КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р. Справа№ 911/3716/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шипка В.В.

суддів: Остапенка О.М.

Пантелієнка В.О.

при секретарі
Матвєєнко Т.Є.

розглянувши апеляційну скаргу
Національного Банку України

на ухвалу господарського суду
Київської області від 06.10.2014р.

у справі № 911/3716/14 (суддя Лопатін А.В.)

за заявою Національного Банку
України

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Броварський

домобудівний комбінат
"Меркурій"

про банкрутство

за участю представників:

від заявника: Таболін О.С. - дов. № б/н
від 28.02.2014р.

від боржника: Галічева В.О. - дов. № б/н
від 19.05.2014р.

Ковальчук-Відьмук В.М. дов.
№ б/н від 19.05.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської
області від 06.10.2014р. у справі № 911/3716/14
відмовлено у порушенні провадження у
справі про банкрутство Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Броварський домобудівний комбінат
"Меркурій".

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
Національний Банк України звернувся з
апеляційною скаргою до Київського
апеляційного господарського суду, в
якій просить ухвалу господарського
суду Київської області від 06.10.2014р. у
справі № 911/3716/14 скасувати, а справу
передати на розгляд до господарського
суду Київської області.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.11.2014р.
апеляційну скаргу Національного Банку
України було прийнято до провадження і
розгляд справи № 911/3716/14 призначено на
18.11.2014р.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 18.11.2014р. було
внесено зміни до складу колегії суддів.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.11.2014р.
апеляційну скаргу Національного Банку
України було прийнято до провадження.

Через відділ документального
забезпечення 18.11.2014р. представником
боржника був поданий відзив на
апеляційну скаргу в якому просить суд
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а ухвалу господарського
суду Київської області від 06.10.2014р. без
змін.

Згідно з частиною 1 статті 99 ГПК
України, в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог частини 2
статті 101 ГПК України, апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

В судовому засіданні представник
заявника апеляційну скаргу підтримав
та просив її задовольнити.

В судовому засіданні представники
боржника проти апеляційної скарги
заперечували та просили її залишити
без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши доводи представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
перевіривши правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженої ухвали норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Конституцією України кожному
гарантується право на судовий захист,
апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює
серед основних засад судочинства,
зокрема, забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма
конкретизована законодавцем в ст. 14
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою учасники
судового процесу та інші особи у
випадках і порядку, встановлених
процесуальним законом, мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права
на апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення названим Законом
ставиться в залежність від положень
процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен
містити імперативні норми про те, в
яких випадках особа має право
оскаржити рішення суду в апеляційному
чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 106 ГПК України
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду можуть подавати
сторони та інші учасники судового
процесу, зазначені у цьому Кодексі та
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до
приписів розділу Х "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
застосовуються норми Закону в
редакції, що діяла з 19.01.2013 (далі по
тексту - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
провадження у справах про банкрутство
регулюється Законом, ГПК України,
іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України
встановлено, що господарські суди
розглядають справи про банкрутство у
порядку провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом.

Згідно статей 4, 43 ГПК України судове
рішення є законним та обґрунтованим
лише у випадку всебічного повного та
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності у відповідності з нормами
матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у порушенні провадження у
справі про банкрутство, господарський
суд м. Києва обґрунтував оскаржувану
ухвалу тим, що грошові вимоги заявника
у розмірі 1657380,56 грн. є забезпеченими
майновими правами боржника (договір
застави майнових прав від 12.03.2009р. №
16/09/ЗМП-2).

Враховуючи викладене, пославшись на ч. 7
ст. 16 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", зокрема, на
те, що вимоги кредитора є повністю
забезпеченими майном боржника, суд
першої інстанції відмовив у порушенні
провадження у справі про банкрутство.

Статтею 1 Закону визначено, що грошове
зобов'язання - зобов'язання боржника
сплатити кредитору певну грошову суму
відповідно до цивільно-правового
правочину (договору) та на інших
підставах, передбачених
законодавством України. До грошових
зобов'язань відносяться також
зобов'язання щодо сплати податків,
зборів (обов'язкових платежів),
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування;
зобов'язання, що виникають внаслідок
неможливості виконання зобов'язань за
договорами зберігання, підряду, найму
(оренди), ренти тощо та які мають бути
виражені у грошових одиницях.

Кредитор - юридична або фізична особа, а
також органи доходів і зборів та інші
державні органи, які мають
підтверджені у встановленому порядку
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника.

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону, яка регулює
загальні, основні підстави для
порушення справи про банкрутство,
справа про банкрутство порушується
господарським судом, якщо безспірні
вимоги кредитора (кредиторів) до
боржника сукупно становлять не менше
трьохсот мінімальних розмірів
заробітної плати, які не були
задоволені боржником протягом трьох
місяців після встановленого для їх
погашення строку, якщо інше не
передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові
вимоги кредиторів, підтверджені
судовим рішенням, що набрало законної
сили, і постановою про відкриття
виконавчого провадження, згідно з яким
відповідно до законодавства
здійснюється списання коштів з
рахунків боржника.

Тобто, безспірними є ті вимоги, що
підтверджені судовим рішенням, та яке
не виконане боржником при його
примусовому виконанні.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 34 ГПК України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Між Національним Банком України
(Заставодержатель), АБ «Банк
регіонального розвитку»
(Заставодавець) та ТОВ «Броварський
домобудівний комбінат «Меркурій»
(Боржник) був укладений договір застави
майнових прав № 16/09/ЗМП-2 від 12.03.2009р.,
відповідно до умов якого, предметом
застави за цим договором є майнові
права за кредитним договором № 11/21-55
від 15.07.2008 р. з додатковими угодами.

Боржником щодо заставодавця є суб»єкт
господарювання ТОВ «Броварський
домобудівний комбінат «Меркурій», (п.1.3.
Договору).

Відповідно до п.1.5. даного Договору за
рахунок заставленого майнового права
вимоги Заставодержателя (НБУ)
задовольняються в повному обсязі,
включаючи суму основного боргу,
нараховані проценти та пеню.

Згідно умов Договору Заставодержатель
(НБУ) має право: звертати стягнення на
предмет застави (отримання вимоги, що
випливає із заставленого права) і
реалізувати заставлені майнові права і
задовольнити за їх рахунок свої
грошові вимоги за кредитним договором
у повному обсязі.

Відповідно до п. 4.1. договору,
Заставодавець уступає
Заставодержателю право вимоги до
боржника, що випливає з кредитного
договору № 11/21-55 від 15.07.2008р., на суму 1 979
166,70 грн., за процентами та іншими видами
платежів, що підлягають сплаті на
підставі цього кредитного договору.

Боржник зобов»язується не чинити
перепон Заставодержателю в разі
здійснення ним звернення стягнення та
реалізації предмета застави (п.4.4.
Договору застви майнових прав).

Рішенням господарського суду
Київської області від 27.10.2010р. у справі
№ 16/041-10 позов третьої особи з
самостійними вимогами -Національного
банку України до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Броварський домобудівний комбінат
"Меркурій" задоволено повністю та
стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Броварський
домобудівний комбінат "Меркурій" 1 979 166
грн. 70 коп. заборгованості за кредитом,
230 929грн. 53 коп. заборгованості за
відсотками, 7 284 грн. 33 коп. пені.

Господарський суд Київської області
ухвалою від 26.12.2012р. розстрочив
виконання рішення господарського суду
Київської області від 27.10.2010р. строком
на 24 місяці. Таким чином строк сплати
спливає у грудні 2014 року.

Заявник звернувся до господарського
суду Київської області з заявою про
зміну способу та порядку виконання
рішення, а саме: звернути стягнення на
заставне майно з кредитним договором
від 15.07.2008 р. № 11/21-55 та відповідно до
договору іпотеки від 15.07.2008 р., а саме на
нежилі приміщення.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 12.02.2014р. у справі № 16/041-10/11
заяву головного управління
Національного банку України по м. Києву
і київській області про зміну способу
виконання та порядку виконання рішення
від 27.10.2010р. у справі № 16/041-10 відхилено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 13.05.2014р. у
справі № 16/041-10/11 ухвалу господарського
суду Київської області від 12.02.2014р. у
справі № 16/041-10/11 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 10.09.2014р. постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 13.05.2014р. у
справі № 16/041-10/11 та ухвалу
господарського суду Київської області
від 12.02.2014р. у справі № 16/041-10/11 залишено
без змін.

Кредиторські вимоги заявника повністю
забезпечені заставою майна боржника.
Забезпечення підтверджуються не
тільки судовими рішеннями за якими
заявник намагається змінити спосіб
виконання рішення та звернути
стягнення на предмет іпотеки та і самим
договором іпотеки від 15.07.2008р.

Відповідно ст. 16 Закону України «Про
відновлення платежоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
суд відмовляє в порушенні провадження
у справі про банкрутство, якщо: вимоги
кредитора є повністю забезпеченими
майном боржника.

Згідно з ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
свої вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що місцевий суд дійшов
правильного висновку про відмову в
порушені провадження у справі про
банкрутство.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
господарського суду Київської області
від 06.10.2014р., судова колегія дійшла
висновку про відсутність правових
підстав для зміни чи скасування ухвали
господарського суду Київської області
від 06.10.2014р. у справі № 911/3716/14. Порушень
норм матеріального чи процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування даної ухвали, судовою
колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 106 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного
Банку України залишити без
задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Київської
області від 06.10.2014р. у справі № 911/3716/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/3716/14 повернути
до господарського суду Київської
області.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
В.В. Шипко

Судді
О.М. Остапенко

В.О. Пантелієнко