ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2014 р.
Справа №917/1758/14

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако
М.М.

за участю представників:

від позивача: Щербак В.М., Юшко М.Г.,

від відповідача: Василенко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
ім.Довженка"

вул.Леніна, 29, с.Яреськи Шишацького
району Полтавської області,38030

до Шишацької селищної ради,

вул. Корніліча, 5, смт.Шишаки
Полтавської області,38000

про визнання права власності на
земельні ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма ім.
Довженка" звернулось до
господарського суду Полтавської
області з позовом до Шишацької
селищної ради про визнання права
власності на земельні ділянки: землі
під господарськими дворами площею 87,46
га; землі під запроектованими шляхами
площею 46,40 га; землі, які підлягали
залуженню площею 73,79 га, що розташовані
на території Шишацької селищної ради,
посилаючись на те, що відповідач
незаконно розпоряджається вказаними
земельними ділянками.

В судовому засіданні представниками
позивача позовні вимоги підтримано у
повному обсязі з мотивів, викладених у
позовній заяві, посилаючись, зокрема,
на те, що право власності позивача на
спірні земельні ділянки, в складі
земельної ділянки площею 4670,6 га.
підтверджується Державним актом на
право колективної власності на землю
серії ПЛ №0003 від 20.07.1995р., в зв'язку з
чим вказані земельні ділянки не
належать Шишацькій селищній раді, а
належать позивачу, як правонаступнику
ПКСП "Шишаки", однак відповідач
відмовляється визнавати право
власності позивача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
проти задоволення позову заперечує,
посилаючись, зокрема на те, що в межах
населеного пункту знаходиться лише
земельні ділянки під господарськими
дворами загальною площею 63,262га, які
надані в користування позивачу на
умовах оренди і не можуть перебувати у
власності позивача, оскільки були
передані у колективну власність, а тому
розпоряджатися ними могли лише
загальні збори співвласників, а після
розпаювання ці землі підлягали
включенню до земель запасу. Всі інші
землі (24,198 га - землі під господарськими
дворами, 46,40 га-землі під
запроектованими шляхами та 73,79 га-землі
під залуження) знаходяться за межами
населеного пункту, а тому селищна рада
не має до них ніякого відношення у
відповідності до ст.12 Глави 2
Земельного кодексу України і ст.12
Розділу Х Перехідні положення до
Земельного кодексу України.

Крім того відповідач вважає, що на час
звернення позивача до суду сплив
термін позовної давності, що також є
підставою для відмови в позові (т.3
а.с.148-151)

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечує повністю з мотивів,
викладених у відзиві, а також
посилається на те, що власником спірних
земельних ділянок є Шишацька селищна
рада, в зв'язку з чим вони не можуть бути
передані у власність, а лише надаються
в оренду. Крім того, представник
відповідача зазначає, що в рішенні
Шишацької селищної ради від 29.06.1995р. не
вказано про передачу спірних земельних
ділянок і що саме ці землі передавалися
у колективну власність та відсутній
оригінал даного рішення.

Рішення приймається судом після
перерви, оголошеної в судовому
засіданні 15 жовтня 2014 року.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що рішенням
Шишацької селищної ради народних
депутатів від 29 червня 1995 року передано
у колективну власність ПКСП "Шишаки"
4670,6 га, в тому числі
сільськогосподарських угідь 4426,3га, з
них ріллі 3914,1 га, сіножатей 417,3 га,
пасовищ 94.9га. Також надано в постійне
користування 840,8га, в тому числі
сільськогосподарських угідь 242,9га, з
них ріллі 167,9га, багаторічних 23,9 га,
сіножатей 36,3га, пасовищ 14.8 га(т.1.а.с.48).

Відповідно до вказаного вище рішення 29
червня 1995року Пайовому колективному
сільськогосподарському підприємству
"Шишаки" видано Державний Акт на право
колективної власності на землю Серії
ПЛ № 00003, згідно якого у колективну
власність передається 4670,6 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
(т.1 а.с.7-43), а також видано Державний Акт
на право постійного користування
землею Серії ПЛ 00056, згідно якого ПКСП
"Шишаки" передається у постійне
користування земельна ділянка площею
840,8 га для сільськогосподарських
потреб (т.1.а.с.44-47).

Згідно Статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма
ім..Довженка" , позивач є
правонаступником ТОВ "Агрофірма
"Шишацька", яке в свою чергу згідно
статуту є правонаступником ПКСП
"Шишаки" (т.1. а.с.49-113).

Указом Президента "Про порядок
паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям" від 08.08.1995 р. за №720/95
установлено, що паюванню підлягають
сільськогосподарські угіддя, передані
у колективну власність колективним
сільськогосподарським підприємствам,
сільськогосподарським кооперативам,
сільськогосподарським акціонерним
товариствам, у тому числі створеним на
базі радгоспів та інших державних
сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель радгоспів та інших
державних сільськогосподарських
підприємств здійснюється після
перетворення їх на колективні
сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну ділянку (пай) мають
члени колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери,
які раніше працювали в ньому і
залишаються членами зазначеного
підприємства, кооперативу, товариства,
відповідно до списку, що додається до
державного акта на право колективної
власності на землю.

Як зазначає позивач, земельна ділянка,
передана у колективну власність ПКСП
"Шишаки" була розпайована, за винятком
спірних земельних ділянок, які не
підлягали розпаюванню.

Частиною 3 ст.12 Закону України "Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)", який
визначає організаційні засади
виділення власникам земельних часток
(паїв) земельних ділянок в натурі (на
місцевості) із земель, що належали
колективним сільськогосподарським
підприємствам на праві колективної
власності, передбачено, що власникам
земельних часток (паїв), яким земельні
ділянки виділені в натурі (на
місцевості) єдиним масивом, видається
державний акт на право власності на
земельну ділянку, що посвідчує їх право
спільної часткової чи спільної
сумісної власності.

Наказом Державного Комітету України по
земельних ресурсах від 04.05.1999 р. за №43
затверджено Інструкцію про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди, в п.2.10 ч.2
"Порядок складання державного акту"
якої зазначено, що до державного акта
на право власності на земельну ділянку,
що видається товариствам всіх видів
або співвласникам, обов'язково
додається затверджений список членів
даного товариства або співвласників.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 02.04.2002 р. за №449 затверджено форму
державного акта на право власності на
земельну ділянку та державного акта на
право постійного користування
земельною ділянкою, згідно вимог якої в
державному акті зокрема зазначається
прізвище, ім'я та по батькові
громадянина України, іноземного
громадянина, особи без громадянства,
особи, уповноваженої співвласниками
земельної ділянки, або найменування
юридичної особи; у разі виникнення
права спільної власності на земельну
ділянку до акта додається список її
співвласників.

Згідно додатку до державного акта на
право власності на земельну ділянку в
списку співвласників земельної
ділянки зазначаються: порядковий
номер; прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи (найменування юридичної
особи); ідентифікаційний номер
відповідно до Державного реєстру
фізичних осіб - платників податків та
інших обов'язкових (ідентифікаційний
код згідно з ЄДРПОУ); місце проживання
(місцезнаходження); частка у спільній
власності.

Згідно частини 1 статті 79 Земельного
кодексу України земельна ділянка, як
об'єкт права власності, це частина
земної поверхні з установленими
межами, певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами.

Позивачем не надано жодного доказу
існування земельних ділянок площею 87,46
га; 46,40 га та 73,79 га, як окремого об'єкта
з визначенням меж.

Більше того, як вбачається з наданих
сторонами копій договорів оренди
землі, між позивачем та відповідачем
укладено договори оренди земельних
ділянок, кожній з яких присвоєно
кадастрові номери ( т.1 а.с.157-246,
т.2.а.с.1-31).

Також, між позивачем та Шишацькою
райдержадміністрацією укладено
договори оренди земельних ділянок, які
знаходяться поза межами населених
пунктів і яким також присвоєно
кадастрові номери на кожну ділянку (т.2.
а.с.36-51, 121-189, 226-233).

Крім того, Законом України № 3613-/1 від
07.07.2011 року Земельний кодекс України
доповнено статтею 79-1, відповідно до
положень якої, формування земельної
ділянки полягає у визначенні
земельної ділянки як об'єкта цивільних
прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру.

Формування земельних ділянок
здійснюється:

- у порядку відведення земельних
ділянок із земель державної та
комунальної власності;

- шляхом поділу чи об'єднання
раніше сформованих земельних
ділянок;

- шляхом визначення меж земельних
ділянок державної чи комунальної
власності за проектами землеустрою
щодо впорядкування територій
населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки
підлягають державній реєстрації у
Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера.

Формування земельних ділянок
(крім випадків, визначених у частинах
шостій - сьомій цієї статті)
здійснюється за проектами
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок.

Формування земельних ділянок
шляхом поділу та об'єднання раніше
сформованих земельних ділянок, які
перебувають у власності або
користуванні, без зміни їх цільового
призначення здійснюються за
технічною документацією із
землеустрою щодо поділу та об'єднання
земельних ділянок.

Винесення в натуру (на
місцевість) меж сформованої
земельної ділянки до її державної
реєстрації здійснюється за
документацією із землеустрою, яка
стала підставою для її
формування.

У разі встановлення (відновлення)
меж земельних ділянок за їх фактичним
використанням у зв'язку
з неможливістю виявлення дійсних меж,
формування нових земельних ділянок не
здійснюється, а зміни до відомостей
про межі земельних ділянок
вносяться до Державного земельного
кадастру.

Земельна ділянка може бути
об'єктом цивільних прав виключно
з моменту її формування (крім
випадків суборенди, сервітуту
щодо частин земельних ділянок) та
державної реєстрації права власності
на неї.

Державна реєстрація речових прав на
земельні ділянки здійснюється після
державної реєстрації земельних
ділянок у Державному земельному
кадастрі.

Системний аналіз наведених норм
законодавства дає підстави для
висновку, що єдиним доказом наявності
права власності на земельну ділянку є
державний акт на право власності на
земельну ділянку із зазначенням площі,
визначеної у відповідності до
технічної документації (або проекту
відведення), затверджених в
установленому порядку.

Статтею 152 ЗК України визначено, що
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
зазначено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачем не надано належних і
допустимих доказів існування
земельних ділянок площами 87,46 га; 46,40 га
та 73,79 га, як окремих об'єктів з
визначенням меж.

Посилання позивача на Державний Акт на
право колективної власності на землю є
необґрунтованим, оскільки він виданий
на земельну ділянку площею 4670,6га і не
містить жодних даних про існування
земельних ділянок з площами 87,46 га; 46,40
га та 73,79 га.

Крім того, як зазначає позивач, частина
земельної ділянки була розпайована та
передана у власність громадянам,
зазначеним в Додатку №1 до Державного
акта, тобто право власності на земельну
ділянку, площею, вказаною в Державному
акті припинилось.

Згідно п.3.10 Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди,
затвердженої Наказом Державного
Комітету України по земельних ресурсах
від 04.05.1999р. за №43 встановлено, що у
випадку припинення права власності на
земельну ділянку документ, який
засвідчує це право, повертається до
архіву державного органу земельних
ресурсів.

Враховуючи викладене, надана позивачем
копія Державного акту не може бути
належним доказом на підтвердження
позовних вимог. Інших доказів на
підтвердження своїх вимог позивачем не
надано, а тому відсутні підстави для
задоволення позову.

Оскільки за змістом частини першої
статті 261 ЦК України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи, а суд прийшов до
висновку про відмову в задоволенні
позову, тому відсутні підстави для
застосування позовної давності за
заявою відповідача.

У відповідності до ст..49 ГПК України,
судові витрати покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 82-85 ГПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Рішення може бути оскаржено до
Харківського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Полтавської області
на протязі 10 днів.

Повне рішення складено 03.11.2014
року.

Суддя
Кульбако М.М.