ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"10" листопада 2014 р.
Справа № 911/4501/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Київобленерго»

до Комунального підприємства
«Фастівський міський ринок»
Фастівської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Київська регіональна спілка
споживчої кооперації

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Підприємство «Фастівський
ринок» Київської регіональної спілки
споживчої кооперації

про розірвання договору про постачання
електричної енергії

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач: Лещенко І.А. предст. дов. №272
від 13.10.2014р.;

відповідач: Вернигора Р.В. предст. дов.
б/н від 16.07.2014р.;

Коваль В.Д. предст. дов. б/н
від 01.01.2014р.;

третя особа 1: Озарків предст. дов. № 01-418
від 30.12.2013р.;

третя особа 2: Озарків предст. дов. №03-1/14
від 03.01.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
«Київобленерго» звернулося до
господарського суду Київської області
з позовом до Комунального підприємства
«Фастівський міський ринок»
Фастівської міської ради про
розірвання договору про постачання
електричної енергії від 29.09.2009 № 0159
(далі - Договір) у зв'язку з істотними
змінами обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору.

Рішенням господарського суду
Київської області від 03.02.2014р. (суддя
Бабкіна В.М.), яке залишено без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 24.06.2014р. позов
задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 19.08.2014р. рішення
господарського суду Київської області
від 03.02.2014р. та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
24.06.2014р. у справі № 911/4501/13 скасовано,
справу № 911/4501/13 направлено на новий
розгляд до господарського суду
Київської області в іншому складі суду.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.08.2014р. справу №911/4501/13 було
прийнято до провадження судді Щоткіна
О.В., призначено до розгляду на 13.10.2014р.
та зобов'язано позивача, відповідача та
третіх осіб надати в наступне судове
засідання пояснення з урахуванням
вказівок, викладених в постанові
Вищого господарського суду України від
19.08.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 13.10.2014р. розгляд справи було
відкладено на 27.10.2014р.

В судовому засіданні 27.10.2014р., в порядку
ст. 77 ГПК було оголошено перерву на
10.11.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 27.10.2014р. було продовжено
строк розгляду справи у порядку ст. 69
ГПК України.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом у нарадчій кімнаті
за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України,
прийняте рішення оголошується
господарським судом у судовому
засіданні після закінчення розгляду
справи.

В судовому засіданні 10.11.2014 року на
підставі ст. 85 ГПК України було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши наявні докази в
їх сукупності, господарський суд,-

встановив:

Комунальне підприємство «Фастівський
міський ринок» Фастівської міської
ради є споживачем електричної енергії
згідно договору про постачання
електричної енергії № 0159 від 29.09.2009 р.,
укладеного між споживачем та
постачальником - ПАТ «Київобленерго».

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник продає електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
приєднаною потужністю 20 кВт, а споживач
оплачує постачальнику вартість
використаної (купленої) ним
електричної енергії та здійснює інші
платежі за умовами договору.

Під час виконання умов договору, а
також вирішення всіх питань, що не
обумовлені договором, сторони
зобов'язуються керуватися чинним
законодавством України та Правилами
користування електричною енергією,
затвердженими постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики України від 31 липня
1996 року № 28 (п. 2.1 договору).

Пунктом 5.1 Правил користування
електричною енергією (далі ПКЕЕ)
передбачено, що договір про постачання
електричної енергії є основним
документом, який регулює відносини між
постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом, що здійснює свою
діяльність на закріпленій території, і
споживачем та визначає зміст правових
відносин, прав та обов'язків сторін.

Згідно з п. 5.4 ПКЕЕ, для укладення
договору про постачання електричної
енергії споживач має надати
постачальнику електричної енергії
копію документа, яким визначено право
власності чи користування на об'єкт
(приміщення) або копію документа, що
підтверджує право власності чи
користування на земельну ділянку (у
разі відсутності на відповідній
земельній ділянці об'єкта).

Пунктом 2.5 договору та п. 6.18 ПКЕЕ
встановлено, що у разі звільнення
займаного приміщення та/або
остаточного припинення користування
електричною енергією споживач
зобов'язаний повідомити постачальника
електричної енергії не пізніше ніж за 20
робочих днів до дня звільнення
приміщення та/або остаточного
припинення користування електричною
енергією та надати заяву щодо
розірвання договору і в цей самий
термін здійснити сплату всіх видів
платежів, передбачених відповідними
договорами, до заявленого споживачем
дня звільнення приміщення та/або
остаточного припинення користування
електричною енергією включно.
Постачальник електричної енергії
зобов'язаний припинити постачання
електричної енергії за договором з
заявленого споживачем дня звільнення
приміщення та/або остаточного
припинення користування електричною
енергією.

У разі неповідомлення або
несвоєчасного повідомлення споживачем
постачальника електричної енергії про
звільнення приміщення та/або
остаточного припинення користування
електричною енергією споживач
зобов'язаний здійснювати оплату
спожитої на таких об'єктах електричної
енергії та інших платежів, виходячи з
умов відповідних договорів.

Відповідно до п. 9.4., договір може бути
розірвано за ініціативою сторін у
порядку визначеному законодавством
України.

На виконання вимог п. 5.4 ПКЕЕ, під час
укладення договору № 0159 між ПАТ
«Київобленерго» та КП «Фастівський
міський ринок» Фастівської міської
ради, останнім було надано позивачеві
рішення Фастівської міської ради № 2-LV-V
від 29.07.2009 р. та № 1-L-VІ-V від 08.09.2009 р. про
створення комунального підприємства
«Фастівський міський ринок»
Фастівської міської ради на базі
відокремленої частини комунальної
власності у вигляді земельних ділянок
по вул. 25-го Жовтня, 9 та вул. Галафеєва,
16, на підставі яких і був укладений
договір на постачання електроенергії
№ 0159 від 29.09.2009 р.

06.11.2013р. до ПАТ «Київобленерго»
звернулось Підприємство «Фастівський
ринок» Київської регіональної спілки
споживчої кооперації (третя особа 2) із
заявою № 11/13, яка містить вимогу
розірвати спірний договір з
відповідачем.

Дана заява обґрунтована тим, що
електрична мережа відповідача,
проведена на території ринку, суттєво
перешкоджає заявнику у здійсненні його
господарської діяльності, а Договір
про постачання електричної енергії від
29.09.2009 № 0159 укладено без згоди
підприємства «Фастівський ринок»
Київської регіональної спілки
споживчої кооперації, якому належить
право постійного землекористування
земельною ділянкою за адресою:
Київська область, м. Фастів, вул. 25-річчя
Жовтня, 9 на підставі Державного акту на
право постійного землекористування
№000041 від 26.03.1997р. та з яким власник
цілісного майнового комплексу
Фастівського ринку - Київська
регіональна спілка споживчої
кооперації уклала договір оренди
зазначеного нерухомого майна.

На підтвердження того, що Київська
регіональна спілка споживчої
кооперації є власником приміщення
Фастівського ринку, третя особа 2
надала рішення господарського суду
Київської області від 11.10.2004р. у справі
№ 325/12-04, від 05.07.2004р. у справі 158/4-04 та
копії Витягів про реєстрацію права
власності на нерухоме майно №6470147 від
10.02.2005р. та № 6472868 від 10.02.2005р.

За словами позивача, відповідач не
повідомив його про те, що рішення
Фастівської міської ради, яке
підтверджувало право відповідача на
користування земельною ділянкою,
визнане недійсним в судовому порядку
згідно з рішенням господарського суду
Київської області від 07.10.2009р. у справі
№ 20/161-09.

До того ж, рішенням господарського суду
Київської області від 12.01.2012р. у справі
№26/149-11 вирішено виселити КП
«Фастівський міський ринок»
Фастівської міської ради з усім
належним йому майном з земельної
ділянки цілісного майнового комплексу
за адресою Київська область, м. Фастів,
вул. 25-річчя Жовтня, 9.

Як зазначає позивач, відповідач,
всупереч п. 2.5. Договору та п. 6.18.ПКЕЕ не
повідомив позивача про звільнення
займаного ним приміщення,
розташованого за адресою м. Фастів, вул.
25-річчя Жовтня, 9 та про припинення
користування електричною енергією.

На думку позивача, відповідач, такими
своїми діями, унеможливлює виконання
позивачем свого обов'язку,
передбаченого ч. 7 ст. 24 Закону України
«Про електроенергетику», відповідно до
якого енергопостачальник не має права
відмовити замовнику (споживачу)
електроустановки якого розташовані на
такій території в укладенні договору
про постачання електричної енергії.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач зазначає, що обставини, якими
керувались сторони при укладенні
договору про постачання електричної
енергії від 29.09.2009 № 0159 істотно
змінились і на даний час споживання
електроенергії відповідачем на
підставі цього договору є неможливим,
оскільки відсутня технічна можливість
збільшення обсягів електропостачання
для інших осіб. У зв'язку з чим,
посилаючись на положення ст. 652 ЦК
України, позивач просить розірвати
спірний договір.

Направляючи справу на новий розгляд,
суд касаційної інстанції зазначив, що
судами першої та апеляційної інстанції
не встановлено обставин, які б
підтверджували наявність та
сукупність усіх чотирьох умов, які
передбачені ч. 2 ст. 652 ЦК України та
встановлення яких є підставою для
розірвання Договору, не наведено
доказів на підтвердження існування
таких обставин.

Також, при дослідженні наявності чи
відсутності третьої умови, яка
передбачена ч. 2 ст. 652 ЦК України, не
встановлено чи порушить виконання
договору співвідношення майнових
інтересів сторін і чи позбавить
позивача того, на що він розраховував
при укладенні договору.

Частиною 1 статті 11112 Господарського
процесуального кодексу України,
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Суд, розглянувши докази наявні в
матеріалах справи, а також враховуючи
вказівки викладені в постанові Вищого
господарського суду України від
19.08.2014р., встановив наступне.

За приписами ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 651 ЦК України обумовлено, що
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Судом, при дослідженні змісту спірного
договору з'ясовано відсутність в їх
тексті будь-яких умов щодо розірвання
за згодою сторін в разі істотної зміни
обставин, якими сторони керувалися при
укладенні договору.

На думку позивача, оскільки, рішення
Фастівської міської ради, яке
підтверджувало право відповідача на
користування земельною ділянкою,
визнане недійсним в судовому порядку,
відповідач звільнив земельну ділянку,
на якій перебував, припинив
користуватися електричною енергією та
всупереч, п. 2.5 договору та п. 6.18 ПКЕЕ, не
повідомив ПАТ «Київобленерго» про дані
факти.

Однак, за словами відповідача, станом
на 10.10.2014р. відповідач має лічильник та
власну лінію електропередачі,
територіально знаходиться за тією ж
адресою (м. Фастів, вул. 25-го Жовтня, 9), що
й на момент укладення з позивачем
оспорюваного договору, на
підтвердження чого надав суду договір
оренди № 3 від 17.04.2012р.

Частиною першою статті 652 Цивільного
кодексу України передбачено, що у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо
приведення договору у відповідність з
обставинами, які істотно змінились, або
щодо його розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: 1) в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона
(ч. 2 ст. 652 ЦК України).

За словами позивача, подальше
виконання Договору про постачання
електричної енергії від 29.09.2009р. № 0159
порушує співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило позивача,
того на що він розраховував при
укладенні даного договору, а саме
можливості виконати вимоги ч. 7 ст. 24 ЗУ
«Про електроенергетику» та укласти
договір про постачання електричної
енергії з Київською регіональною
спілкою споживчої кооперації.

Доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору (ст. 32 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
(ст. 33 ГПК України).

Статтею 34 ГПК України обумовлено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Всупереч даним нормам, позивач не надав
доказів того, яким чином відповідач
своїми діями унеможливлює виконання
позивачем обов'язку, ч. 7 ст. 24 ЗУ «Про
електроенергетику»

Що стосується майнового інтересу
позивача, станом на 10.10.2014р. ПАТ
«Київобленерго» продає електричну
енергію відповідачу, а відповідач
користується купленою у позивача
електроенергією, оплачує її вартість
та здійснює інші платежі, що
підтверджується наявним у матеріалах
справи рахунком-фактурою № за
жовтень 2014р. від 10.10.2014р., платіжним
дорученням № 271 від 10.10.2014р.

Також, матеріали справи містять
підписаний та скріплений печатками
позивача та відповідача акт звірки
розрахунків від 16.01.2014р., з якого
вбачається відсутність у відповідача
заборгованості за використану
електроенергію станом на 16 січня 2014
року.

Інших доказів, які б свідчили, що
відповідач порушує майнові інтереси
позивача матеріали справи не містять.

До того ж, як вбачається з матеріалів
справи, постачання електроенергії до
об'єктів, що є власністю третьої особи 1,
здійснюється через іншу лінію
електропередач та іншу
трансформаторну підстанцію, яка
територіально проходить через
протилежно розміщені вулиці, а
трансформаторні підстанції, що
належать відповідачу та третій особі 2,
знаходяться в протилежних частинах
земельної ділянки, на якій розміщено
об'єкти ринку, що жодним чином не
перешкоджає позивачу виконувати свої
зобов'язання перед третіми особами.

Закон пов'язує можливість розірвання
договору безпосередньо не з наявністю
істотної зміни обставин, а з наявністю
чотирьох умов, визначених частиною
другою статті 652 ЦК України, при
істотній зміні обставин.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
27.02.2012 у справі №2/52-09.

Між тим, судом, з аналізу матеріалів
справи не встановлено наявність
чотирьох умов, необхідних для
розірвання Договору у встановленому
законом порядку, передбачених ст. 652
Цивільного кодексу України, а тому,
позовні вимоги про розірвання договору
є необґрунтованими та не відповідають
нормам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ч. 5 ст. 49 ГПК України,
судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-84, Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

вирішив:

В позові відмовити в повному обсязі.

Дата підписання повного тексту
рішення: 25.11.2014р.

Суддя
О.В. Щоткін