ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року Справа № 5027/272/2012
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого :
Полянського А.Г.

суддів: Кравчука
Г.А., Мачульського Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Бомбардир"на постановуЛьвівського
апеляційного господарського суду від
20.03.2014 р.у справі Господарського суду№
5027/272/2012 Чернівецької областіза
позовомЗаступника прокурора
Чернівецької області в інтересах
держави в особі Чернівецької обласної
державної адміністраціїдо за участю
третьої особи, без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача за
участю третьої особи, без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідачів1) Сокирянської районної
державної адміністрації, 2) Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Бомбардир" Головного управління
Держземагентства у Чернівецькій
області Відділу Держземагентства у
Сокирянському районіпровизнання
недійсним договору оренди землі від
26.02.2010 р.

в судовому засіданні взяли участь
представники:

прокурор відділу ГПУ Клюге Л.М., посв.
від 17.01.2013 № 014652; позивача: не
з'явились;відповідача-1: не
з'явились; відповідача-2: не
з'явились; третьої особи на стороні
позивача: не з'явились; третьої
особи на стороні відповідача: не
з'явились;

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2012 року заступник прокурора
Чернівецької області звернувся в
інтересах держави в особі Чернівецької
обласної державної адміністрації (далі
- Обласна адміністрація) до
Господарського суду Чернівецької
області з позовною заявою, у якій, з
урахуванням клопотання про зменшення
позовних вимог (т. 3, а.с. 34), просив:

- визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 7 га,
укладений Сокирянською районною
державною адміністрацією (далі -
Районна адміністрація) з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Бомбардир"
(далі - Товариство) 26.02.2010,
зареєстрований в Книзі "записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі" за № 01;

- земельну ділянку площею 7 га вартістю
211 400 грн. повернути державі в особі
Обласної адміністрації.

Позовні вимоги заступник прокурора
Чернівецької області обґрунтовував
тим, що укладений між Районною
адміністрацією та Товариством договір
оренди земельної ділянки від 26.02.2010
суперечить Конституції України,
Земельному кодексу України (далі - ЗК
України) та Закону України "Про оренду
землі", що є підставою для визнання його
недійсним на підставі ст. ст. 203 та 215
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України). В свою чергу передана за цим
договором земельна ділянка підлягає
поверненню державі в особі Обласної
адміністрації.

Справа розглядалась господарськими
судами неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду
Чернівецької області від 18.12.2013 (суддя
Марущак В.І.) позов задоволено частково,
визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки площею 7 га,
укладений між Районною адміністрацією
та Товариством 26.02.2010, зареєстрований
за номером № 01. Припинено дію
договору на майбутнє. Припинено
провадження у справі щодо позовних
вимог про скасування державної
реєстрації договору у зв'язку з
відмовою прокурора та позивача від
позову в цій частині. У задоволені
решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 20.03.2014 (колегія
суддів: Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л.,
Якімець Г.Г.) рішення Господарського
суду Чернівецької області від 18.12.2013
залишено без змін.

В частині задоволення позовних вимог
вказані судові рішення прийнято з
мотивів, викладених заступником
прокурора у позовній заяві. Відмову у
задоволені позовних вимог про
повернення спірної земельної ділянки
державі в особі Обласної адміністрації
мотивовано тим, що Обласна
адміністрація не є стороною договору і
як на момент звернення до суду з даним
позовом, так і на момент прийняття
рішення у справі не має повноважень
щодо розпорядження землями
сільськогосподарського призначення.

Товариство звернулось до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, у якій просить
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 20.03.2014 і
рішення Господарського суду
Чернівецької області від 18.12.2013 в
частині задоволення позовних вимог
прокурора скасувати та прийняти в цій
частині нове рішення про відмову в
позові. Викладені у касаційній скарзі
вимоги Товариство обґрунтовує
посиланням на обставини справи,
положення ст. ст. 20, 122 та п. 12 розділу Х
Перехідних положень ЗК України.

Інші особи які беруть участь у справі
не скористались правом, наданим ст. 1112
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України), та відзиви
на касаційну скаргу Товариства до
Вищого господарського суду України не
надіслали, що не перешкоджає
касаційному перегляду судових актів в
оскаржуваній частині.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи,
перевіривши правильність юридичної
оцінки встановлених фактичних
обставини справи, застосування
господарськими судами першої та другої
інстанцій норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
рішення та постанови в оскаржуваній
частині, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що
касаційна скарга Товариства не
підлягає задоволенню, враховуючи
наступне.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами на підставі
матеріалів справи встановлено, що:

- рішенням Михалківської сільської
ради (далі - Рада) № 5/21-05 від 14.01.2005 "Про
згоду на передачу в довготермінову
оренду прибережної смуги водосховища в
с. Непоротове" погоджено передачу в
довготермінову (терміном до 50 років)
оренду Товариству прибережної смуги
водосховища в с. Непоротове площею 9.00
га для обладнання зони відпочинку
людей в літній період;

- на підставі вказаного рішення
Районною адміністрацією 04.02.2005
прийнято розпорядження №33-р "Про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення змеленої
ділянки", яким вирішено: 1. Дати дозвіл
Товариству на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 9,0 га для
обслуговування пляжу за рахунок земель
запасу Ради; 2. Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки подати на
розгляд та затвердження
райдержадміністрації; 3. Відведення
земельної ділянки здійснити на
підставі матеріалів попереднього
погодження та генплану будівництва
об'єкту;

- 25.02.2010 між Районною адміністрацією
(орендодавець) та Товариством (орендар)
укладено договір оренди землі, за
умовами якого орендодавець надає, а
орендар приймає в строкове платне
користування земельну ділянку
загальною площею 7,0 га, у тому числі
сінокіс - 7,0 га., яка знаходиться в
адміністративних межах Михалківської
сільської ради, кадастровий номер
земельної ділянки: :03:001:0219 (далі -
Договір). Договір зареєстровано 26.02.2010 у
Чернівецькій регіональній філії ДП
"Центр ДЗК" за номером 000976, про що у
книзі записів реєстрації договорів
оренди земельних ділянок зроблено
запис за номером 01. Земельну
ділянку передано орендареві за актом
прийому-передачі земельної ділянки від
26.02.2010;

- відповідно до п. 15 Договору земельна
ділянка передається в оренду для
обладнання зони відпочинку. Цільове
призначення земельної ділянки - землі
рекреаційного призначення (п. 16
Договору);

- за приписами п. 8 Договору його
укладено на 45 років;

- 16.12.2011 Районною адміністрацією
прийнято розпорядження № 692-р "Про
внесення змін до розпорядження голови
районної державної адміністрації від
04.02.2005 року № 33-р "Про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки", яким
пункти 1 та 2 розпорядження Районної
адміністрації від 04.02.2005 № 33-р
викладено в новій редакції: "1. Дати
дозвіл на розробку проекту із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 7,000 га для обладнання
зони відпочинку на території Ради за
рахунок земель, що знаходяться в
користуванні Товариства"; "2. Проект із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки подати на затвердження до
обласної державної адміністрації в
термін до 31.12.2011";

- відповідно до довідок Відділу
Держземагенства у Сокирянському
районі № 374 від 30.04.2013 (т. 2, а.с.78) та № 9
від 17.12.2013 (т. 3, а.с. 46), спірна земельна
ділянка загальною площею 7 га
знаходиться за межами населеного
пункту.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилався, зокрема на те, що
проведеною в порядку правозахисної
діяльності щодо додержання вимог
земельного законодавства посадовими
особами органів державної влади та
місцевого самоврядування перевіркою
встановлено, що спірний Договір
укладено Районною адміністрацією
всупереч вимог ст. ст. 122, 124 ЗК України
та з порушенням порядку зміни
цільового призначення земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення (сінокосу) - без прийняття
відповідних рішень органів державної
влади та без відшкодування втрат
сільськогосподарського виробництва.

Статтею 124 ЗК України передбачено, що
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки. Наведена норма
кореспондується з частиною 2 ст. 16
Закону України "Про оренду землі",
відповідно до якої укладення договору
про оренду землі із земель державної
або комунальної власності
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу державної влади
або органу місцевого самоврядування -
орендодавця, прийнятого в порядку,
передбаченому Земельним кодексом
України.

Абзацом 1 п. 2.16 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
р. № 7 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах що виникають із
земельних відносин" роз'яснено, що
необхідною умовою укладення договору
оренди земельної ділянки, яка
перебуває у державній або в
комунальній власності, є наявність
рішення відповідного органу про
надання земельної ділянки. Розглядаючи
справи у спорах про визнання
недійсними договорів оренди, суди
повинні з'ясовувати питання чинності
рішень (розпоряджень), на підставі яких
було укладено такі договори. (абз. 4 п. 2.26
наведеної постанови Пленуму Вищого
господарського суду України).

Між тим, судами попередніх інстанцій на
підставі матеріалів справи з'ясовано,
що в порушення наведених вимог
законодавства спірний Договір було
укладено без прийняття рішення про
затвердження проекту землеустрою та
передачу земельної ділянки в оренду.

Окрім того, у відповідності до частин 1-3
ст. 20 ЗК України віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень. Зміна цільового
призначення земель провадиться
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.
Зміна цільового призначення земель,
які перебувають у власності громадян
або юридичних осіб, здійснюється за
ініціативою власників земельних
ділянок у порядку, що встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

За приписами п. "б" ч. 1 ст. 21 ЗК України
порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою, зокрема, для визнання
недійсними угод щодо земельних
ділянок.

Господарськими судами попередніх
інстанцій на підставі наявних у
матеріалах справи доказів та
проведеної у справі судової
земельно-технічної експертизи
з'ясовано, що:

- у спірному Договорі сторони погодили,
що передана в оренду для обладнання
зони відпочинку земельна ділянка має
цільове призначення - землі
рекреаційного призначення, проте
фактично ця земельна ділянка за своїм
цільовим призначенням була віднесена
до земель сільськогосподарського
призначення;

- в результаті державної реєстрації
Договору цільове призначення
земельної ділянки було змінено на
землі рекреаційного призначення, що
підтверджується витягом з Державного
земельного кадастру (т. 2 а.с. 49-51, 113-115);

- розпоряджень про зміну цільового
призначення переданої Товариству за
Договором земельної ділянки загальною
площею 7,0 га Адміністрацією не
приймалось.

Вищевикладене свідчить про порушення
Районною адміністрацією при укладені
Договору також встановленого ст. 20 ЗК
України порядку зміни цільового
призначення земельної ділянки.

Статтею 203 ЦК України передбачено,
зокрема, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього кодексу.

За таких обставин, виходячи з
вищенаведених положень законодавства
і роз'яснень Пленуму Вищого
господарського суду України колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що господарські суди
попередніх інстанцій правомірно та
обґрунтовано задовольнили позовні
вимоги заступника прокурора про
визнання недійсним на майбутнє
укладеного між Районною
адміністрацією та Товариством
Договору.

Викладені у касаційній скарзі доводи
Товариства про недоведеність
порушення прав позивача у зв'язку з
укладенням спірного Договору були
предметом дослідження як місцевого,
так і апеляційного господарських
судів, їм надано належну правову оцінку
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального прав,
у зв'язку із чим вони відхиляються
колегією суддів Вищого господарського
суду України як необґрунтовані.

Всі інші посилання Товариства, що
містяться у касаційній скарзі не
спростовують висновків господарських
судів попередніх інстанцій та не
впливають на них, відтак не можуть
слугувати підставою для скасування
судових рішень в оскаржуваній частині.

В іншій частині рішення Господарського
суду Чернівецької області від 18.12.2013 та
постанова Львівського апеляційного
господарського суду від 20.03.2014
Товариством не оскаржувались, а тому
підлягають залишенню без змін.

На підставі викладеного колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК
України постанова Львівського
апеляційного господарського суду від
20.03.2014 р. в оскаржуваній частині
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи касаційної скарги Товариства не
спростовують висновків господарського
суду другої інстанції, у зв'язку з чим
підстав для її скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 та 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Бомбардир"
залишити без задоволення, а постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 20.03.2014 р. у
справі № 5027/272/2012 Господарського суду
Чернівецької області - без змін.

Головуючий суддя
А.Г. Полянський

Суддя
Г.А. Кравчук

Суддя
Г.М. Мачульський