ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року Справа № 910/20317/13
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого, Дунаєвської
Н.Г.,Самусенко С.С. (доповідач)

розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк"на рішення та постанову
господарського суду міста Києва від 08
квітня 2014 року Київського апеляційного
господарського суду від 22 вересня 2014
рокуу справі№ 910/20317/13господарського
судуміста Києваза позовомПублічного
акціонерного товариства
"Укрсоцбанк"до1. Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промтехнтранс", 2.
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Перша
Західно-Українська Лізингова
Компанія"про визнання правочину
недійсним та застосування наслідків
недійсності правочину за участю
представників: від позивача: від
відповідача-2:Новиков О.Є., Білоусов
О.А.ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Укрсоцбанк" звернулося до
господарського суду із позовом до ТОВ
"Промтехнтранс" та ТОВ "Перша
Західно-Українська Лізингова Компанія"
про визнання недійсним правочину та
застосування наслідків його
недійсності. Позов мотивовано, зокрема,
тим, що за оспорюваним форвардним
контрактом від 27.06.2008 було незаконно
відчужено предмет застави, що за
ст.ст.215, 216 ЦК України є підставою для
визнання його недійсним та
застосування наслідків недійсності
правочину.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 08.04.2014 (судді: Гулевець О.В. -
головуючий, Пригунова А.Б., Стасюк С.В.) у
справі №910/20317/13, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 22.09.2014
(Пономаренко Є.Ю. - головуючий,
Дідиченко М.А., Баранець О.М.), позов ПАТ
"Укрсоцбанк" задоволено частково,
визнано недійсним форвардний контракт
від 27.06.2008; у задоволенні вимоги про
застосування наслідків недійсності
правочину відмовлено. Визнаючи
недійсним форвардний контракт від
27.06.2008 суди виходили із того, що
заставодержателем не надавалась згода
на відчуження заставленого майна
заставодавцю, у зв'язку з чим останнім
порушено умови договору застави та
норми, зокрема, ст.17 Закону України "Про
заставу". Відмова у задоволенні вимоги
про застосування наслідків
недійсності правочину мотивована тим,
що позивачем не доведено факту
виконання оспорюваного договору.

Не погодившись із судовими рішеннями в
частині відмови у позові, ПАТ
"Укрсоцбанк" звернулося із касаційною
скаргою до Вищого господарського суду
України, в якій, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права, зокрема ст.ст.35, 43 ГПК України,
просить їх скасувати в частині відмови
в задоволенні позовних вимог про
застосування наслідків недійсності
правочину, прийняти в цій частині нове
рішення про задоволення вказаних
вимог, в іншій частині судові рішення
залишити в силі. Зокрема, скаржник
зазначає, що судом апеляційної
інстанції безпідставно не взято до
уваги преюдиційні факти, встановлені
під час розгляду справи №20/5025/58/12.
Зокрема, факт оплати коштів
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Промтехнтранс" за
форвардним контрактом встановлено
рішенням господарського суду
Хмельницької області від 15.03.2012 у
справі №20/2025/58/45 за позовом ТОВ
"Промтехнтранс" до ТОВ "Перша Західно -
Українська Лізингова Компанія" про
визнання права власності.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 06.11.2014 касаційну скаргу у
справі №910/20317/13 прийнято до
провадження. Розпорядженням секретаря
першої судової палати від 24.11.2014 у
зв'язку із закінченням проходження
підготовки суддів Плюшка І.А.,
Дунаєвської Н.Г., Мележик Н.І. у
Національній школі суддів України для
розгляду справи №910/20317/13 сформовано
колегію суддів у наступному складі:
головуючий суддя - Плюшко І.А., судді
Дунаєвська Н.Г., Самусенко С.С.
(доповідач).

Відповідно до вимог статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України переглядаючи у касаційному
порядку судові рішення, касаційна
інстанція на підставі встановлених
фактичних обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

З дотриманням передбачених
законодавством меж перегляду справи в
касаційній інстанції, заслухавши
суддю-доповідача, представників
позивача та відповідача-2, обговоривши
доводи касаційної скарги та
перевіривши правильність застосування
норм матеріального та процесуального
права господарськими судами
попередніх інстанцій, колегія суддів
Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 20.02.2008 між ТОВ
"Промтехнтранс" як лізінгоодержувачем
та ТОВ "Перша Західно - Українська
Лізингова Компанія", як лізінгодавцем
укладено договір оперативного лізингу
(оренди) №080220/ОЛ-01180, за яким
лізингоодержувачу передано у
користування транспортний засіб -
кар'єрний самоскид БелАЗ-7540 В, 2008 року
випуску, шасі №24186, реєстраційний номер
Т3821ЛВ. Відповідно до п.1.5 договору
предмет лізингу є власністю
лізингодавця протягом усього строку
дії цього договору і після його
закінчення підлягає поверненню
лізингодавцю.

26.03.2008 між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
"Укрсоцбанк" (правонаступником якого є
ПАТ "Укрсоцбанк") як кредитором та ТОВ
"Перша Західно - Українська Лізингова
Компанія" як позичальником укладено
договір кредиту №600/03.3-62.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за договором
кредиту №600/03.3-62 між сторонами
кредитного договору 26.03.2008 укладено
договір застави майна, відповідно до
якого ТОВ "Перша Західно - Українська
Лізингова Компанія" як заставодавець
передає в заставу
Акціонерно-комерційному банку
соціального розвитку "Укрсоцбанк" як
заставодержателю транспортний засіб:
кар'єрний самоскид БелАЗ-7540В, 2008 року
випуску, шасі № 24186, реєстраційний
номер Т3821ЛВ. Відповідно до витягу з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна №41893078 від 16.09.2013, зареєстровано
обтяження рухомого майна за №13835223,
об'єкт обтяження: автомобіль вантажний
БелАЗ-7540В, номер об'єкта 23774 24183, номер
державної реєстрації Т3821ЛВ.

Також судами встановлено, що 27.06.2008 між
ТОВ "Перша Західно - Українська
Лізингова Компанія" як продавцем та ТОВ
"Промтехнтранс" як покупцем укладено
форвардний контракт на продаж
транспортного засобу, що був переданий
в оренду відповідно до договору
оперативного лізингу №080220/ОЛ-01180 від
20.02.2008. Покупець зобов'язався придбати
транспортний засіб за ціною,
визначеною умовами форвардного
контракту - 74502,60 грн., в т.ч. ПДВ-12417,10 грн.

За ст.1 Закону України "Про заставу"
застава - це спосіб забезпечення
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом. В силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами.

Згідно ст.17 Закону України "Про заставу"
заставодавець зберігає право
розпорядження заставленим майном, якщо
інше не передбачено законом чи
договором. Заставодавець може
відчужувати заставлене майно тільки за
згодою заставодержателя.

За ч.2 ст.586 Цивільного кодексу України
заставодавець має право відчужувати
предмет застави, передавати його в
користування іншій особі або іншим
чином розпоряджатися ним лише за
згодою заставодержателя, якщо інше не
встановлено договором.

Згідно з п.2.1.5 договору застави
заставодавець зобов'язаний без
письмової згоди заставодержателя не
здійснювати дій, пов'язаних зі зміною
права власності на предмет застави,
його обтяження будь-якими
зобов'язаннями, в тому числі: передача в
оренду, спільну діяльність і т. п.

Таким чином, необхідною умовою
передачі предмета застави у власність
іншій особі є наявність згоди
заставодержателя на відчуження
заставленого майна.

Судами з'ясовано, що ПАТ "Укрсоцбанк" не
надавало згоди заставодавцю на
відчуження заставленого майна.

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу
України, зокрема, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

З огляду на викладене господарські
суди попередніх інстанцій дійшли
висновку, що предмет застави було
відчужено незаконно за форвардним
контрактом від 27.06.2008 у зв'язку з
відсутністю дозволу позивача на
укладення такого контракту, а тому
судами правильно визнано недійсним
договір, що укладено з порушенням ч. 2
ст.17 Закону України "Про заставу" та ч.2
ст.586 ЦК України.

Судові рішення у даній справі
оскаржено в частині відмови позивачу у
позовній вимозі про застосування
наслідків недійсності правочинів.

Колегія суддів касаційної інстанції
вважає висновки судів попередніх
інстанцій про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог про
застосування наслідків недійсності
правочину помилковими.

Так, за статтею 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину. Вимога про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину може бути пред'явлена
будь-якою заінтересованою особою.

Згідно ст.236 ЦК України правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Постановою Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013
роз'яснено, що правочини, які не
відповідають вимогам закону, не
породжують будь-яких бажаних сторонам
результатів, незалежно від волі сторін
та їх вини у вчиненні незаконного
правочину. Правові наслідки таких
правочинів настають лише у формах,
передбачених законом, - у вигляді
повернення становища сторін у
початковий стан (реституції) або в
інших.

Господарські суди попередніх
інстанцій зазначили, що при вирішенні
питання застосування реституції слід
встановити факти одержання кожною
стороною всього що передавалося на
виконання спірного правочину.

Відмовляючи в задоволенні вказаних
вимог суди вказали, що позивачем не
доведено передачу транспортного
засобу за оскаржуваним правочином ТОВ
"Промтехнтранс" та його оплату.

Проте, господарськими судами
встановлено, що рішенням
господарського суду Хмельницької
області від 15.03.2012 у справі №20/2025/58/45 за
позовом ТОВ "Промтехнтранс" до ТОВ
"Перша Західно - Українська Лізингова
Компанія" про визнання права власності
за ТОВ "Промтехнтранс" визнано право
власності на транспортний засіб -
кар'єрний самоскид БелАЗ-7540, 2008 року
випуску, шасі №24186, реєстраційний номер
Т3821ЛВ.

Разом з тим, судами не враховано, що за
умовами форвардного контракту
покупець зобов'язався продати
транспортний засіб, що був переданий в
оренду відповідно до договору
оперативного лізингу №080220/ОЛ-01180 від
20.02.2008. Отже, сторони погодили, що
транспортний засіб уже передано в
оренду ТОВ "Промтехнтранс" за договором
лізингу.

Судами не встановлено факту повернення
вказаного майна Товариству з обмеженою
відповідальністю "Перша
Західно-Українська Лізингова Компанія"
після закінчення дії договору лізингу.

Разом із тим, судами досліджено рішення
господарського суду Хмельницької
області від 15.03.2012 у справі №20/2025/58/45,
проте не враховано, що вказаним
рішенням встановлено факт оплати за
форвардним контрактом.

Відповідно до частини 1 статті 11110
Господарського процесуального кодексу
України підставами для скасування або
зміни рішення місцевого чи
апеляційного господарського суду або
постанови апеляційного господарського
суду є порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

За п.2 ч. 1 ст.1119 ГПК України касаційна
інстанція за результатами розгляду
касаційної скарги має право скасувати
рішення першої інстанції або постанову
апеляційної інстанції повністю або
частково і прийняти нове рішення.

Враховуючи те, що судами попередніх
інстанцій було у повній мірі
встановлено всі обставини, які мають
значення для цієї справи, проте
неправильно застосовано норми
матеріального права, зокрема ст.216 ЦК
України, суд касаційної інстанції
вважає за необхідне скасувати
попередні судові рішення у справі в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про застосування наслідків
недійсності правочину, передбачених
ст.216 ЦК України, та прийняти в цій
частині нове рішення про задоволення
цієї позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПАТ "Укрсоцбанк"
задовольнити.

Рішення господарського суду міста
Києва від 08.04.2014 та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 22.09.2014 у справі
№910/20317/13 в частині відмови ПАТ
"Укрсоцбанк" в задоволенні позовних
вимог про застосування наслідків
недійсності правочину, передбачених
ст.216 ЦК України, скасувати. Прийняти в
цій частині нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ "Укрсоцбанк" про
застосування наслідків недійсності
правочину, передбачених ст.216 ЦК
України, задовольнити. Зобов'язати ТОВ
"Промтехнтранс" повернути ТОВ "Перша
Західно-Українська Лізингова Компанія"
транспортний засіб - кар'єрний самоскид
БелАЗ-7540В, 2008 року випуску, шасі № 24186,
реєстраційний номер Т3821ЛВ. Стягнути з
ТОВ "Перша Західно-Українська
Лізингова Компанія" на користь ТОВ
"Промтехнтранс" 74502,60 грн.

Стягнути з ТОВ "Перша
Західно-Українська Лізингова Компанія"
на користь ПАТ "Укрсоцбанк" 745,03 грн.
судового збору за подання касаційної
скарги.

Стягнути з ТОВ "Промтехнтранс" на
користь ПАТ "Укрсоцбанк" 745,03 грн.
судового збору за подання касаційної
скарги.

Повернути ПАТ "Укрсоцбанк" з Державного
бюджету України 517,20 грн. надмірно
сплаченого судового збору.

Доручити господарському суду міста
Києва видати відповідні накази.

Головуючий суддя
І. Плюшко

Судді:
Н. Дунаєвська

С. Самусенко