ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2014 р.Справа № 922/3636/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі", м.Харків
до Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Харкова, м.Харків про стягнення
5578181,13 гривень за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - Кероп'яна С.Є.
(довіреність №20 від 08 січня 2014 року)

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2014 року позивач, комунальне
підприємство "Харківські теплові
мережі", звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою про стягнення з
Квартирно-експлуатаційного відділу
міста Харкова (відповідача) суми
заборгованості у розмірі 5578181,13
гривень, у тому числі, 4533507,83 гривень
суми основної заборгованості, 426273,94
гривень суми нарахованої пені, 73778,18
гривень суми 3% річних, 544621,18 гривень
суми інфляційних втрат. Заявлену
вимогу обґрунтував неналежним
виконанням відповідачем умов договору
№93021/13/1 про закупівлю теплової енергії
в гарячій воді за державні кошти,
укладеного між сторонами 15 листопада
2013 року. Крім того, позивач просив суд
покласти судові витрати на
відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 29 серпня 2014
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у судовому засіданні на 25
вересня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 25 вересня 2014
року було відкладено розгляд справи на
14 жовтня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 14 жовтня 2014
року було продовжено строк розгляду
спору на 15 днів, в порядку ст.69
Господарського процесуального кодексу
України, та відкладено розгляд справи
на 03 листопада 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03 листопада 2014
року було відкладено розгляд справи на
12 листопада 2014 року. Також, відповідною
ухвалою у позивача було витребувано
обґрунтований розрахунок сум 3% річних
та інфляційних втрат, окремо по кожному
з приміщень, за спірний період,
вказаний у позовній заяві.

Позивач у судове засідання 12 листопада
2014 року свого представника не направив,
витребувані документи не надав. Про
причини неявки суд не повідомив. Про
час та місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином.

Представник відповідача у судовому
засіданні 12 листопада 2014 року проти
позовних вимог заперечував частково.
Наполягав на зменшенні пені на 90%.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, встановив
наступне.

15 листопада 2013 року між комунальним
підприємством "Харківські теплові
мережі" (позивачем) та
Квартирно-експлуатаційним відділом
міста Харкова (відповідачем) було
укладено договір №93021/13/1 про закупівлю
теплової енергії в гарячій воді за
державні кошти. Даний договір було
підписано повноважними представниками
з обох сторін та скріплено печатками.

Відповідно до умов даного договору,
позивач (енергопостачальна
організація) зобов'язався постачати
відповідачеві (споживачеві) теплову
енергію в гарячій воді в потрібних
останньому обсягах на потреби, перелік
яких вказано в п.1.2 відповідного
договору, а відповідач, в свою чергу,
зобов'язався оплачувати одержану
теплову енергію за встановленими
тарифами (цінами) в терміни,
передбачені договором, а саме
розділами 3 та 4 даного договору.

Відповідно до п.4.3. договору, відповідач
зобов'язався сплачувати позивачу
вартість необхідного обсягу теплової
енергії до 4-го числа місяця, наступного
за розрахунковим, при відсутності
приладів обліку або до 18-го числа,
наступного за розрахунковим, при
відсутності приладів комерційного
обліку. Розрахунковим періодом,
відповідно до п.4.2. договору, є
календарний місяць.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач свої зобов'язання за даним
договором виконав у повному обсязі,
здійснив відпуск теплової енергії
відповідачу, та направив на його адресу
рахунки на оплату спожитої теплової
енергії, за період з жовтня 2013 року по
грудень 2013 року на суму 4533507,83 гривень.

Факт споживання відповідачем теплової
енергії підтверджується актами на
включення та відключення опалення
(а.с.54-62, 65-96), які було підписано
представниками з обох сторін.

Факт направлення рахунків на оплату
спожитої теплової енергії на адресу
відповідача підтверджується реєстром
кореспонденції (а.с.64) та відповідними
рахунками-фактурами, виставленими до
сплати відповідачу, наявними у
матеріалах справи (а.с.97-108).

Відповідно до п.4.1. договору, відповідач
зобов'язувався виконувати умови та
порядок оплати спожитої теплової
енергії в обсягах і в терміни, які
передбачені договором.

Відповідач, в свою чергу, не виконав
належним чином взяті на себе за
договором зобов'язання, не сплатив у
визначені договором строки, порядку та
розмірі вартість заявленої та
отриманої теплової енергії, внаслідок
чого за період за період з жовтня 2013
року по грудень 2013 року включно
утворилась заборгованість у розмірі
4533507,83 гривень, яка на теперішній час
залишається непогашеною. Доказів на
підтвердження оплати відповідної суми
заборгованості за спірний період
відповідач до суду не надав.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про часткове
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами - юридичними
особами на підставі господарських
договорів, є господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання- відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До того ж, частина 2 статті 193
Господарського кодексу України
встановлює те, що кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи викладене, та те, що на
момент прийняття рішення по справі, у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку, суд вважає заявлену вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
суми основної заборгованості у розмірі
4533507,83 гривень нормативно та
документально обґрунтованою, та такою,
що підлягає задоволенню.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 426273,94 гривень
пені та клопотання відповідача про
зменшення її розміру на 90%, суд зазначає
наступне.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу
України, штрафними санкціями в цьому
Кодексі визначаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України, суд
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК) (1798-12), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо
(п.3.17.4. постанови Пленуму ВГСУ №18 від
26.12.2011 р.).

Враховуючи майновий стан підприємства
відповідача, причини неналежного
виконання зобов'язань за спірним
договором, добровільне визнання суми
заборгованості, суд вважає за
необхідне задовольнити відповідне
клопотання шляхом зменшення розміру
пені на 90%, у зв'язку з чим, суд дійшов
висновку про стягнення з відповідача
42627,39 гривень пені, в іншій частині слід
відмовити.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 544621,18 гривень
суми інфляційних втрат та 73778,18 гривень
суми 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

В порядку статті 81 Господарського
процесуального кодексу України, суд
залишає позов без розгляду, якщо
позивач без поважних причин не подав
витребувані господарським судом
матеріали.

З урахуванням викладеного, враховуючи,
що позивачем не було надано
витребуваний судом обґрунтований
розрахунок сум 3% річних та інфляційних
втрат, окремо по кожному з приміщень, за
спірний період, вказаний у позовній
заяві, суд вважає за необхідне залишити
відповідну вимогу позивача про
стягнення з відповідача сум 3% річних та
інфляційних втрат без розгляду.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на відповідача. Крім того,
суд звертає увагу сторін, що у
відповідності до ч.4 п.3.17.4. постанови
Пленуму ВГСУ №18 від 26 грудня 2011 року,
судовий збір у разі зменшення судом
розміру неустойки покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки.

На підставі вищевикладеного та ст.129
Конституції України, ст.ст.526, 599, 625, 629
Цивільного кодексу України, ст.ст.179, 193,
230 Господарського кодексу України, та
керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 81, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного
відділу міста Харкова (61024, м.Харків,
вул.Пушкінська, 61, ) на
користь комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" (61037,
м.Харків, вул.Доброхотова, 11, код ЄДРПОУ
31557,83 гривень основної
заборгованості, 42627,39 гривень пені та
73080,00 гривень судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

В частині позову щодо стягнення 383646,55
гривень пені відмовити.

Залишити без розгляду позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
544621,18 гривень суми інфляційних втрат та
73778,18 гривень суми 3% річних.

Повне рішення складено 17 листопада 2014
року.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/3636/14