ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року Справа № 910/24977/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: Губенко Н.М.,

суддів: Барицької Т.Л.,

Картере В.І.
(доповідач)

за участю представників:

ПАТ "Центренерго" в особі
відокремленого підрозділу
Трипільської теплової електростанції -
Твердохліб С.М.,

ДП "Вугілля України" - не з'яв.,

ДП "Антрацит" - не з'яв.,

ТОВ "Центральна збагачувальна фабрика
"Нагольчанська" - не з'яв.,

Державного територіально-галузевого
об'єднання "Південно-Західна залізниця"
- Андрощук Є.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державного
підприємства "Вугілля України"

на постанову Київського апеляційного
господарського суду від 13.08.2014

у справі № 910/24977/13 господарського суду
міста Києва

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Центренерго" в особі
відокремленого підрозділу
Трипільської теплової електростанції

до Державного підприємства "Вугілля
України"

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: 1) Державного
підприємства "Антрацит",

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Центральна
збагачувальна фабрика "Нагольчанська",

3) Державного територіально-галузевого
об'єднання "Південно-Західна залізниця"

про відшкодування збитків у сумі 25139,04
грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ПАТ "Центренерго" в
особі відокремленого підрозділу
Трипільської теплової електростанції
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до ДП "Вугілля
України" про стягнення з відповідача
збитків у сумі 25139,04 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 Державне підприємство
"Антрацит" та Товариство з обмеженою
відповідальністю "Центральна
збагачувальна фабрика Центральна
збагачувальна фабрика "Нагальчанська"
залучені до участі у розгляді справи в
якості третіх осіб, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.03.2014 залучено до участі у
розгляді справи в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача -
Державне територіально-галузеве
об'єднання "Південно-Західна
залізниця".

Рішенням господарського суду міста
Києва від 24.06.2014 (суддя Домнічева І.О.) у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 13.08.2014 (колегія
суддів у складі: суддя Самсін Р.І. -
головуючий, судді Шаптала Є.Ю., Гончаров
С.А.) вказане рішення господарського
суду від скасовано та прийнято нове,
яким позов задоволено. Стягнуто з ДП
"Вугілля України" на користь ПАТ
"Центренерго" 25139,04 грн. завданих
збитків внаслідок порушення умов
договору № 111/6 від 30.12.2011.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову апеляційного суду
від 13.08.2014, а рішення господарського
суду першої інстанції від 24.06.2014
залишити в силі. В обґрунтування
касаційної скарги відповідач
стверджує, що судом апеляційної
інстанції при прийнятті оскаржуваної
постанови порушено вимоги ст.ст. 614, 623,
629 ЦК України, ст.ст. 2, 24 Статуту
залізниць України.

Перевіривши правильність застосування
господарськими судами норм
процесуального та матеріального права,
Вищий господарський суд України вважає
касаційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню виходячи з такого.

Господарськими судами при розгляді
позову встановлено, що:

- 30.12.2011 Публічним акціонерним
товариством "Центренерго" (покупець) та
Державним підприємством "Вугілля
України" (постачальник) укладено
договір поставки вугілля № 111/6, згідно
з умовами якого постачальник поставляє
покупцю вугільну продукцію в
асортименті, по реквізитах та за
якісними характеристиками,
приведеними у договорі, а покупець
приймає вугілля, оплачує його вартість
на умовах, встановлених договором;

- пунктом 2.1 договору встановлено, що
вугілля постачається рівномірно
протягом періоду поставки залізничним
транспортом у відкритих напіввагонах
вантажною швидкістю на умовах DDP
(залізнична станція призначення)
згідно з міжнародними правилами
тлумачення термінів "Інкотермс" в
редакції 2000 року з урахуванням
особливостей, передбачених цим
договором, та за реквізитами покупця,
вказаними в додатках до договору;

- згідно з п. 3.1.1 договору постачальник
зобов'язаний поставити покупцеві на
умовах цього договору вугілля в строк,
асортименті, по реквізитах та з
якісними характеристиками погодженими
сторонами;

- відповідно до п. 3.2.5. постачальник має
право доручити виконання зобов'язань з
поставки вугілля за договором третій
особі - вугледобувному підприємству,
особу якого сторони погодять у
додатках до договору;

- на виконання умов вказаного договору
на адресу вантажоотримувача
Трипільської ТЕС ВАТ "Центренерго" у
грудні 2012 року надійшли вагони із
вугіллям марки антрацит від
вантажовідправника ДП "Антрацит" ВАТ
ЦЗФ "Нагольчанська", яке належить
відповідачу, що підтверджується
залізничними накладними: № 50046390
(вагони №№ 68618503, 66171042, 66931627, 65626046 з
відміткою на звороті по вагону № 68618503),
№ 50611599 (вагони №№ 60712452, 60425758, 66727850 з
відміткою на звороті по вагону № 60712452),
№ 50660935 (вагони №№ 65698839, 67902445, 60669330,
60434784, 67912253 з відміткою на звороті по
вагону № 67912253);

- на шляху прямування вказані вагони на
підставі актів загальної форми були
затримані для зважування, під час якого
виявлено перевантаження вагонів понад
вантажопідйомність, про що на станції
Нижньодніпровськ-Вузол
Придніпровської залізниці складено
комерційні акти;

- надлишок вугілля був перевантажений з
одних вагонів в інші, а саме з вагону №
68618503 у вагон № 67178160, з вагону № 60712452 у
вагон № 67655670, з вагону № 67912253 у вагон №
66722679 про що складено акти загальної
форми № 2094, № 2091, та оформлено
досилочні накладні № 50207695, № 45365434, №
45464005;

- за перезавантаження та перевезення
надлишку вантажу внаслідок зазначених
обставин ДТГО "Південно-Західна
залізниця" було стягнуто з ПАТ
"Центренерго" кошти в розмірі 25139,04 грн.,
які позивач просить стягнути з
відповідача як збитки завдані
неналежним виконанням зобов'язань щодо
поставки продукції на умовах договору
№ 111/6 від 30.12.2011.

Судом першої інстанції відмовлено в
позові про стягнення 25139,04 грн. збитків
у зв'язку з недоведеністю необхідних
підстав та умов для покладення на
відповідача обов'язку відшкодувати
зазначені збитки.

Скасовуючи рішення місцевого
господарського суду та задовольняючи
позовні вимоги, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що додаткові
витрати за перевантаження надлишку
вантажу та залізничне перевезення
інших вагонів понесені позивачем
внаслідок неналежного виконання
відповідачем обов'язків постачальника,
тому з нього на користь позивача
відповідно до вимог ст. 623 ЦК України,
ст. 224 ГК України підлягає стягненню
25139,04 грн. збитків.

Розглянувши доводи касаційної скарги,
Вищий господарський суд України вважає
за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Аналогічні приписи
містить ч. 1 ст. 623 ЦК України.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК
України особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Так, відшкодування збитків є одним із
видів правової відповідальності і для
застосування такої міри
відповідальності необхідна наявність
всіх елементів складу правопорушення,
а саме: протиправної поведінки;
шкідливого результату такої поведінки
- збитків; причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та збитками;
вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі
відсутності, хоча б одного з елементів
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків не наступає.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму (ч.
1 ст. 265 ГК України). У договорі поставки
за згодою сторін може бути
передбачений порядок відвантаження
товарів будь-яким видом транспорту, а
також вибірка товарів покупцем.
Договором може бути передбачено
відвантаження товарів
вантажовідправником (виготовлювачем),
що не є постачальником, та одержання
товарів вантажоодержувачем, що не є
покупцем, а також оплата товарів
платником, що не є покупцем (ч.ч. 5, 6 ст. 267
ГК України).

За договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату. Договір перевезення
вантажу укладається в письмовій формі.
Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента тощо)
відповідно до вимог законодавства (ч.ч.
1, 2 ст. 307 ГК України).

Статтею 2 Статуту залізниць України
(затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06.04.1998 № 457)
передбачено, що обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом визначає Статут залізниць
України.

Відповідно до пункту 6 Статуту
залізниць України, вантажовідправник
(відправник вантажу, вантажовласник) -
зазначена в документі на перевезення
вантажу (накладній) юридична чи фізична
особа, яка довіряє вантаж залізниці для
його перевезення.

Як встановлено господарськими судами,
в залізничних накладних № 50046390, № 50611599,
№ 50660935 відправником зазначено - ПАТ
"ЦЗФ "Нагольчанська" (графа 1), а у заяві
відправника (графа 7) мітиться відмітка
про постачання за договором № 09-12/1-ЕН
від 01.09.2012 (постачальник ДП "Антрацит").

Приписами ст.ст. 30, 32 Статуту залізниць
України встановлено, що завантаження у
вагони здійснюється
вантажовідправником, який зобов'язаний
здійснювати завантаження з виконанням
технічних умов.

Відтак, передбачене ст. 124 Статуту
залізниць України зобов'язання,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, порта, підприємства
(організації) відшкодувати залізниці
збитки, завдані внаслідок пошкодження
рухомого складу, перевантаження,
неправильного навантаження,
застосування неякісної упаковки або
неправильного кріплення вантажу,
здійснюється з урахуванням принципу
вини.

Оскільки, відповідач не є
вантажовідправником вугілля, то він не
є стороною договору перевезення
вантажу, який ним поставлявся за
договором поставки, і, відповідно,
особою, що відповідає за наслідки
порушення, вчиненого при виконанні
договору перевезення вантажу
залізничним транспортом.

Вищий господарський суд України також
звертає увагу, що з позивача було
стягнуто додаткові витрати за
транспортування на підставі
накопичувальної картки, які відповідно
до останньої є платою за перевезення,
розрахованою на підставі збірника
тарифів.

Отже, висновки господарського суду
апеляційної інстанції про те, що
відносини щодо перевезення вантажу
залізничним транспортом виникли у
зв'язку з укладенням договору поставки
№ 111/6 від 30.12.2011 саме для відповідача є
помилковими, оскільки з договору не
вбачається, що відповідач несе
відповідальність за порушення під час
перевезення вантажу.

Враховуючи вимоги закону, беручи до
уваги встановлені обставини справи суд
першої інстанції дійшов правомірного
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову у
зв'язку з недоведеністю
причинно-наслідкового зв'язку між
неналежним виконанням саме
відповідачем зобов'язань за договором
поставки вугілля № 111/6 від 30.12.2011 та
сплаченими позивачем збитками у
розмірі 25139,04 грн.

За таких обставин правові підстави для
скасування рішення господарського
суду міста Києва від 24.06.2014 були
відсутні.

Відповідно до ст. 1115 ГПК України
касаційна інстанція використовує
процесуальні права суду першої
інстанції виключно для перевірки
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення у рішенні або
постанові господарського суду.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право,
зокрема, залишити в силі одне із раніше
прийнятих рішень або постанов.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що постанова
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а рішення місцевого суду -
залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Вугілля України"
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 13.08.2014
скасувати.

Рішення господарського суду міста
Києва від 24.06.2014 у справі № 910/24977/13
залишити в силі.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Центренерго" (м. Київ, вул.
Народного ополчення 1, 03151;
ідентифікаційний код 22927045) на користь
Державного підприємства "Вугілля
України" (м. Київ, вул. Б. Хмельницького,
4, 01601; ідентифікаційний код 32709929) 913,50
грн. судового збору за подання
касаційної скарги.

Видачу відповідного наказу доручити
господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя:Н. Губенко Судді: Т.
Барицька В. Картере