ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р.
Справа № 920/845/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Здоровко Л.М., суддя

Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Деркач Ю.О.,

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_2 (особисто), ОСОБА_3
(за договором від 22.10.2014р. №221014/1)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_2, с. Стецьківка,
Сумський район, Сумська область (вх. №
2437С/2) на рішення господарського суду
Сумської області від 26.06.2014р. по справі
№ 920/845/14

за позовом Приватного підприємця
ОСОБА_5, м. Суми

до відповідача Приватного підприємця
ОСОБА_2, с. Стецьківка, Сумський район,
Сумська область

про стягнення 182 487 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИЛА

Рішенням господарського суду Сумської
області від 26.06.2014р. (суддя
Миропольський С.О.) позов задоволено;
стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 59000,00 грн.
основного боргу за договором позики,
123487 грн. 00 коп. 84% річних, а також судовий
збір по справі в сумі 3650,00 грн.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що відповідач
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу позивача
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також розмір процентів річних, який
встановлений договором.

Приватний підприємець ОСОБА_2 не
погодившись з зазначеним рішенням,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
витребувати у ПАТ "ПриватБанк" виписку
по рахунку ОСОБА_5 НОМЕР_1 та інших
рахунках позивача, відкритих в період з
травня по червень 2011 року; визнати п. 9.1
договору безпроцентної цільової
позики від 16.05.2011р. в частині
нарахування 84 відсотків річних на
залишок боргу недійсним; частково
скасувати рішення господарського суду
Сумської області від 26.06.2014р. в частині
стягнення основного боргу; скасувати
рішення господарського суду Сумської
області у справі №920/845/14 від 26.06.2014р.
щодо стягнення 84 відсотків річних в
повному обсязі.

До Харківського апеляційного
господарського суду надійшло
клопотання відповідача (вх. №8604 від
06.10.2014р.) про долучення до матеріалів
справи витребуваних судом документів.

Крім того, апелянт надав до суду
клопотання (вх. №8605 від 06.10.2014р.) про
витребування документів у позивача.

До Харківського апеляційного
господарського суду надійшли
заперечення на апеляційну скаргу (вх.
10510 від 14.11.2014р.) від позивача, в якому
він просить повністю відмовити
відповідачу в задоволенні апеляційної
скарги, рішення місцевого
господарського суду залишити без змін.

Відповідач надав до суду клопотання
(вх. 10569 від 17.11.2014р.), в якому просить
призначити судово-технічну експертизу
документів - договору безпроцентної
цільової позики від 16.05.2011р.

У судовому засіданні 17.11.2014р.
представник відповідача підтримав
вимоги апеляційної скарги та просив її
задовольнити рішення скасувати, а
також просив задовольнити заявлене
клопотання про призначення судової
експертизи.

Колегія суддів дійшла до висновку про
відмову у задоволенні клопотання
відповідача про призначення судової
експертизи з огляду на наступне.

За приписами частини 1 статті 41
Господарського процесуального кодексу
України для роз'яснення питань, що
виникають при вирішенні
господарського спору і потребують
спеціальних знань, господарський суд
призначає судову експертизу.

Судова експертиза, згідно статті 1
Закону України "Про судову експертизу",
це дослідження експертом на основі
спеціальних знань матеріальних
об'єктів, явищ і процесів, які містять
інформацію про обставини справи, що
перебуває у провадженні, зокрема, суду.

При цьому судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, до
позовної заяви додана копія договору
безпроцентної цільової позики від
16.05.2011р., який підписаний, як позивачем,
так і відповідачем.

Окрім того, ухвалою Харківського
апеляційного господарського суду від
06.10.2014р., зокрема, зобов'язано сторін
надати оригінали укладеного договору
для огляду у судовому засіданні, однак,
дані вимоги не були виконані, оригінал
договору, на проведенні експертизи
якого наполягав відповідач, суду не
надано.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів дійшла до висновку про
відсутність підстав для призначення
судової експертизи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення відповідача,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції обставин справи
та доказів на їх підтвердження, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

Між ФОП ОСОБА_5 та Приватним
підприємцем ОСОБА_2 укладений Договір
безпроцентної цільової позики від
16.05.2011р. (а.с. 8-9).

Згідно з п. 1.1. договору, позикодавець у
порядку та на умовах, визначених цим
договором, надає позичальникові
безпроцентну позику, а останній
зобов'язується використати її по
цільовому призначенню та повернути у
термін, визначений цим договором.

Згідно з п. 3.1. договору розмір позики за
цим договором становить 60000 грн.

Згідно з п. 4.3. договору підтвердженням
передачі коштів є розписка
позичальника про отримання коштів від
позикодавця.

Згідно з п. 5.1. договору термін позики
визначається з моменту набуття
чинності цього договору і становить 6
календарних місяців, але не пізніше 16
листопада 2011 року.

Згідно з п. 6.1. договору позика
повертається помісячно 16 числа у
розмірі 14% від суми позики до повного її
погашення.

Відповідно до п. 6.2. договору у всякому
разі, після закінчення терміну,
визначеного в п. 5.1. цього договору,
позичальник зобов'язується протягом
трьох календарних днів повернути
позикодавцю суму позики.

Згідно з п. 6.4. договору, підтвердженням
передачі коштів є розписка позикодавця
про отримання коштів від позичальника.

Згідно з п. 9.1. договору, штрафні санкції
та пеня становлять 0,5% від суми позики
за кожен день прострочення повернення
позики до повного розрахунку по
договору, також нараховується 84
відсотки річних на залишок боргу.

Як вбачається з матеріалів справи,
16.05.2011р. відповідач надав позивачу
розписку про отримані кошти в сумі 60000
грн. (а.с. 10).

Однак, відповідач свої зобов'язання за
договором не виконав, у зв'язку з чим ПП
ОСОБА_5 звернулась до господарського
суду Сумської області про стягнення з
відповідача основної суми
заборгованості, а також штраф та
санкції за укладеним договором.

Господарським судом Сумської області
від 26.06.2014р. прийнято оскаржуване
рішення з підстав, зазначених вище.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
вважає апеляційну скаргу
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню, а висновки
місцевого господарського суду є
обґрунтованими та законними, виходячи
з наступного.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає
договір як домовленість двох або
більше сторін, що спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається. Зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, якщо у зобов`язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як зазначено вище, пунктом 5.1. договору
термін позики визначається з моменту
набуття чинності цього договору і
становить 6 календарних місяців, але не
пізніше 16 листопада 2011 року.

Однак, відповідач неналежним чином
виконав умови договору, у зв'язку з чим
утворилась основна заборгованість у
сумі 59000,00грн.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками
господарського суду першої інстанції,
що позовні вимоги в частині стягнення
основної заборгованості ПП ОСОБА_5 є
обґрунтованими, відповідають як нормам
чинного законодавства, так і умовам
укладеного договору.

А вимоги апелянта є необґрунтованими
та такими, що спростовуються
матеріалами справи.

Частиною 1 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 229 ГК України,
учасник господарських відносин у разі
порушення ним грошового зобов'язання
не звільняється від відповідальності
через неможливість виконання і
зобов'язаний відшкодувати збитки,
завдані невиконанням зобов'язання, а
також сплатити штрафні санкції
відповідно до вимог, встановлених цим
Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пунктом 9.1. договору встановлено, що
штрафні санкції та пеня становлять 0,5%
від суми позики за кожен день
прострочення повернення позики до
повного розрахунку по договору, також
нараховується 84 відсотки річних на
залишок боргу.

Таким чином, господарський суд першої
інстанції, з чим погоджується
апеляційний господарський суд, що за
період з 16.11.2011р. по 16.05.2014р. правильно
визнав правомірним нарахування
позивачем на підставі п. 9.1. договору 84%
річних в сумі 123487 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновками господарського суду першої
інстанції щодо наявності підстав для
стягнення з відповідача суми основної
заборгованості за укладеним договором
від 16.05.2011р. у сумі 59000,00грн, та 84% річних
у сумі 123487,00 грн.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідача не підлягає задоволенню, у
зв'язку з чим рішення місцевого
господарського суду не підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103, ст.105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 26.06.2014р. у справі № 920/845/14
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складений
21.11.2014р.

Головуючий суддя
Л.М. Здоровко

Суддя
О.В. Плахов

Суддя
І.А. Шутенко