відповідно до п.5.4. договору оплата
покупцем товару договору здійснюється
шляхом попередньої оплати або з
відстроченням платежу. При цьому
порядок оплати товару за цим договором
(попередня оплата чи оплата з
відстроченням платежу) обирається
покупцем при поданні заявки на
Відповідно до п.5.5. договору при
здійсненні покупцем оплати товару за
цим договором з відстроченням платежу
строк, протягом якого покупець
зобов'язаний здійснити оплату за товар
на користь постачальника, вказується
постачальником у накладній на товар,
який поставляється. При цьому перебіг
такого строку починається від дати
поставки товару покупцю, що вказана у
накладній. В кожній видатковій
накладній вказується строк оплати за
Позивачем було здійснено поставку
товару на загальну суму 10 476 ,56 грн., що
підтверджується видатковими
накладними, в яких вказано строк
протягом якого відповідач зобов'язаний
здійснити оплату товару.
Поставлений товар був оплачений
відповідачем частково на суму 1104,05 грн.
Заборгованість відповідача перед
позивачем за поставлений товар
становить 9 372,51 грн., станом на момент
звернення позивача до суду.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.
Договір №№792/к/10 від 15.05.2014р. є
договором поставки, а відтак між
сторонами виникли правовідносини, які
підпадають під правове регулювання
Глави 54 Цивільного кодексу України.
Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
Поряд з цим, стаття 712 ЦК України
регулює відносини, що виникають із
договору поставки. Так, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.
Як встановлено судом, позивачем у
відповідності до вимог чинного
законодавства та умов договору
поставлено відповідачу товар на суму 10
476,56 грн., що підтверджується
матеріалами справи. При цьому, судом
досліджено, що в наданих копіях
накладних на поставку товару вказано
строки оплати товару.
Враховуючи, що відповідачем
поставлений товар був частково
оплачений на суму 1104,05 грн., станом на
момент подання позовної заяви та
вирішення спору заборгованість
відповідача перед позивачем складає 9
372,051 грн., доказів сплати якої
відповідачем суду не надано.
Позивачем умови договору виконані в
повному обсязі, у відповідності до
вимог чинного законодавства та умов
договору. Відповідачем, в свою чергу,
жодних претензій у строки визначені
договором, щодо невідповідності
поставки умовам договору не заявлялось
та доказів іншого суду не надано.
В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.
В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
Доказів на підтвердження сплати
заборгованості у розмірі грн.
відповідачем суду не надано.
Факт наявності боргу у відповідача
перед позивачем за договором в сумі
9372,51 грн. належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, строк
оплати товару, у відповідності до п.п.
5.4, 5.5 договору та видаткових накладних
на поставку товару є таким, що настав, а
тому позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу у розмірі 9
372,51 грн. є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.
Щодо заявлених позивачем вимог про
стягнення з відповідача 549,13 грн. пені в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день прострочки, відповідно
до п. 6.3. договору.
Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Розмір штрафних санкцій, передбачений
ст. 231 Господарського кодексу України.
Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому, розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).
Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
Таким чином, враховуючи вищевикладене,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума пені в розмірі
549,13 грн. у відповідності до п. 6.3.
договору, оскільки судом встановлено
порушення відповідачем строків
виконання грошового зобов'язання.
Матеріали справи містять розрахунок
суми пені згідно п. 6.3. договору, при
перевірці якого судом встановлено, що
позивач правильно здійснив вказаний
Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача на свою користь 20% річних
в сумі 439,90 грн. та інфляційні в сумі 358,61
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений законом або
В п. 6.5 договору сторони передбачили, що
за умови прострочення покупцем строків
оплати за товар за цим договором понад
30 календарних днів, відповідач повинен
сплатити позивачу суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення та
проценти за користування чужими
грошовими коштами у розмірі двадцяти
відсотків від простроченої суми
Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" сплата трьох
процентів від простроченої суми (якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом) не має характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
Дії відповідача є порушенням умов
договору, що є підставою для
застосування відповідальності
відповідно до норм статті 625 Цивільного
кодексу України з урахуванням умов
договору (п. 6.5 договору).
Перевіривши наданий позивачем
арифметичний розрахунок 20 % річних та
інфляційних, суд вважає їх ґрунтованим
та таким, що відповідає вимогам
законодавства, у зв'язку з чим вимоги
позивача про стягнення з відповідача 20
% річних на загальну суму 439,90 грн. та
інфляційних на загальну суму 358,61 грн.
підлягають задоволенню у повному
Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Відповідач доказів на спростування
обставин повідомлених позивачем та
доказів належного виконання умов
договору суду не надав.
Судові витрати по справі покладаються
на відповідача, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 33,34,43, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,
Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фармпланета"
задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центр невідкладної
Товариства з обмеженою
розмірі 9 372 грн. 51 коп.., 439 грн. 90 коп. - 20%
річних, 549 грн. 13 коп. - пені, 358 грн. 61
коп. - інфляційні та 1 827 грн. 00 коп. -
судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням
Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження рішення, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 19.11.2014р.

Суддя
Трофименко Т.Ю.