ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року Справа № 910/4335/14
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді: Губенко Н.М.,

суддів: Барицької Т.Л.,

Картере В.І.
(доповідач)

за участю представників:

ПАТ "Страхова компанія "Провідна" -
Різунова Р.С.,

ПАТ "Страхова компанія "АХА
Страхування" - Стоколоса В.В.,

ОСОБА_4 - не з'яв.,

ТОВ "Транспортно-експедиційна компанія
"МГ-Транс" - не з'яв.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "АХА Страхування"

на постанову Київського апеляційного
господарського суду від 11.09.2014

та на рішення господарського суду
міста Києва від 14.05.2014

у справі № 910/4335/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Провідна"

до Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "АХА Страхування"

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: 1) ОСОБА_4,

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Транспортно-експедиційна компанія
"МГ-Транс"

про відшкодування шкоди в порядку
регресу в сумі 121715,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року ПАТ "Страхова
компанія "Провідна" звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до ПАТ "Страхова компанія "АХА
Страхування" про відшкодування шкоди в
порядку регресу в сумі 121715,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 22.04.2014 залучено до участі у
справі третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - ОСОБА_4, ТОВ
"Транспортно-експедиційна компанія
"МГ-Транс".

Рішенням господарського суду міста
Києва від 14.05.2014 (суддя Головатюк Л.Д.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 11.09.2014 (колегія
суддів у складі: суддя Іоннікова І.А..
- головуючий, судді Тищенко О.В.,
Тарасенко К.В.), позов задоволено.
Стягнуто з ПАТ "Страхова компанія "АХА
Страхування" на користь ПАТ "Страхова
компанія "ПРОВІДНА" суму страхового
відшкодування у розмірі 121715,00 грн.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення господарського суду
першої інстанції від 14.05.2014, постанову
апеляційного суду від 11.09.2014 та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
позові. В обґрунтування касаційної
скарги відповідач стверджує, що судами
при прийнятті оскаржуваних рішень
порушено вимоги ст.ст. 2, 29, 31, 36, 41 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", ст. 1166 ЦК України, ст. 27 Закону
України "Про страхування". Зокрема,
скаржник вважає, що судами помилково
вирішено спір на підставі ст. 29 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", яка регулює питання обсягу
(розміру) шкоди, яка підлягає до
відшкодування страховиком у разі
пошкодження транспортного засобу
потерпілої особи, в той час як норма ст.
31 цього Закону, якою врегульовано
спірні правовідносини визначає
розрахунок шкоди, пов'язаної з
пошкодженням чи фізичним знищенням
дороги, дорожніх споруд та інших
матеріальних цінностей.

У відзиві на касаційну скаргу позивач
просить рішення господарського суду
першої інстанції від 14.05.2014 та
постанову апеляційного суду від 11.09.2014
залишити без змін, а касаційну скаргу -
без задоволення.

Перевіривши правильність застосування
господарськими судами норм
процесуального та матеріального права,
Вищий господарський суд України вважає
касаційну скаргу такою, що підлягає
частковому задоволенню виходячи з
такого.

Суди попередніх інстанцій під час
розгляду справи встановили наступне:

- 27.12.2011 ПАТ "Страхова компанія
"Провідна" як страховиком та ПІІ
"Лукойл-Україна" як страхувальником
укладений договір добровільного
страхування майна юридичних осіб №
11/1127861/9047/11, об'єктом страхування за яким
є майнові інтереси страхувальника
відповідно до переліку застрахованого
майна, включаючи АЗС ПІІ
"Лукойл-Україна", яка знаходиться за
адресою: м. Київ, просп. Бажана Миколи, 2.
Вигодонабувачем за договором є
страхувальник;

- 10.12.2012 в м. Києві по проспекту Бажана, 2
(на території АЗС "Лукойл") відбулась
ДТП за участю ОСОБА_4, яка керуючи
транспортним засобом Jeep Compass, д.н.
НОМЕР_1 (цивільно-правова
відповідальність якої застрахована в
ПАТ СК "АХА Страхування" згідно з
полісом № АЕ/0531801, а також згідно з
договором добровільного страхування
цивільної відповідальності власників
наземних транспортних засобів №
158681Гдго/12к-03 від 05.11.2012), розпочала рух,
не переконавшись що це буде безпечно,
не витягнувши шланг з бензобаку, що
призвело до пошкодження заправних
колонок №№ 1, 2, які належать ПІІ
"Лукойл" та застраховані позивачем;

- факт скоєння ДТП підтверджується
довідкою № 9121863 від 03.01.2013, виданою
відділом Державтоінспекції;

- відповідно до постанови Дарницького
районного суду м. Києва від 01.02.2013 у
справі № 3-9737/12 (якою ОСОБА_4 визнано
винною у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення) ДТП сталася в
результаті порушення водієм ОСОБА_4
Правил дорожнього руху України;

- згідно з постановою Дарницького
районного суду м. Києва від 01.02.2013
транспортний засіб - автомобіль Jeep Compass,
д.н. НОМЕР_1, яким спричинено ДТП, що
потягнуло нанесення шкоди ПІІ
"Лукойл-Україна", знаходився під
керуванням ОСОБА_4

Звертаючись з позовом у даній справі,
позивач просив стягнути з відповідача
вказану суму страхового відшкодування
в порядку регресу та обґрунтовував
розмір понесених ним витрат на
підставі страхового акта № 1001/11/39692/1/97159
від 28.05.2013, заяви страхувальника про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодування,
рахунку-фактури ТОВ "Комплекс
інженерінг" № 2531, згідно з яким позивач
на виконання своїх зобов'язань за
договором здійснив відшкодування
завданої шкоди внаслідок ДТП шляхом
виплати ПІІ "Лукойл-Україна" коштів у
сумі 121715,00 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 0039919 від 14.08.2013.

Задовольняючи позовні вимоги,
господарські суди дійшли висновку про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі. При цьому, господарські суди
виходили з того, що позовні вимоги є
обґрунтованими, а розмір шкоди
підтверджується наявними матеріалами
справи і її розрахунок узгоджується з
вимогами ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Проте, Вищий господарський суд України
не може погодитися з передчасними
висновками господарських судів з
огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК
України).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
визначено, шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме у т.ч. шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно з ст. 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК
України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

В свою чергу, статтею 31 (у редакції,
чинній на момент ДТП) цього ж закону
передбачено, що шкода, пов'язана з
пошкодженням дороги, дорожніх споруд
та інших матеріальних цінностей чи їх
фізичним знищенням, - це різниця між
вартістю відповідного об'єкта до та
після дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, колегія суддів
Вищого господарського суду України
погоджується з твердженням скаржника
про те, що судом першої інстанції
помилково застосовано при вирішенні
даного спору ст. 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", яка регулює питання обсягу
(розміру) шкоди, яка підлягає до
відшкодування страховиком у разі
пошкодження транспортного засобу
потерпілої особи, в той час як в даному
випадку підлягала застосуванню ст. 31
цього Закону, якою врегульовано саме
спірні правовідносини відшкодування
шкоди, пов'язаної з пошкодженням чи
фізичним знищенням дороги, дорожніх
споруд та інших матеріальних
цінностей, та вимагає від позивача
підтвердження вартості відповідного
об'єкта до та після
дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, що в даному випадку питання
визначення обсягу (розміру) шкоди, яка
підлягає до відшкодування страховиком
має розраховуватися та
підтверджуватися доказами, які б
відповідали вимогам ст. 31 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (у редакції, чинній на момент
здійснення ДТП).

Однак, в порушення ст.ст. 43, 84, 105 ГПК
України судами залишено поза увагою, не
відхилено та не спростовано доводи
відповідача щодо відсутності
проведення у встановленому законом
порядку оцінки вартості пошкодженого
майна позивача (колонок №№ 1, 2) до ДТП
та після вчинення ДТП.

За наведеного вище, висновки судів
попередніх інстанцій не відповідають
вимогам ст. 43 ГПК України щодо
всебічного, повного і об'єктивного
розгляду в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями чи
відхилені ними, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Враховуючи наведене, а також межі
перегляду справи у касаційному
порядку, визначені ст. ст. 1115, 1117 ГПК
України, прийняті у справі рішення та
постанова підлягають скасуванню, а
справа - направленню на новий розгляд
до господарського суду першої
інстанції, згідно зі ст. 1119 ГПК України.

При новому розгляді справи суду слід
врахувати вище викладене, повно та
всебічно перевірити всі обставини
справи, зокрема, щодо обсягу та меж
відповідальності відповідача,
встановити розмір збитків позивача на
підставі тих доказів, які є необхідними
відповідно до вимог ст. 31 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", дати належну оцінку зібраним
у справі доказам, доводам та
запереченням сторін і в залежності від
встановленого, постановити законне та
обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України,
Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "АХА Страхування"
задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 11.09.2014 та
рішення господарського суду міста
Києва від 14.05.2014 у справі № 910/4335/14
скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя:Н. Губенко Судді: Т.
Барицька В. Картере