м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного акціонерного
товариства "Акціонерна компанія
до Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
"Печерська брама" Печерської районної у
про стягнення 620 462,80 грн.
Судді: Бондарчук В.В. (головуюча)
від позивача: Мірошник М.М.
від відповідача: Кирилов М.С.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
(далі-позивач) звернулося до
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
"Печерська брама" Печерської районної у
м. Києві ради (далі-відповідач) про
стягнення заборгованості в розмірі 548
997,14 грн., інфляційних втрат в розмірі
592,69 грн., 3% річних у розмірі 7 237,19 грн.,
пені у розмірі 36 185,93 грн. та штрафу у
розмірі 27 449,86 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.06.2013 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 11.07.2013
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
У процесі провадження у справі
представник відповідача подав
заперечення на позовну заяву, в яких
проти позову заперечив та пояснив, що
станом на 01.07.2013 р. відповідач
відповідно до розрахунків
використаних послуг повністю виконав
У судовому засіданні 11.07.2013 р. та 08.08.2013
р. судом оголошувалася перерва
відповідно до 08.08.2013 р. та 22.08.2013 р. на
підставі ст. 77 ГПК України.
22.08.2013 р. через загальний відділ
діловодства представник позивача
подав заперечення на відзив, в якому
зазначив, що будинкам, які обслуговує
КП УЖГ «Печерська Брама», послуги
надаються належним чином, обсяги яких
відповідачем погоджено, відповідно
обов'язок оплачувати питну воду,
використану для надання послуг
населенню, покладено на відповідачеві.
Ухвалою Господарського суду міста
призначено судову експертизу та
зупинено провадження на час її
надійшли до Господарського суду міста
Києва без виконання через несплату
послуг за проведення судової
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.12.2013 р. поновлено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 20.01.2014 р. за участю
представників сторін.
У судовому засіданні 20.01.2014 р. судом
оголошувалася перерва до 30.01.2014 р. на
підставі ст. 77 ГПК України.
30.01.2014 р. через загальний відділ
діловодства представник відповідача
подав письмові пояснення, в яких
просить відмовити у задоволенні
позову, зазначивши, що позовні вимоги
про стягнення 620 462,80 грн. за період з
травня 2012 р. по березень 2013 р.
відповідачем були виконані, що
підтверджується копіями зведених
відомостей розщеплення оплати КП
«ГІОЦ» за квітень-травень 2013 р.
Ухвалою Господарського суду міста
призначено судову експертизу та
зупинено провадження на час її
надійшли до Господарського суду міста
Києва без виконання через несплату
відповідачем послуг проведення
судової експертизи.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.05.2014 р. поновлено
призначено до розгляду на 12.06.2014 р. за
участю представників сторін.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.06.2014 р. призначено
Розпорядженням Заступника голови
Господарського суду міста Києва від
12.06.2014 р. визначено склад суду для
В.В. (головуюча суддя), судді: Отрош І.М.,
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.06.2014 р. колегією суддів у
складі: головуючий суддя - Бондарчук
В.В., суддя Отрош І.М. та суддя Нечай О.В.
провадження та призначено її до
розгляду на 17.07.2014 р.
Розпорядженням Заступника голови
Господарського суду міста Києва від
17.07.2014, у зв'язку із перебуванням судді
Отрош І.М. у відпустці, змінено склад
колегії суддів для розгляду справи
В.В., суддя Нечай О.В. та суддя Спичак О.М.
У судовому засіданні 17.07.2014 р. та 01.09.2014
р. судом оголошувалася перерва
відповідно до 01.09.2014 р. та 11.09.2014 р. на
підставі ст. 77 ГПК України.
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача проти позову
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 11.09.2014 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.09.2006 р. між Відкритим акціонерним
товариством "Акціонерна компанія
"Водоканал", правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
(надалі - постачальник) та Комунальним
підприємством по утриманню житлового
господарства "Печерська брама", (надалі
- абонент) було укладено договір на
постачання питної води та приймання
стічних вод через приєднані мережі
№06917/2-06 (надалі - "Договір").

Відповідно до п. 1.1 Договору, цей
договір укладається у відповідності із
Законом України "Про питну воду та
питне водопостачання". За цим договором
постачальник зобов'язується надавати
абоненту послуги з постачання питної
води та на підставі пред'явленого
абонентом дозволу на скид стічних вод у
систему каналізацій м. Києва (надалі -
Дозвіл) приймати від нього стічні води
у систему каналізацій м. Києва
відповідно до Правил приймання стічних
вод підприємств у систему каналізації
м. Києва (в подальшому - місцеві правила
приймання), а абонент зобов'язується
здійснювати своєчасну оплату наданих
йому постачальником послуг на умовах
цього договору, дотримуватися порядку
користування питною водою з
комунальних водопроводів і приймання
стічних вод, що встановлені Правилами
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах та селищах України,
затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу України №65 від
01.07.1994 р. зареєстрованих в Міністерстві
юстиції 22.07.1994 р. за №165/374 (в подальшому
Правила користування), які втратили
чинність 18.10.2008 р. у зв'язку з набуттям
чинності Правил користування
системами централізованого
комунального водопостачання та
водовідведення в населених пунктах
України від 27.06.2008 № 190 (надалі Правила
№ 190).

Пунктами 3.1, 3.7 Правил №190 передбачено,
що розрахунки за спожиту питну воду та
скид стічних вод здійснюється на
основі показів засобів обліку.
Розрахунки за спожиту питну воду та
скид стічних вод здійснюються усіма
споживачами щомісячно відповідно до
умов договору.

Згідно із п. 2.1.1 Договору, облік
поставленої води та кількість
поставленої води та кількість
прийнятих стоків здійснюється за
показаннями лічильника,
зареєстрованого у Постачальника, окрім
випадків, передбачених Правилами
користування. У випадку наявності у
абонента декількох об'єктів
водоспоживання, облік спожитої ним
води здійснюється з урахуванням
показань всіх лічильників,
зареєстрованих за абонентом.

Відповідно до п.п. 2.2.1, 2.2.2 Договору,
постачальник щомісячно направляє до
банківської установи абонента
розрахункові документи (в електронному
вигляді - дебетові повідомлення або у
паперовому вигляді вимоги-доручення
тощо) для оплати за поставлену воду та
прийняті стічні води відповідно до
встановлених тарифів. Оплата вартості
послуг здійснюється абонентом
щомісячно у безготівковій формі у
десятиденний термін з дня направлення
постачальником розрахункового
документу до банківської установи
абонента. За згодою постачальника
оплата за надані послуги, може
здійснюватися іншими способами, що не
суперечать чинному законодавству
України. В разі утворення боргу, оплата
за наданні послуги, що надходить від
абонента, незалежно від зазначеного в
платіжному документі призначення
платежу, першочергово зараховується
постачальником в погашення боргу.

Згідно із п. 2.2.3 Договору, в разі
неотримання від постачальника
проточного щомісячного розрахункового
документу, абонент здійснює оплату
вартості наданих йому послуг, не
пізніше 5-го числа наступного місяця,
платіжним дорученням, виходячи з
діючого тарифу та фактичної кількості
спожитої води.

Відповідно до п. 4.2 Договору, у разі
порушення строків виконання
зобов'язання по оплаті за надані
послуги, абонент сплачує постачальнику
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожний день прострочення
платежу. Нарахування пені припиняється
через один рік від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано. Оплата
абонентом пені не звільняє останнього
від оплати несплаченого рахунку в
повному розмірі.

Положеннями п. 7.1 Договору визначено, що
цей договір укладається строком на
один рік і набуває чинності з моменту
його підписання сторонами. Договір
вважається пролонгованим на новий
строк, якщо за 20 днів до припинення його
дії жодна із сторін письмово не
повідомить іншу сторону про його
припинення.

Також, між сторонами укладено
додаткову угоду до договору про
визначення обсягів поставленої
холодної води, яка використовується
абонентом для приготування гарячої, в
якій сторони встановили, що порядок
визначення обсягів поставленої питної
води, використаної для приготування
гарячої, та відповідної кількості
стічних вод визначається відповідно до
показань приладу обліку, встановленому
в ЦТП, що фіксуються представниками
абонента та ВАТ "Київводоканал" і
розподіляються між споживачами послуг,
які приєднані до ЦТП, в процентному
співвідношенні, залежно від кількості
мешканців будинку.

Як вказує позивач, за період з 01.05.2012 р.
по 31.03.2013 р. позивачем було надано
відповідачеві послуг на суму 5 752 775,87
грн., а відповідачем оплачено послуг на
суму 5 243 083,25 грн., та перерахунки між
сторонами становлять 39 304,52 грн.

При цьому, відповідач не оплатив
нараховану суму в розмірі 548 997,14 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що відповідач неналежним
чином виконує зобов'язання щодо оплати
наданих послуг з водопостачання згідно
договору договір на постачання питної
води та приймання стічних вод через
приєднані мережі №06917/2-06, у зв'язку з
чим останній заборгував позивачеві 548
997,14 грн. Крім того, позивач просить
стягнути з відповідача інфляційних
втрат в розмірі 592,69 грн., 3% річних у сумі
7 237,19 грн., пеню у розмірі 36 185,93 грн. та
штраф у сумі 27 449,86 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Статтею 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
унормовано, що комунальні послуги -
результат господарської діяльності,
спрямованої на задоволення потреби
фізичної чи юридичної особи у
забезпеченні холодною та гарячою
водою, водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а
також вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Матеріалами справи, а саме актами
зняття показників водолічильників,
підтверджується надання позивачем
відповідачу, на виконання умов
договору №06917/2-06 від 25.09.2006 р., послуги з
водопостачання та водовідведення у
період з 01.05.2012 р. по 31.03.2013 р. позивачем
було надано відповідачеві послуг на
суму 5 752 775,87 грн., їх оплата
відповідачем у розмірі 5 203 778,73 грн. та
існування заборгованості станом на
31.03.2013 р. у розмірі 548 997,14 грн.

При цьому, спір з приводу обсягів
(кількості) та вартості спожитих у
спірний період послуг між сторонами
відсутній.

Заперечуючи проти позову відповідач
посилається на відсутність
заборгованості за послуги з
водопостачання та водовідведення, за
надані на підставі договору №06917/2-06 від
25.09.2006 р. у період з 01.05.2012 р. по 31.03.2013 р., з
огляду на їх оплату, в підтвердження
чого відповідачем надано зведені
відомості розщеплення оплат КП
"Головний інформаційно-обчислювальний
центр".

Як вбачається з наданих відповідачем
зведених відомостей та довідки
розщеплення оплат КП "Головний
інформаційно-обчислювальний центр" на
рахунок позивача у квітні-травні 2013 р.,
в рахунок оплати вартості спожитих
відповідачем за Договором послуг з
водопостачання та водовідведення,
зараховано 683 766,33 грн.

Пунктом 2.2.2 Договору сторонами
узгоджено, що оплата вартості послуг
здійснюється абонентом щомісячно у
безготівковій формі у десятиденний
термін з дня направлення
постачальником розрахункового
документу до банківської установи
абонента. В разі утворення боргу,
оплата за наданні послуги, що надходить
від абонента, незалежно від
зазначеного в платіжному документі
призначення платежу, першочергово
зараховується постачальником в
погашення боргу.

Положеннями п. 2.2.3 Договору визначено,
що в разі неотримання від
постачальника проточного щомісячного
розрахункового документу, абонент
здійснює оплату вартості наданих йому
послуг, не пізніше 5-го числа наступного
місяця, платіжним дорученням, виходячи
з діючого тарифу та фактичної
кількості спожитої води.

Таким чином, при укладанні договору
сторони визначили порядок оплати за
фактично отримані послуги не пізніше
5-го числа місяця наступного за місяцем
надання послуг та здійснення авансових
платежів тільки за умови отримання
відповідачем платіжного документа про
оплату.

Позивачем надано суду копії платіжних
вимог-доручень, які за твердженням
позивача, на виконання п. 2.2.2 Договору
виставлялись відповідачу для оплати
спожитих у період з 01.05.2012 р. по 31.03.2013 р.
послуг, проте доказів отримання
відповідачем платіжних вимог,
позивачем суду не надано.

Відтак, з огляду відсутності доказів на
підтвердження направлення позивачем
платіжних вимог для здійснення
відповідачем попередньої оплати
вартості наданих послуг, зважаючи на
умови п. 2.2.2 Договору, яким визначено, що
в разі утворення боргу, передбачено
зарахування позивачем грошових коштів,
що надходять від відповідача,
першочергово в погашення боргу, суд
дійшов висновку, що грошові кошти, які
надійшли у квітні-травні 2013 р. у розмірі
683 766,33 грн., сплачені відповідачем в
рахунок погашення заборгованості у
заявлений позивачем період.

Таким чином, враховуючи, що в рахунок
оплати вартості послуг за Договором
відповідачем сплачено 683 766,33 грн., що
становить більше ніж заявлено
позивачем до стягнення, позивачем не
наведено наявність та розмір
заборгованості за послуги надані у
період з 01.05.2012 р. по 31.03.2013 р. за
Договором, з позовом про стягнення якої
він звернувся до суду.

При цьому, суд відзначає, що
зарахування коштів, які надійшли після
спірного періоду (01.05.2012 р. по 31.03.2013 р.)
через КП «ГІОЦ» за спожиті послуги з
водопостачання та водовідведення, в
рахунок оплати існуючого боргу
відповідача за спірний період не
суперечить приписам Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", положень про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та Інструкції
про безготівкові рахунки України в
національній валюті, затвердженої
постановою Національного Банку
України від 21.01.2004 р., оскільки згідно
зведених відомостей КП "ГІОЦ" кошти у
розмірі 683 766,33 грн., що надійшли на
рахунок позивача є оплатою вартості
спожитих відповідачем послуг з
водопостачання за договором №06917/2-06
від 25.09.2006 р., тобто цільове призначення
оплати коштів є саме оплата спожитих за
договором послуг.

Пунктом 3.8. Інструкції про
безготівкові рахунки України в
національній валюті, затвердженої
постановою Національного Банку
України від 21.01.2004 р. визначено, що
Реквізит "Призначення платежу"
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України.

В свою чергу, відомості КП "ГІОЦ" з
розщеплення платежів в розумінні
вказаної Інструкції не є платіжним
документом, а відображений в наведених
відомостях КП "ГІОЦ" місяць оброки
платежу, не є реквізитом призначенням
платежу в розумінні наведеної вище
інструкції та він лише вказує у якому
місяці населенням внесено та оброблено
КП "ГІОЦ" відповідні платежі за
споживання комунальних послуг.

Першочергове зарахування сплачених
коштів в рахунок погашення
заборгованості з оплати спожитих
послуг (при цьому згідно п. 2.2.2 Договору
незалежно від зазначеного в платіжному
документі призначення платежу)
передбачено сторонами умовами
договору, а тому суд приходить до
висновку, що грошові кошти які надійшли
у квітни-травні 2013 р. сплачені в рахунок
погашення заборгованості за надані
позивачем послуги у спірний період.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Київського апеляційного
господарського суду від 04.12.2012 р. та від
07.05.2014 р. і постановах Вищого
господарського суду України від 31.01.2013
р. та від 23.07.2014 р. у справах №5011-54/11383-2012,
№910/24739/13 відповідно, якими вирішено
аналогічний спір між тими ж сторонами
за інший період.

Так, відповідно до ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За приписами ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Враховуючи викладене, правові підстави
для задоволення позовних вимог в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача суми основного боргу
у розмірі 548 997,14 грн. відсутні, а тому
задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача
інфляційних втрат в розмірі 592,69 грн., 3%
річних у сумі 7 237,19 грн., пеню у розмірі 36
185,93 грн. та штрафу у сумі 27 449,86 грн. за
прострочення виконання грошового
зобов'язання за кожен місяць окремо у
загальний період з травня 2012 р. по
березень 2013 р.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений Договором строк свого
обов'язку по перерахуванню коштів не
виконав, допустивши прострочення
виконання грошового зобов'язання, тому
дії відповідача є порушенням
договірних зобов'язань (ст. 610
Цивільного кодексу України), і він
вважається таким, що прострочив (ст. 612
Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

Відповідно до п. 2.2.3 Договору, в разі
неотримання від постачальника
проточного щомісячного розрахункового
документу, абонент здійснює оплату
вартості наданих йому послуг, не
пізніше 5-го числа наступного місяця,
платіжним дорученням, виходячи з
діючого тарифу та фактичної кількості
спожитої води.

Положеннями п. 4.2 Договору визначено, що
у разі порушення строків виконання
зобов'язання по оплаті за надані
послуги, абонент сплачує постачальнику
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ за кожний день прострочення
платежу.

Здійснивши перерахунок заявленої до
стягнення пені, суд вважає за можливе
задовольнити дану вимогу у розмірі
заявленому до стягнення.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до
стягнення 3% річних, суд вважає за
можливе задовольнити дану вимогу у
розмірі заявленому до стягнення.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення штрафу у розмірі 27 449,86
грн., нарахованого за прострочення
виконання грошового зобов'язання по
сплаті наданих послуг з постачання
питної води.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Із змісту п. 4.6 Договору вбачається, що
за безпідставну відмову оплатити
направлений рахунок, абонент сплачує
постачальнику штраф у розмірі 5% від
суми, яку відмовився сплатити. Сплата
штрафу не звільняє абонента від
обов'язку оплатити рахунок
постачальника.

Позивачем надано суду копії платіжних
вимог, які за твердженням позивача, на
виконання п. 2.2.2 Договору виставлялись
відповідачу для оплати спожитих у
період з 01.05.2012 р. по 01.03.2013 р. послуг,
проте доказів направлення платіжних
вимог та отримання їх відповідачем,
позивачем суду не надано.

Таким чином, позивачем не доведено
порушення відповідачем п. 4.6 Договору
щодо безпідставної відмови
відповідача від оплати рахунків, в
зв'язку із чим підстави для стягнення з
відповідача штрафу відсутні.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог та
стягнення з Комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Печерського району м. Києва "Печерська
брама" на користь Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" інфляційних
втрат в розмірі 592,69 грн., 3% річних у
розмірі 7 237,19 грн. та пені у розмірі 36
185,93 грн.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Акціонерна
компанія "Київводоканал" задовольнити
частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
"Печерська брама" (01042, м. Київ, бул. Марії
Приймаченко, 3, ) з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
судового рішення, на користь
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерна компанія "Київводоканал"
(01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ) 592 (п'ятсот дев'яносто дві)
грн. 69 коп. - інфляційних витрат, 7 237 (сім
тисяч двісті тридцять сім) грн. 19 коп. - 3%
річних, 36 185 (тридцять шість тисяч сто
вісімдесят п'ять) грн. 93 коп. - пені та 880
(вісімсот вісімдесят) грн. 32 коп. -
судового збору.

3. В іншій частині у задоволенні
позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 12.09.2014 р.

Судді
Бондарчук В.В.
(головуюча)

Спичак О.М.

Нечай О.В.