ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.11.2014
Справа № 908/4622/14

суддя Колодій Н.А., розглянувши
позовні матеріали

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Строймаркет" (69095, м.
Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50)

до відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до відповідача 2 Ленінський відділ
Державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції (69006, м. Запоріжжя, вул.
Лобановського, буд. 10)

про визнання звіту про оцінку майна №
44/07/2014 від 25.07.2014 р. таким, що не може бути
використаним у виконкому провадженні
та його скасування

ВСТАНОВИВ:

05.11.2014 р. до господарського суду
Запорізької області надійшла позовна
заява вих. № 129 від 30.10.2014 р.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Строймаркет" до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та
до Ленінського відділу Державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції про
визнання звіту про оцінку майна №
44/07/2014 від 25.07.2014 р. таким, що не може бути
використаним у виконкому провадженні
та його скасування.

Розглянувши матеріали позовної заяви
та з'ясувавши підстави, передбачені
нормами Господарського процесуального
кодексу України для відмови у
прийнятті позовної заяви, суд дійшов
висновку, що слід відмовити у прийнятті
позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62
ГПК України, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК
України суддя відмовляє у прийнятті
позовної заяви, якщо заява не підлягає
розгляду в господарських судах.

З огляду на приписи ст. ст. 1, 4-1, 12 ГПК
України, господарські суди розглядають
справи в порядку позовного
провадження, якщо склад учасників
спору відповідає приписам ст. 1 ГПК
України, а правовідносини, з яких виник
спір, носять господарський характер.

Позов -це вимога позивача про захист
порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права чи охоронюваного
законом інтересу, яка здійснюється у
визначеній законом процесуальній
формі. Предмет позову це матеріально
-правова вимога позивача до
відповідача, відносно якої суд повинен
винести рішення. Матеріально -правова
вимога позивача повинна опиратися на
певні обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, а саме на
підставу позову. Таким чином, позивач
зобов'язаний визначитися як з
предметом так із обставинами, на
підставі яких він вважає, що його
порушене право буде відновлено у такий
спосіб.

Згідно з ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Статтею 4-5 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарські суди
здійснюють правосуддя шляхом
прийняття рішень обов'язкових до
виконання на всій території України.
Невиконання вимог рішень, ухвал,
постанов господарських судів тягне
відповідальність, встановлену цим
Кодексом та іншими законами України.

Конституційне право на судовий захист
передбачає як невід'ємну частину
такого захисту можливість поновлення
порушених прав, правомірність вимог
яких встановлена в належній судовій
процедурі і формалізована в судовому
рішенні, і конкретні гарантії, які
дозволяли б реалізовувати його в
повному об'ємі і забезпечувати
ефективне поновлення в правах за
допомогою правосуддя.

Відповідно до ст. 22 ГПК України зміна
підстав або предмету спору є правом
позивача. Згідно з ст. 12 ЦК України
особа здійснює свої цивільні права
вільно, на власний розсуд. Відповідно
до ст. 20 цього Кодексу право на захист
особа здійснює на свій розсуд.

Господарський суд зауважує, що
відповідно до ч.3 ст. 22 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів"
місцеві господарські суди розглядають
справи, що виникають із господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності.

Як свідчить ч. 2 ст. 20 Господарського
кодексу України, кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються,
зокрема, шляхом: визнання повністю або
частково недійсними атів органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом.

Згідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Способи захисту, передбачені статтею 16
ЦК України, за своїм змістом є видами
матеріально-правових вимог, які може
заявити особа в суді.

Стаття 55 Конституції України гарантує
кожному право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

З урахування цього в пункті 10 частини 2
статті 16 ЦК України формулюється
загальне правило про можливість
пред'явлення на захист порушеного
цивільного права вимоги про визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. А також у вказаній
статті зазначено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Частина 2 статті 20 ГК України серед
актів, визнання незаконними які
передбачено статтею 16 ЦК України, як
спосіб захисту прав і законних
інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів встановлює, що права та
законні інтереси зазначених суб'єктів
захищаються, зокрема, шляхом визнання
повністю або частково недійсними актів
інших суб'єктів, що суперечать
законодавству, ущемляють права та
законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживача.

Отже, виходячи із зазначених норм,
господарські суди розглядають на
загальних підставах справи у спорах
про визнання недійсними актів,
прийнятих іншими органами, у тому
числі, актів господарських товариств,
які відповідно до закону чи установчих
документів мають обов'язковий характер
для учасників правовідносин, що
виникають чи припиняються з прийняттям
такого акта.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні" звіт про оцінку майна є
документом, що містить висновки про
вартість майна та підтверджує виконані
процедури з оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності - суб'єктом
господарювання відповідно до договору.
Акт оцінки майна є документом, що
містить висновки про вартість майна та
підтверджує виконані процедури з
оцінки майна, здійсненої суб'єктом
оціночної діяльності - органом
державної влади або органом місцевого
самоврядування самостійно.

А відтак, оспорювана оцінка майна,
оформлена Звітом про оцінку майна, не є
актом державного чи іншого органу та не
може бути предметом самостійного
оскарження в господарському суді.
Зазначений документ не є нормативним
правовим актом, оскільки він не
встановлює, не змінює і не скасовує
норми права та неодноразово не
застосовується; не є актом
ненормативного характеру
(індивідуальним актом), оскільки він не
породжує права та обов'язки позивача та
йому не адресований.

Отже заявлений ТОВ "Строймаркет"
позов не підлягає розгляду у
господарських судах України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
судовий збір" сплачена сума судового
збору повертається ухвалою суду в разі:
відмови у відкритті провадження у
справі.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про
судовий збір" передбачено, що
повернення сплаченої суми судового
збору здійснюється в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади із забезпечення
реалізації державної фінансової
політики.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за необхідне повернути позивачу
сплачену суму судового збору в розмірі
1218 грн.

На підставі викладеного, керуючись п. 1
ч. 1 ст. 62, ст. 86 Господарського
процесуального кодексу України, п. 3 ч. 1
ст. 7 Закону України "Про судовий збір",
суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою
відповідальністю "Строймаркет", у
прийнятті позовної заяви.

Позовну заяву і додані до неї матеріали
повернути позивачу.

Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "Строймаркет" (69095,
м. Запоріжжя, вул. Українська,
буд. 50, ) із Державного
бюджету України суму судового збору
сплачену за платіжним доручення № 785
від 20.10.2014р. в розмірі 1218 (одна тисяча
двісті вісімнадцять) грн.

Додаток: позовні матеріали на 101
аркуші, в тому числі, оригінал
платіжного доручення № 785 від 20.10.2014р. в
розмірі 1218 (одна тисяча двісті
вісімнадцять) грн., оригінали
фіскальних чеків: № 7062 та № 7060 від
20.10.2014 р., № 8337 та № 8338 від
30.10.2014 р. та описи вкладення до них.

Суддя
Н.А. Колодій