ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р.Справа № 922/4719/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання
Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом ФОП ОСОБА_1, м. Харкіів до
1. ПП "Природний Дар", с. Шельпаки , 2. ТОВ
"Альфатрейд 20 10", смт. Пісочин про
стягнення коштів за участю
представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, дов. № 3849 від 09.10.14 р.;

1-го відповідача - не з'явився;

2-го відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом, в
якому просить (з урахуванням заяви про
зменшення позовних вимог від 04.11.14 р.,
яка була прийнята судом) стягнути з 1-го
відповідача - Приватного підприємства
"Природний Дар" 3808,00 грн. пені,
інфляційні втрати в сумі 9918,00 грн., 3%
річних в сумі 402,73 грн., штраф в сумі 1932,05
грн., 36% річних в сумі 690,41 грн., збитки в
сумі 337200,00 грн. та витрати по сплаті
судового збору. Крім того, позивач
просить стягнути солідарно з
Приватного підприємства "Природний
Дар" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфатрейд 20 10" (далі
- 2-й відповідач) суму боргу в розмірі
2000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням 1-м відповідачем його
зобов'язань з поставки товару позивачу
за договором поставки №1/08 від 31.08.14 р.
та укладеним між позивачем та 2-м
відповідачем договором поруки № 01-09/2014
від 01.09.14 р.

17.11.14 р. позивач через канцелярію суду
надав заяву про відмову від позову в
частині солідарного стягнення з
Приватного підприємства "Природний
Дар" та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфатрейд 20 10"
основного боргу в розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до ст. 78 ГПК України, відмова
позивача від позову, визнання позову
відповідачем і умови мирової угоди
сторін викладаються в адресованих
господарському суду письмових заявах,
що долучаються до справи. Ці заяви
підписуються відповідно позивачем,
відповідачем чи обома сторонами. Про
прийняття відмови позивача від позову
або про затвердження мирової угоди
сторін господарський суд виносить
ухвалу, якою одночасно припиняє
провадження у справі.

Враховуючи, що відповідно до ч. 4 ст. 22
ГПК України, позивач до прийняття
рішення по справі має право
відмовитись від позову, а також те, що
вказана заява не суперечить вимогам
чинного господарського процесуального
законодавства та не порушує прав чи
законних інтересів сторін, держави або
інших осіб, суд приймає відмову
позивача від позову в частині
солідарного стягнення з Приватного
підприємства "Природний Дар" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфатрейд 20 10"
основного боргу в розмірі 2000,00 грн. та
припиняє провадження у даній справі в
цій частині, відповідно до п. 4 ст. 80 ГПК
України.

Представник позивача в судовому
засіданні 17.11.14 р. уточнені позовні
вимоги підтримав, просив позов
задовольнити.

Представник 2-го відповідача в судове
засідання не з'явився, вимоги суду не
виконав, відзив не надав.

Представник 1-го відповідача в судове
засідання не з'явився, вимоги суду не
виконав, відзив не надав.

На адресу суду повернулась копія
ухвали господарського суду
Харківської області по справі від 27.10.14
р., яка була направлена на адресу 1-го
відповідача, з відміткою "за зазначеною
адресою не проживає".

Вищезазначена ухвала була направлена
на адресу: АДРЕСА_1, відповідно до
відомостей, зазначених у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

У пункті 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що в разі,
якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання
суду відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто
з посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, 1-й відповідач вважається
судом таким, що був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній
матеріалами, визнаними судом
достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, суд встановив наступне.

31.08.2014 року між ПП "Природній Дар" (1-й
відповідач, постачальник) та ФОП ОСОБА_1
(позивач, покупець) було укладено
договір поставки №1/08 (далі -
договір)(а.с. 23-27), відповідно до умов
якого, 1-й відповідач зобов'язався
поставити та передати у власність
позивача продукцію, а позивач
зобов'язався прийняти та оплатити
продукцію в асортименті, кількості та
за цінами, викладеними у додатках до
договору (п.1.1 договору).

Згідно з п. 1.4 договору, поставка
продукції здійснюється окремими
партіями. Найменування, одиниці виміру
та загальна кількість продукції, її
часткове співвідношення (асортимент,
номенклатура) кожної партії продукції
узгоджуються сторонами шляхом
оформлення замовлень на поставку
продукції, відповідно до умов,
визначених цим договором.

Найменування, одиниці виміру та
загальна кількість продукції, що є
предметом поставки за цим договором, її
часткове співвідношення (асортимент,
номенклатура) визначаються у
відповідному замовленні покупця або
узгоджується сторонами у відповідних
додатках (п. 2.1 договору).

Відповідно до п.2.2 договору, фактична
кількість, асортимент та розфасування
продукції, що підлягає поставці
позивачеві, вважається узгодженими
сторонами в момент отримання 1-м
відповідачем попередньої оплати,
згідно умов договору.

Підтверджений сторонами асортимент та
кількість продукції в кожній партії
вказується в додатках до даного
договору (п. 4.4 договору).

Сторони підписали специфікацію (а.с. 22)
до спірного договору (додаток №1),
відповідно до якої, 1-й відповідач
зобов'язався поставити позивачу
продукцію (яловичина тушкована 1с ДСТУ)
в кількості 33720 банок на загальну суму
573240,00 грн.

Так, на виконання умов договору,
сторони погодили асортимент, кількість
та вартість партії продукції, що
підтверджується специфікацією та
рахунком-фактурою №17/2014 від 31.08.2014 року
(а.с. 21) на загальну суму 573240,00 грн.

Відповідно до п. 1.3 специфікації, оплата
товару зазначеного в специфікації
здійснюється на умовах передплати 30%, а
70% після його огляду в місці зберігання
та оформлення видатково-прибуткових
накладних на відповідну партію
поставки. 1-й відповідач надає покупцю
рахунок-фактуру, яка повинна бути
оплачена позивачем протягом 1
банківського дня.

В п. 7.7 договору також закріплено, що
оплата за партію продукції, яка
підлягає поставці, відповідно до
прийнятого 1-м відповідачем до
виконання замовлення, здійснюється
наступним чином: 30% вартості партії
сплачується позивачем в якості
попередньої оплати на підставі
наданого 1-м відповідачем рахунку
протягом 3 (трьох) банківських днів з
дати отримання позивачем відповідного
рахунку, інша частина вартості партії
продукції сплачується позивачем в день
отримання відповідної партії
продукції.

02.09.2014 р., відповідно до умов договору,
позивач перерахував на рахунок 1-го
відповідача грошові кошти в сумі 172000,00
грн. у якості попередньої оплати, що
підтверджується копією платіжного
доручення №111 від 02.09.14 р. (а.с. 17).

Згідно з п. 4.1 договору, поставка
продукції здійснюється окремими
партіями, відповідно до наданого
покупцем та схваленого постачальником
замовлення на поставку продукції,
або/чи відповідного додатку.

Порядок прийняття до виконання
(схвалення) замовлення покупця
(позивача) договором не встановлений,
однак, факт пред'явлення 1-м
відповідачем рахунку-фактури № 17/2014
від 31.08.14 р. на суму 573240,00 грн. (а.с. 21)
свідчить про прийняття до виконання
замовлення позивача на поставку 33720
банок яловичини тушкованої 1с ДСТУ
(об'ємом 525 гр. за ціною 17,00 грн. кожна)
саме 31.08.14 р.

Отже, поставка товару, відповідно до
умов договору, мала бути здійснена до
10.09.14 р.

Проте, 1-й відповідач зобов'язання з
поставки продукції позивачу не
виконав, у зв'язку з чим, 01.10.2014 р.
фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до 1-го відповідача з
претензію № 01-10/2014 (а.с. 29-31), в якій
вимагав виконати зобов'язання за
договором або повернути попередню
оплату до 10.10.2014 р. Крім того, в
претензії зазначалось, що у випадку
несвоєчасного повернення боргу 1-м
відповідачем або поставки 100% партії
продукції до "10" жовтня 2014 року, позивач
буде нараховувати штраф у розмірі 10 %
від дати порушення умов договору, а
саме з 09.09.2014 року, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діятиме у період за який сплачується
пеня від дати порушення умов договору,
а саме з 09.09.2014 року за кожен день
прострочення, та 36% річних.

1-й відповідач, в свою чергу, 03 та 09
жовтня 2014 року повернув 102000,00 грн. (а.с.
34, 36). Залишок в сумі 70000,00 грн. 1-й
відповідач сплатив лише 22.10.2014 р., що
підтверджується копією відповідного
платіжного доручення (а.с. 59).

На підставі викладених обставин,
позивач вважає 1-го відповідача таким,
що прострочив виконання зобов'язання
за договором щодо поставки товару та
повернення попередньої оплати, у
зв'язку з чим і звернувся з даним
позовом до господарського суду
Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих
цим Кодексом, застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України про договір
купівлі-продажу (ч. 6 ст.265 ГК України).

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК
України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо такий
строк не встановлений договором, - у
строк, визначений відповідно до статті
530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК
України).

Як вже було зазначено, позивач в своїй
претензії № 01-10/2014 (а.с. 27-29) вимагав від
1-го відповідача повернення
попередньої оплати або поставки 100%
товару до 10.10.2014 р.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Проте, 1-й відповідач грошові кошти в
сумі 70000,00 грн., в обумовлений позивачем
строк не повернув та товар не поставив.

Отже, враховуючи викладене, 1-й
відповідач визнається судом таким, що з
11.10.14 р. прострочив виконання
зобов'язання з повернення позивачу
попередньої оплати за договором
поставки №1/08 від 31.08.14 р.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
і порядку укладеного між сторонами
договору та згідно з вимогами закону.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Позивач просить стягнути з Приватного
підприємства "Природний Дар", зокрема,
3808,00 грн. пені, штрафу в сумі 1932,05 грн. та
36% річних в сумі 690,41 грн., втім суд
вважає зазначені вимоги
неправомірними, виходячи з наступного.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 549 ЦК
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Позивач, в обґрунтування своїх вимог
щодо стягнення з 1-го відповідача пені,
штрафу та 36% річних посилається на
претензії, які направлялись на
юридичну адресу 1-го відповідача, та в
яких зазначалось, що у випадку
несвоєчасного повернення боргу,
позивач буде нараховувати пеню, штраф
та 36% річних.

В той же час, в частині 1 ст. 548 ЦК України
закріплено, що виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Претензія складена в односторонньому
порядку та не є договором, а отже, не
може встановлювати пеню, штраф та 36%
річних у якості відповідальності за
неналежне виконання зобов'язань.

Суд наголошує, що відповідальність 1-го
відповідача у разі несвоєчасного
повернення попередньої оплати або
поставки товару у вигляді пені, штрафу
та 36% річних, спірним договором
поставки №1/08 від 31.08.14 р. не
передбачена. Закон також не містить
таких приписів.

Враховуючи викладене, суд визнає
вимоги про стягнення з Приватного
підприємства "Природний Дар" 3808,00 грн.
пені, штрафу в сумі 1932,05 грн. та 36% річних
в сумі 690,41 грн. неправомірними та
такими, що підлягають відхиленню.

В той же час, відповідно до статті 625 ЦК
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки суд визнав 1-го відповідача
таким, що з 11.10.14 р. прострочив виконання
зобов'язання з повернення позивачу
попередньої оплати за договором
поставки №1/08 від 31.08.14 р., перевіривши
розрахунок позивача, суд визнає вимогу
про стягнення з 1-го відповідача
інфляційних втрат такою, що підлягає
частковому задоволенню в сумі 1680,00 грн.
(за період з 11.10.14 р. по 20.10.14 р.), а вимогу
про стягнення з 1-го відповідача 3%
річних такою, що підлягає частковому
задоволенню в сумі 57,53 грн. (за період з
11.10.14 р. по 20.10.14 р.).

Щодо вимоги про стягнення з 1-го
відповідача збитків в сумі 337200,00 грн.,
суд зазначає наступне.

01.09.2014 року між позивачем (продавець) та
ТОВ "Аквілон-А" (покупець) було укладено
договір купівлі-продажу №09/1 (а.с. 15-16),
відповідно до умов якого, позивач
зобов'язався продати, а ТОВ "Аквілон-А"
прийняти та оплатити товар - яловичину
тушковану 1с ДСТУ в кількості 33720 банок,
на загальну суму 910440,00 грн., отриманий
виключно від Приватного підприємства
"Природний Дар" за договором поставки
№1/08 від 31.08.14 р. (п.1.1).

Відповідно до п. 1.3 договору
купівлі-продажу №09/1 від 01.09.2014 р.,
позивач зобов'язався здійснити
поставку товару ТОВ "Аквілон-А"
протягом 20 (двадцяти) календарних днів,
але не пізніше 23 вересня 2014 року.

У зв'язку з порушенням позивачем
зобов'язань за договором
купівлі-продажу №09/1 від 01.09.2014 р. щодо
строків поставки товару, ТОВ "Аквілон-А"
звернулось до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 з претензією №
23-09/2014 від 23.09.2014 р. (а.с. 18), в якій
вимагало поставити товар до 07.10.2014 р. та
зазначило, що у разі порушення
встановлених строків поставки
відмовиться від вказаного договору.

Відповідно до п. 7.2 договору
купівлі-продажу №09/1 від 01.09.2014 р.,
договір може бути розірваним за
ініціативою однієї із сторін, яка
зобов'язана повідомити іншу сторону за
14 днів до передбачуваного строку
розірвання договору.

Оскільки позивачем, в обумовлений ТОВ
"Аквілон-А" строк, товар так і не був
поставлений, останній надіслав
позивачу лист-повідомлення № 08-10/2014 від
08.10.14 р. (а.с. 19), в якому зазначив про
відмову від договору купівлі-продажу
№09/1 від 01.09.2014 р.

Таким чином, за договором поставки №1/08
від 31.08.14 р. 1-й відповідач зобов'язався
поставити позивачу 33720 банок яловичини
тушкованої 1с ДСТУ вартістю 573240,00 грн. В
подальшому, позивач домовився продати
ТОВ "Аквілон-А" 33720 банок яловичини
тушкованої 1с ДСТУ за 910440,00 грн., у
зв'язку з чим був укладений договір
купівлі-продажу №09/1 від 01.09.2014 р. Отже,
у разі належного виконання 1-м
відповідачем зобов'язань за договором
№1/08 від 31.08.14 р. з поставки позивачу 33720
банок яловичини тушкованої 1с ДСТУ
вартістю 573240,00 грн., останній мав
отримати прибуток в розмірі 337200,00 грн.,
продавши вказаний товар ТОВ "Аквілон-А"
за ціною 910440,00 грн.

Проте, 1-й відповідач свої зобов'язання
за договором №1/08 від 31.08.14 р. щодо
поставки позивачу 33720 банок яловичини
тушкованої 1с ДСТУ не виконав, у зв'язку
з чим фізична особа-підприємець ОСОБА_1
також прострочив поставку товару ТОВ
"Аквілон-А" за договором
купівлі-продажу №09/1 від 01.09.2014 р., що в
подальшому стало причиною відмови ТОВ
"Аквілон-А" від договору
купівлі-продажу №09/1 від 01.09.2014 р., та
неотриманням позивачем гарантованого
доходу.

Відповідно до п.9.7 договору поставки
№1/08 від 31.08.14 р., незалежно від сплати
неустойки сторона, що порушила цей
договір, відшкодовує іншій стороні
заподіяні в результаті цього збитки
без врахування розміру неустойки.

В пункті 9.2 договору поставки №1/08 від
31.08.14 р. закріплено, що кожна сторона
відповідає за збитки, у тому числі
неодержані доходи, заподіяні іншій
стороні через невиконання положень
цього договору.

За приписами п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками, зокрема, є
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з пунктом 1 статті 224 ГК України
до складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються, зокрема, неодержаний
прибуток (втрачена вигода), на який
сторона, що зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

Частинами 1 і 2 ст. 623 ЦК України
передбачено, боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

З указаних норм законодавства України
випливає, що особа, яка має на меті
відшкодувати збитки у вигляді упущеної
(втраченої) вигоди, повинна довести, що
вона гарантовано отримала б відповідну
вигоду у разі, якщо б її право не було
порушено іншою особою, тобто у разі
належного виконання зобов'язання іншою
особою.

Крім того, суд зазначає, що для
застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення, а
саме:

- протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи;

- шкідливий результат такої поведінки
(збитки);

- причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками;

- вина правопорушника.

Протиправна поведінка 1-го відповідача
підтверджується вищевикладеними
обставинами, на підставі яких, судом
був встановлений факт порушення 1-м
відповідачем зобов'язань за договором
поставки №1/08 від 31.08.14 р. у вигляді не
здійснення, в обумовлений договором
строк, поставки товару та прострочення
повернення попередньої оплати.

Як вже зазначалось, оскільки 1-й
відповідач свої зобов'язання з
поставки позивачу 33720 банок яловичини
тушкованої 1с ДСТУ не виконав, позивач
не зміг поставити ТОВ "Аквілон-А" товар
в обумовлений строк, у зв'язку з чим, ТОВ
"Аквілон-А" відмовилось від договору
купівлі-продажу №09/1 від 01.09.2014 р., а
позивач поніс збитки, а саме неодержані
доходи в сумі 337200,00 грн. Отже, саме
Приватне підприємство "Природний Дар"
винне у спричинені вищевказаних
збитків.

За таких підстав, суд вважає доведеними
розмір збитків завданих 1-м
відповідачем та причинний зв'язок між
його протиправною поведінкою та
збитками позивача.

Враховуючи викладені обставини та
норми зазначеного законодавства, суд
приходить до висновку про наявність
усіх елементів складу цивільного
правопорушення у діях 1-го відповідача,
які необхідні для застосування такої
міри відповідальності, як
відшкодування збитків.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що вимога про стягнення з Приватного
підприємства "Природний Дар" збитків в
сумі 337200,00 грн. є законною, правомірною
та такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України,
відповідно до приписів якої, при
частковому задоволенні позову -
витрати по сплаті судового збору за
подання позову покладаються на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства
"Природній Дар" (47810, Тернопільська
область, Підволочиський район, с.
Шельпаки, вул. І. Франка, 28, ) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код
НОМЕР_1) інфляційні втрати в сумі 1680,00
грн., 3% річних в сумі 57,53 грн., збитки в
сумі 337200,00 грн. та 6778,74 грн. судового
збору.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Провадження у справі в частині
солідарного стягнення з Приватного
підприємства "Природний Дар" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфатрейд 20 10"
основного боргу в розмірі 2000,00 грн. -
припинити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його прийняття, оформленого відповідно
до вимог ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.11.2014 р.

Суддя Т.В. Інте