м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомПриватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група»
ДоПриватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Країна»Третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача ОСОБА_1Провиплату
страхового відшкодування у розмірі 1
632,76 грн. Суддя Спичак О.М.
Представники сторін:
від позивача: не з'явився;
від відповідача: не з'явився;
від третьої особи: не з'явився;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Українська
страхова група» звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Країна» про виплату страхового
відшкодування у розмірі 1 632,76 грн., з
яких: 1 459,32 грн. - страхове
відшкодування, 150,77 грн. - пеня, 22,67 грн. -
Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач відмовляється відшкодувати
позивачу розмір сплаченого останнім
страхового відшкодування своєму
Ухвалою від 20.10.2014 року було порушено
провадження по справі, залучено до
участі в справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
ОСОБА_1 та призначено її розгляд на
Представники учасників судового
процесу в судове зсідання 14.11.2014 року
не з'явились, вимоги ухвали суду не
виконали, про дату та час слухання
справи були повідомлені належним
чином, про причини неявки суд не
Згідно з абзацом 4 пункту 2
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-08/140
від 15.03.2010 року «Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві» особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.
Відповідно до положень статті 75 ГПК
України справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.
В судовому засіданні 14.11.2014 року на
підставі ст. 85 ГПК України оголошено
вступну та резолютивну частини рішення
суду.
Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
24.10.2013 року у м. Красний Лиман Донецької
області, сталася дорожньо - транспортна
пригода за участю автомобіля «Хюндай»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ВАЗ»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, під
Як вбачається з постанови
Краснолиманського міського суду
Донецької області від 25.11.2013 року в
адміністративній справі № 236/3193/13-ц,
дорожньо - транспортна пригода сталася
в результаті порушення ОСОБА_1 вимог ст.
124 Кодексу про адміністративне
правопорушення України.
Постановою Краснолиманського міського
суду Донецької області від 25.11.2013 року в
адміністративній справі № 236/3193/13-ц
ОСОБА_1 визнано винним у вчинені
правопорушення, передбаченого статтею
124 Кодексу про адміністративне
правопорушення України та притягнуто
до адміністративної відповідальності.
Згідно Договору добровільного
страхування наземних транспортних
страховиком автомобіля «Хюндай»,
реєстраційний номер НОМЕР_1 є Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Українська страхова група».
Відповідно до акту огляду пошкодженого
транспортного засобу від 25.10.2013 року,
рахунку фактури від 28.10.2013 року №ANF8011906,
страхового акту №КА-4312 від 13.11.2013 року,
розрахунку суми страхового
відшкодування від 13.11.2014 року, розмір
страхового відшкодування, в зв'язку з
пошкодженням автомобіля «Хюндай»,
реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 1
На виконання умов Договору
добровільного страхування наземних
30.04.2013 року позивач сплатив
страхувальнику 1 969,32 грн., що
підтверджується платіжними
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.
Частинами першою та другою статті 1187 ЦК
України передбачено, що джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням, зберіганням
або утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Згідно статті 27 Закону України «Про
страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.
Зазначене правова норма також
кореспондується зі статтею 993
Цивільного кодексу України.
Як вбачається з матеріалів справи
цивільно - правова відповідальність
водія автомобіля «ВАЗ», реєстраційний
номер НОМЕР_2 була застрахована у
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Країна», згідно
полісу обов'язкового страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
У зв'язку з цим, позивач 17.12.2013 року
направив на адресу відповідача заяву
№11/760 на виплату (страхового)
відшкодування в порядку регресу, яку
відповідач отримав 13.01.2014 року, однак
зазначена заява залишена відповідачем
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику заяву про страхове
Згідно з пунктом 36.2 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Статтею 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

За змістом п. 22.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.п. 9.1, 9.4 статті 9 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страхова сума - це грошова
сума, у межах якої страховик
зобов'язаний здійснити виплату
страхового відшкодування відповідно
до умов договору страхування. Страхові
виплати за договорами обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності обмежуються
страховими сумами, які діяли на дату
укладення договору та зазначені в
договорі страхування.

Відповідно до вимог статті 9 Закону
України «Про страхування» франшиза - це
частина збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Частиною 12.1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
страхової суми, в межах якого
відшкодовується збиток, заподіяний
майну потерпілих.

Як вбачається, з Полісу обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів АЕ 2460613, розмір
франшизи становить 510,00 грн.

Таким чином, зважаючи на встановлені
факти та вимоги вищезазначених
правових норм, враховуючи розмір
франшизи, передбачений Полісом
обов'язкового страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів АЕ 2460613,
господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу підлягають
задоволенню повністю в сумі 1 459,32 грн. (1
969,32 грн. - 510,00 грн.).

Позивач на підставі п. 36.5 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" просить стягнути з
відповідача пеню за прострочення
сплати страхового відшкодування в
розмірі 150,77 грн. за період з 13.03.2014 року
по 17.09.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи,
даний господарський спір виник з
правовідносин відшкодування шкоди в
порядку регресу, а не з договірних
зобов'язань.

Відповідно до ст. 547 ЦК України,
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання (в тому числі щодо
неустойки) вчиняється у письмовій
формі.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 1
та ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 551 ЦК України
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Однак, правові підстави для стягнення
суми пені відсутні, оскільки розмір
пені договором або актом цивільного
законодавства у спірних регресних
правовідносинах сторін не визначено.

Разом з цим, згідно з п. 36.5 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів"За кожен день прострочення
виплати страхового відшкодування
(регламентної виплати) з вини
страховика (МТСБУ) особі, яка має право
на отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Отже, положення п. 36.5. Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" не розповсюджується на
правовідносини між сторонами у даній
справі, оскільки сторони є
страховиками, а у вищевказаній нормі
чітко йдеться про обов'язок страховика
сплатити саме на користь
страхувальника (потерпілої особи) або ж
вигодонабувача пеню в разі
прострочення виплати страхового
відшкодування з вини страховика.

Крім того, відповідно до ст. 992 ЦК
України у разі несплати страховиком
страхувальникові або іншій особі
страхової виплати страховик
зобов'язаний сплатити неустойку в
розмірі, встановленому договором або
законом.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст.
992 ЦК України та п. 36.5 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" право на стягнення пені у
розмірі, встановленому законом або
договором, належить лише
страхувальнику або вигодонабувачу.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК України
цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

Одним з видів забезпечення виконання
зобов'язань є неустойка (ч. 1 ст. 546, ч. 1, ч.
3 ст. 549 ЦК України).

Однак, ні Цивільним кодексом України,
ні Законами України "Про страхування"
та "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" не встановлено, що виконання
регресного зобов'язання
відповідальної особи перед
страховиком забезпечується неустойкою
(пенею).

За таких обставин, враховуюче те, що для
позадоговірних (регресних) зобов'язань
у сфері страхування чинне
законодавство не передбачає
можливість забезпечення виконання
таких зобов'язань шляхом встановлення
неустойки (пені), а договірні відносини
між сторонами з цього приводу відсутні,
суд дійшов висновку про те, що позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача пені за прострочення
сплати страхового відшкодування в
розмірі 150,77 грн. задоволенню не
підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена в
Постанові Вищий господарського суду
від 09.07.2013 року у справі № 5011-19/13602-2012 та
в Постанові Верховного суду України
від 26.09.2012 року у справі N 4/17-3520-2011.

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України
позивач просить стягнути з відповідача
за прострочення зобов'язання щодо
сплати страхового відшкодування 3%
річних в розмірі 22,67 грн. за період з
13.03.2014 року по 17.09.2014 року.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних з
урахуванням прострочення по сплаті
грошового зобов'язання, господарський
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю, відповідно до
обґрунтованого розрахунку позивача, а
саме, в розмірі 22,67 грн. за період з
13.03.2014 року по 17.09.2014 року.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається на сторін
пропорційно розміру задоволення
позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Країна» (місцезнаходження: 04053, м. Київ,
вул. Кудрявський узвіз, буд. 7, ) на користь Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група»
(місцезнаходження: 03038, м. Київ, вул.
Федорова, буд. 32-А, ) 1 459
(одну тисячу чотириста п'ятдесят
дев'ять) грн. 32 коп. - страхового
відшкодування, 22 (двадцять дві) грн. 67
коп. - 3% річних, 1 662 (одну тисячу шістсот
шістдесят дві) грн. 57 коп. - судового
збору.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Спичак О.М.

Повне рішення складено

19.11.2014 року