ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р.Справа № 922/4246/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Алко-Профі" (м. Одеса)
до Приватного підприємства "Компанія
"Маркет Плюс" (м. Харків) про стягнення
154 154,09 грн. за участю представників
сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Алко-Профі", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить суд стягнути з ПП "Компанія
"Маркет Плюс" на свою користь
заборгованість, яка виникла у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за договором
поставки №16-13/П, укладеним між
сторонами 30.10.2013 р. Відповідно вимог
позовної заяви, заявлена до стягнення
сума заборгованості становить 154154,09
грн., з яких 149899,42 грн. - сума боргу за
договором; 3798,81 грн. - сума пені; 455,86 грн.
- 3% річних. Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач не
виконав взяті на себе зобов'язання
передбачені договором поставки №16-13/П
від 30.10.2013 р. щодо своєчасної оплати за
поставлений товар. Судові витрати
просить суд покласти на відповідача.

05.11.2014 р. за вх.№38943 до канцелярії суду
від представника позивача надійшла
заява про уточнення позовних вимог, в
якій він просить суд стягнути з ПП
"Компанія "Маркет Плюс" на користь ТОВ
"Алко-Профі" заборгованість за
договором поставки №16-13/П від 30.10.2013 р. в
розмірі 121425,04 грн., суму пені в розмірі
3077,20 грн., 3% річних в розмірі 369,26 грн. та
судовий збір в розмірі 3083,08 грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд, прийняв
вищезазначену заяву до розгляду як
заяву про зменшення розміру позовних
вимог, та подальший розгляд справи
ведеться з урахуванням цієї заяви.

Представник позивача в судове
засідання 10.11.2014 р. не з'явився,
витребуваних судом документів не
надав, про причину неявки суд не
повідомив. Про час і місце слухання
справи був повідомлений належним
чином, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення поштового
відправлення, яке долучене судом до
матеріалів справи.

Представник відповідача у призначене
судове засідання 10.11.2014 р. не з'явився,
витребуваних судом документів не
надав, про причину неявки суд не
повідомив. Ухвала про порушення
провадження у справі від 29.09.2014 р., що
була направлена відповідачеві
рекомендованим листом за його поштовою
адресою, вказаною в позовній заяві,
була отримана представником
Приватного підприємства "Компанія
"Маркет Плюс" 02.10.2014 р., про що свідчить
поштове повідомлення про вручення
поштового відправлення, яке долучене
судом до матеріалів справи. Про час і
місце слухання справи повідомлявся
судом належним чином за адресою,
вказаною в позовній заяві, але на час
судового засідання в матеріалах справи
відсутні докази отримання
представником позивача ухвали суду від
13.10.2014 р.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011, особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64
ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Згідно Інформаційного листа Вищого
господарського суду України N 01-8/1228,
02.06.2006 року "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році"
до повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що відповідач
був належним чином повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи й
відсутність представника відповідача
не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.
129 Конституції України визначає одним з
принципів судочинства свободу в
наданні сторонами суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає, згідно ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, за
можливе розгляд справи за позовної
заявою позивача за наявними у справі і
додатково наданими на вимогу суду
матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

30.10.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Алко-Профі"
(постачальник) та Приватним
підприємством "Компанія "Маркет Плюс"
(покупець) був укладений договір
поставки №16-13/П.

Відповідно до п. 1.1 договору,
постачальник зобов'язався постачати
покупцю алкогольну продукцію (далі по
тексту товар), а покупець зобов'язався
приймати товар та своєчасно його
оплачувати на умовах, передбаченим цим
договором.

Відповідно до п. 1.2 договору, товар за
цим договором поставляється
постачальником покупцеві окремими
партіями на підставі заявок покупця.

Відповідно до п. 2.1 договору, поставка
товару здійснюється відповідно до
заявки покупця, в якій зазначаються
кількість, найменування товару та
адресу поставки. Заявка оформляється
покупцем у письмовій формі і
направляється постачальнику факсом,
електронною поштою або передається
особисто (уповноваженій особі
постачальника) за вибором покупця. У
разі якщо протягом 3 (трьох) годин після
відправлення (або передачі) заявки
покупцем постачальнику, від
постачальника не надійде на адресу
покупця будь-яких обґрунтованих
заперечень щодо виконання заявки
покупця, заявка вважається прийнятою
до виконання.

Відповідно до п. 2.5 договору, поставка
товару здійснюється транспортом
постачальника і за його рахунок на
умовах ДДП. Тлумачення умов поставки
здійснюється згідно з правилами
ІНКОТЕРМС в редакції 2010. Місце передачі
товару постачальником покупцеві
вказується покупцем у заявці на
поставку відповідної партії товару.

Згідно з п. 2.6 договору, право власності
на товар переходить від постачальника
до покупця в момент підписання
покупцем видаткової та
товарно-транспортної накладної. Всі
ризики загибелі або пошкодження товару
несе власник.

Відповідно до п. 3.3 договору,
постачальник зобов'язаний надати у
розпорядження покупця з кожною партією
товару наступні товаро-супровідні
документи: видаткову накладну,
товарно-транспортну накладну,
податкову накладну, оригінали або
завірені постачальником копії
документів, що підтверджують
відповідність товару вимогам чинного
законодавства України щодо його
якості, безпеки та сертифікації.

Відповідно до п. 6.1 договору,
асортиментний перелік поставляється
за цим договором товару, його штриховий
код і ціна за одиницю товару,
узгоджуються сторонами в специфікації,
яка є невід'ємною частиною цього
договору.

Згідно п. 7.1 договору, оплата
поставленого за цим договором товару
здійснюється покупцем постачальнику
на умовах, передбачених п.п.7.1.2
договору, а саме: у міру реалізації
товару покупцем третіми особам.
Покупець зобов'язується здійснювати
постачальнику оплату реалізованого
покупцем товару, протягом 7 календарних
днів з моменту його реалізації
покупцем третім особам.

Факт отримання відповідачем товару
підтверджується наявними в матеріалах
справи належним чином засвідченими
копіями видаткових накладних, які
підписані представниками сторін та
скріплені печатками товариств на суму
149899,42 грн. Також в матеріалах справи
наявні товарно-транспортні накладні,
податкові накладні до цих видаткових
накладних та накладна на повернення
постачальнику №3556 від 29.10.2014 р. на суму
28474,38 грн.

Судом встановлено, що позивач виконав
свої обов'язки у повному обсязі,
поставив відповідачеві товар на
загальну суму 149899,42 грн., проте
відповідач в порушення норм чинного
цивільного та господарського
законодавства України та умов договору
поставки поставки №16-13/П від 30.10.2013 р.,
лише частково повернув поставлений,
але нереалізований товар на суму 28474,38
грн. Таким чином сума заборгованості
відповідача перед позивачем становить
121425,04 грн.

В порядку досудового врегулювання
спору, відповідно до частини 2 ст. 6
Господарського процесуального кодексу
України, позивачем на адресу
відповідача 06.06.2014 р. була направлена
претензія №1 на повернення суми боргу в
розмірі 152899,42 грн., але ПП "Компанія
"Маркет Плюс" на претензію відповіді не
дало, а здійснило часткову сплату
заборгованості в розмірі 3000,00 грн.
Також 01.07.2014 р. позивачем на адресу
відповідача була направлена претензія
№2 на повернення суми боргу в розмірі
149899,42 грн., яка була залишена
відповідачем без відповіді.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 1 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України №01-06/928/2012
від 17.07.2012 р. "Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права", відповідно до
частини першої статті 692 ЦК України
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо інше не встановлено укладеним
сторонами договором або актом
цивільного законодавства, перебіг
строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується.

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та
приймаючи до уваги вимоги ст. 526
Цивільного Кодексу України, а саме те,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, враховуючи те, що
відповідач не надав суду жодного
документу, який би спростовував
наявність заборгованості перед
позивачем, хоча мав можливість
скористуватись своїми процесуальними
правами та надати документи в
обґрунтування своєї позиції по справі,
суд дійшов висновку про те, що позовна
вимога позивача про стягнення
заборгованості за отриманий товар в
сумі 121425,04 грн. правомірна та
обґрунтована, така, що не спростована
відповідачем, тому підлягає
задоволенню.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", пеня
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.5. договору за
несвоєчасну оплату товару покупець
сплачує постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день просрочки.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок пені, суд дійшов висновку,
що позовна вимога щодо стягнення з
відповідача пені в сумі 3077,20 грн.
підлягає задоволенню як правомірна.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок 3% річних, суд дійшов
висновку, що позовна вимога щодо
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
369,26грн. підлягає задоволенню як
правомірна.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в сумі 3083,08 грн.,
оскільки з його вини спір було доведено
до суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства
"Компанія "Маркет Плюс" (61040, м. Харків,
вул. Довгалівська, буд. 95; ; ІПН 49) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Алко-Профі" (65020, м. Одеса, вул.
Пушкінська, буд. 67, кв. 21; ; ІПН 30) заборгованість за
договором поставки №16-13/П від 30.10.2013 р. в
розмірі 121425,04 грн., суму пені в розмірі
3077,20 грн., 3% річних в розмірі 369,26 грн. та
судовий збір в розмірі 3083,08 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 17.11.2014 р.

Суддя Г.І. Сальнікова