ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2014 р.Справа № 916/3810/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді В.С.
Петрова

при секретарі Н.В.
Комендатенко

за участю представників:

від позивача - Зубачова Ю.В.,

від відповідача - Хмельновський О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
Комунального підприємства
„Теплопостачання міста Одеси" до
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку „Парус-21"
про стягнення 77206,71 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство
„Теплопостачання міста Одеси"
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку „Парус-21"
про стягнення заборгованості за
спожиту теплову енергію в сумі 89206,71
грн., посилаючись на наступне.

Між КП „Теплопостачання міста Одеси"
та Об'єднанням співвласників
багатоквартирного будинку „Парус-21"
був укладений договір № 2403 від 01.11.2006 р.
на постачання теплової енергії на
об'єкт споживача, який розташований за
адресою: м. Одеса, вул. Армійська, 21
(житловий будинок).

Як зазначає позивач, на виконання
договірних зобов'язань КП
„Теплопостачання міста Одеси"
відпускало теплову енергію споживачу,
проте в порушення своїх зобов'язань,
визначених п. 3.2.2, 6.3, 6.4 договору,
відповідачспожиту теплову енергію не
сплачував в повному обсязі, внаслідок
чого у нього виникла заборгованість за
період з 01.12.2013 р. по 01.05.2014 р., яка з
урахуванням здійснених після цього
відповідачем оплат склала 89 206,71 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 22.09.2014 р. позовну заяву КП
„Теплопостачання міста Одеси"
прийнято до розгляду та порушено
провадження по справі № 916/3810/14 та
справу призначено до розгляду в
засіданні суду.

В засіданні суду 29.10.2014 р. оголошувалась
перерва до 12.11.2014 р. в порядку ч. 3 ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

В ході розгляду справи позивачем 13.10.2014
р. та 12.11.2014 р. були подані до суду заяви
про уточнення позовних вимог, згідно
яких позивачем зменшувались позовні
вимоги у зв'язку з частковою оплатою
відповідачем суми боргу. Так, згідно
останньої заяви позивач просив суд
стягнути з відповідача заборгованість
за спожиту теплову енергію в сумі 77206,71
грн.

Відповідач відзив на позов не надав,
проте представник відповідача у
судовому засіданні позовні вимоги
визнав повністю та просив суд надати
розстрочку на сплату боргу терміном на
4 - 5 місяці.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши та дослідивши всі
письмові докази, які містяться в
матеріалах справи, господарський суд
дійшов наступних висновків.

01.11.2006 р. між Комунальним підприємством
"Теплопостачання міста Одеси"
(теплопостачальна організація) та
Об'єднанням співвласників
багатоквартирного будинку „Парус-21"
(споживач) був укладений договір № 2403
на постачання теплової енергії,
відповідно до п. 1 якого
теплопостачальна організація (позивач)
бере на себе зобов'язання постачати
споживачу (відповідач) теплову енергію,
а споживач зобов'язується оплачувати
фактично одержану теплову енергію за
встановленими тарифами в терміни,
передбачені цим договором.

Пунктами 3.2.1, 3.2.2, 3.2.11 договору
передбачено, що споживач
зобов'язується: додержуватися
кількості споживання теплової енергії
за кожним параметром в обсягах, що
визначені в додатку 1, не допускаючи їх
перевищення; виконувати умови та
порядок оплати спожитої теплової
енергії в обсягах і в терміни, що
передбачені цим договором. При
припиненні (обмеженні) теплопостачання
в зв'язку з порушенням споживачем умов
договору відшкодувати витрати
теплопостачальної організації по
припиненню та поновленню
теплопостачання у відповідності до
калькуляції на проведення робіт.

В свою чергу теплопостачальна
організація зобов'язалась
забезпечувати постачання теплової
енергії споживачу в обсягах згідно з
додатком 1; повідомляти споживача
письмово або в засобах масової
інформації про зміну тарифів або про
обмеження постачання тепла (п. 4.2.1, 4.2.3
договору).

Відповідно до п. 5.1. договору облік
споживання теплової енергії на
опалення та гаряче водопостачання
визначається розрахунковим способом.

Згідно пунктів 6.1-6.6 договору
розрахунки за теплову енергію
проводяться в грошовій формі на
розрахунковий рахунок
теплопостачальної організації
відповідно до встановленого тарифу на
теплову енергію в розмірі 179,12 грн. за 1
Гкал, діючому на момент укладення
договору. Розрахунковим періодом є
календарний місяць. Споживач за три дні
до початку розрахункового періоду
сплачує теплопостачальній організації
вартість заявленої та зазначеної в
договорі кількості теплової енергії,
передбаченої на розрахунковий період.
Кінцевим терміном розрахунку за
спожиту теплову енергію є 20 число
місяця, наступного за розрахунковим.

Вказаний договір набув чинності з дня
його підписання. Строк дії договору
встановлений в п. 10.1 договору та
визначений до 31.12.2007 р. Припинення дії
договору не звільняє споживача від
обов'язку повної сплати спожитої
теплової енергії (п. 10.3 договору).
Договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін (п. 10.4 договору).

Згідно додатку 1 до договору сторони
погодили обсяги постачання теплової
енергії споживачу (відповідачу) на
об'єкти позивача, що розташовані за
адресою: м. Одеса, вул. Армійська, 21,
житловий будинок.

Згідно додатку № 3 до договору
сторонами узгоджено умови припинення
подачі теплової енергії.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного
кодексу України за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання. До договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін.

Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу
України встановлено, що розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону.

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського кодексу
України абоненти користуються
енергією з додержанням правил
користування енергією відповідного
виду, що затверджуються Кабінетом
Міністрів України.

Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України
„Про теплопостачання" передбачено, що
споживач повинен щомісячно сплачувати
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Із змісту ч. 3 ст. 24, ч. 2, ст. 25 Закону
України „Про теплопостачання"
випливає, що основними обов'язками
споживача теплової енергії є:
своєчасне укладання договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії;
додержання вимог договору та
нормативно-правових актів.
Теплопостачальні, теплотранспортні і
теплогенеруючі організації
зобов'язані: забезпечувати надійне
постачання обсягів теплової енергії
відповідно до умов договору та
стандартів; здійснювати перерахунок за
спожиту теплову енергію із споживачами
з урахуванням авансового платежу та
показань приладів комерційного обліку
теплової енергії протягом місяця після
закінчення опалювального періоду.

Пунктом 23 Правил користування тепловою
енергією, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України № 1198 від
03.10.2007 р. визначено, що розрахунки за
спожиту теплову енергію здійснюються
на межі продажу, яка є межою балансової
належності (відповідальності),
відповідно до договору на підставі
показань вузла обліку згідно з діючими
тарифами (цінами), затвердженими в
установленому порядку. У споживачів, що
не мають приладів комерційного обліку,
обсяг фактично спожитої теплової
енергії розраховується відповідно до
теплового навантаження, визначеного у
договорі, з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія в теплових
мережах теплопостачальної
організації, середньомісячної
температури зовнішнього повітря та
кількості годин (діб) роботи
тепловикористального обладнання в
розрахунковому періоді.

Так, укладений між сторонами по справі
договір на постачання теплової енергії
є підставою для виникнення у сторін за
цим договором господарських
зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК
України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і
згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку. Зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

В свою чергу згідно зі ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14
Цивільного кодексу України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Ст. 530 Цивільного кодексу України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вказує позивач, на виконання умов
вказаного договору КП "Теплопостачання
міста Одеси" відпускало відповідачу
теплову енергію, що підтверджується
відповідачем, однак останній в
порушення взятих на себе зобов'язань не
здійснив у повному обсязі оплати за
теплову енергію, у зв'язку з чим у
відповідача виникла заборгованість,
яка за період з 01.12.2013 р. по 01.05.2014 р.
складає 89 206,71 грн., що вбачається з
розрахунку заборгованості по договору
№ 2403 за період з 01.11.2013 р. по 01.10.2014 р. (а.с.
8-9). Між тим під час судового розгляду
справи відповідачем було сплачено 10000,00
грн., що підтверджено сторонами та
випискою по платежам (а.с. 72). У зв'язку з
цим сума боргу відповідача перед
позивачем складає 77206,71 грн., що
вбачається з розрахунку
заборгованості № 4602 (а.с. 70-71).

В силу статті 538 Цивільного кодексу
України виконання свого обов'язку
однією із сторін, яке відповідно до
договору обумовлене виконанням другою
стороною свого обов'язку, є зустрічним
виконанням зобов'язання, при якому
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено умовами договору, актами
цивільного законодавства тощо.

Отже, прийняття відповідачем теплової
енергії від позивача є підставою
виникнення у відповідача зобов'язання
оплатити спожиту теплову енергію
відповідно до умов договору та чинного
законодавства.

Так, відмовою сплатити позивачу спірну
суму заборгованості за вище вказаним
договором на постачання теплової
енергії відповідач порушив умови
вказаного договору, що є недопустимим
згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України.

Відтак, суд вважає обґрунтованими
вимоги позивача про стягнення з
відповідача вказаної суми
заборгованості. Адже ч. 6 ст. 25 Закону
України „Про теплопостачання"
передбачено, що у разі відмови
споживача оплачувати споживання
теплової енергії заборгованість
стягується в судовому порядку.

При цьому слід зазначити, що заявлену
позивачем до стягнення суму
заборгованості відповідач визнав,
проте просив суд на підставі п. 6 ст. 83
ГПК України зобов'язати відповідача
виплачувати заборгованість рівними
частинами на протязі 4-5 місяців до
повного погашення всіє суми боргу.
Разом з тим будь-яких доказів, які б
підтверджували неможливість сплати
заборгованості, відповідач не надав, у
зв'язку з чим суд не вбачає підстав для
надання розстрочки погашення
заборгованості. Так, частиною другою
статті 22 ГПК України передбачено, що
сторони мають право подавати докази,
брати участь у дослідженні доказів,
заявляти клопотання тощо;
обґрунтовувати свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами (ч. 2
ст. 43 ГПК України), якими в силу ст. 32 ГПК
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інших
обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: визнання права; визнання
правочину недійсним; припинення дії,
яка порушує право; відновлення
становища, яке існувало до порушення;
примусове виконання обов'язку в натурі;
зміна правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з
положеннями ст. 20 ГК України.

Оцінюючи надані сторонами докази в
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги Комунального підприємства
"Теплопостачання міста Одеси"
обґрунтовані, відповідають фактичним
обставинам справи та вимогам чинного
законодавства, тому підлягають
задоволенню.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось на
користь позивача, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати по сплаті
судового збору, понесені позивачем при
подачі позову, покладаються на
відповідача пропорційно задоволеним
вимогам, виходячи із первісно
заявленої до стягнення суми боргу. Так,
в п. 4.7 вказаної Постанови Пленуму ВГСУ
№ 7 від 21.02.2013 р. „Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" (із змінами та доповн.),
зазначено, якщо зменшення позивачем
розміру позовних вимог пов'язане з
частковим визнанням та задоволенням
позову відповідачем після подання
позову, то судовий збір у відповідній
частині покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов Комунального підприємства
„Теплопостачання міста Одеси" до
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку „Парус-21"
про стягнення 77206,71 грн. задовольнити.

2. СТЯГНУТИ з Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку „Парус-21" (65063, м. Одеса, вул.
Армійська, 21; ) на
користь Комунального підприємства
"Теплопостачання міста Одеси" (65110, м.
Одеса, вул. Балківська, 1-Б; ; р/р 6451 в філії Одеське ОУ АТ
„Державний ощадний банк України", МФО
328845) 77206/сімдесят сім тисяч двісті
шість/грн. 71 коп. заборгованості за
спожиту теплову енергію, витрати по
сплаті судового збору в сумі 1827/одна
тисяча вісімсот двадцять сім/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та
підписано 17.11.2014 р.

Суддя
В.С. Петров