ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року Справа № 904/7682/13
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.суддів
Гончарука
П.А.
Стратієнко Л.В. (доповідач)з участю
представників: позивача: відповідача:
не з'явився не з'явивсярозглянувши у
відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
контора-1"на ухвалу та
постановуГосподарського суду
Дніпропетровської області від 26 серпня
2014 року Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 06
жовтня 2014 рокуу справі№ 904/7682/13за
позовомфізичної особи-підприємця
ОСОБА_3докомунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна контора-1"про
розірвання договоруВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 р. позивач звернувся в суд з
позовом про розірвання договору про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
нерухомого майна та надання
комунальних послуг № 54, укладеного
20.01.2010 між фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3 та комунальним підприємством
"Житлово - експлуатаційна контора - 1".

Справа розглядалася господарськими
судами неодноразово.

Ухвалою Господарського суду
Дніпропетровської області від 26.08.2014
(головуючий - Первушин Ю.Ю., судді -
Петренко Н.Е., Соловйова А.Є.), залишеною
без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 06.10.2014
(головуючий - Чус О.В., судді - Дармін М.О.,
Березкіна О.В.), провадження у справі
припинено на підставі п. 11 ст. 80 ГПК
України.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалу
Господарського суду Дніпропетровської
області від 26.08.2014 та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 06.10.2014 та
прийняти постанову, якою в задоволені
позову відмовити.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і
встановлено господарськими судами,
20.01.2010 між позивачем та відповідачем
було укладено договір № 54 про
відшкодування витрат
балансоутримувача на утримання
нерухомого майна та надання
комунальних послуг, за умовами якого
балансоутримувач (відповідач)
забезпечує обслуговування,
експлуатацію та ремонт будівлі, що
знаходиться за адресою: вул. Фрунзе буд.
12, загальною площею 180, 00 кв. м, а також
утримання прибудинкової території, а
позивач бере участь у витратах
балансоутримувача на виконання
вказаних робіт, пропорційно до
займаної площі в цій будівлі, в якій
розташований продуктовий магазин, якщо
інше не випливає з характеру послуг,
наданих балансоутримувачем за цим
договором.

Пунктом 5.1. договору встановлено строк
дії договору з 20.01.2010 по 31.12.2010.

Відповідно до п. 5.3. договору, у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення, або зміну цього договору
після закінчення його чинності
протягом одного місяця, він вважається
продовженим на той самий термін і на
тих саме умовах, які передбачені цим
договором.

Дію договору було подовжено з 01.01.2011 по
11.12.2011 та з 12.12.2012 по 20.11.2013.

Позивач неодноразово надсилав на
адресу відповідача заяви про
розірвання договору від 21.11.2012, 05.09.2013,
11.09.2013, 12.11.2013, 01.10.2013, що підтверджується
наявними у матеріалах справи листами
та поштовими повідомленнями, які
містять відмітку про отримання
відповідачем поштової кореспонденції
(а.с. 43-45, 183-187, 194, т. 1).

Однак, відповідач на отримані заяви
відповіді не нанадав, що стало причиною
звернення позивача 01.10.2013 до
господарського суду з позовною заявою
про розірвання спірного договору.

Оскільки на момент закінчення дії
договору - 21.11.2013 відповідач вже отримав
позовну заяву про розірвання спірного
договору, а також заяви та листи про
припинення його дії, що
підтверджується відомістю
Дніпропетровської дирекції поштампу
ЦПЗ № 1 про надходження кореспонденції
відповідачу протягом вересня 2013 р. -
квітня 2014 р., листами книги Ф-8, копіями
довіреностей на уповноважену особу від
18.12.2013 та 02.01.2013 (а.с. 245-250, т. 1; а.с. 1-28, т. 2),
то місцевий господарський суд, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
прийшов до правильного висновку, що за
таких обставин подальше продовження
дії цього договору відповідно до п. 5.3.
договору було неможливим.

Згідно з п. 1-1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Відсутність предмета спору означає
відсутність спірного матеріального
правовідношення між сторонами.

При цьому, встановлюючи наявність
обставин що є підставою для припинення
провадження у справі, на підставі п. 1-1
ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд
не вирішує питання законності і
обґрунтованості позовних вимог, а лише
констатує те, що на момент вчинення
даної процесуальної дії, порушень
матеріальних прав на які посилався
позивач при поданні позову не було, а
отже необхідності їх судового захисту
немає.

Враховуючи, що дія спірного договору
припинилася - 21.11.2013, суди обгрунтовано
припинили провадження у справі на
підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Доводи касаційної скарги висновків
господарських судів не спростовують і
підстав для скасування ухвали
Господарського суду Дніпропетровської
області від 26.08.2014 та постанови
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 06.10.2014 не
вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1115, 1117, 1119- 11113 ГПК України, Вищий
господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну скаргу комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
контора-1" залишити без задоволення, а
ухвалу Господарського суду
Дніпропетровської області від 26 серпня
2014 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 06 жовтня 2014
року у справі за № 904/7682/13 - без змін.

Головуючий
М.І. Остапенко

Судді
П.А. Гончарук

Л.В. Стратієнко