Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "19" листопада 2014 р.
Справа № 906/1215/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Терехов О.Л. (довіреність
№2565-О від 16.08.13.)

від відповідача: не з'явився

розглянув у судовому засіданні в м.
Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"Приватбанк" (м.Дніпропетровськ)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(АДРЕСА_1)

про стягнення 9428,86 грн.

Справа розглядається в більш тривалий
строк, ніж встановлено ст.69 ГПК України,

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 9428,86грн.
заборгованості за договором
банківського обслуговування б/н від
02.03.11, з яких: 3285,11грн. заборгованості по
кредиту, 3337,67грн. заборгованості по
процентам за користування кредитом,
532,26грн. заборгованості по сплаті
комісії за користування кредитом та
2273,82грн. пені за несвоєчасне виконань
зобов'язань за договором.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, свого представника не
направив. Ухвала, яка направлялась на
адресу відповідача повернулась до суду
з відміткою поштового відділення:"за
закінченням терміну зберігання".

У пункті 11 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2007
№01-8/123 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
зазначено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Згідно п.3.9.1 Постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18
від 26.12.11, за змістом зазначеної статті
64 ГПК ( 1798-12 ), зокрема, в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Враховуючи викладене суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача своєчасно та
належним чином про час і місце розгляду
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги те,
що неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами, згідно із ст. 75 ГПК
України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд встановив наступне.

ВСТАНОВИВ:

02.12.2008 відповідач звернувся до позивача
із заявою про відкриття поточного
рахунку, на підставі якої укладено
договір банківського рахунку від 09.12.2008
та відкрито картковий рахунок, в зв'зку
з чим позивач отримав доступ до системи
інтернет-банкінгу Приват24.

02.03.2011 між Публічним акціонерним
товариством комерційний банк
"Приватбанк" (позивач/банк) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
(відповідач/клієнт) укладено договір
шляхом подання відповідної заявки
через систему інтернет-банкінгу
Приват24, на підставі якого банк
встановив кредитний ліміт на поточний
рахунок відповідача у розмірі 5200,00грн.
(далі - заява (а.с.9)).

Так, 02.03.11 відповідач приєднався до
"Умов та правил надання банківських
послуг" (далі-Умови), Тарифів Банку, що
розміщені на сайті банку www.privatbank.ua, які
разом складають договір банківського
обслуговування.

Відповідачем накладено електронний
цифровий підпис, що у відповідності до
ст.3 Закону України "Про електронний
цифровий підпис" прирівнюється до
власноручного підпису (печатки).

Підписавши договір, відповідач також
зобов'язався виконувати умови, що
містяться в Умовах та Правилах надання
банківських послуг, Тарифах
ПриватБанку та Договору банківського
обслуговування в цілому.

Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Частина 2 зазначеної статті встановлює,
що підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є договори
та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. Свобода договору
полягає передусім у вільному
волевиявленні волі сторін на вступ у
договірні відносини. Волевиявлення
учасників договору передбачає
відсутність жодного тиску з боку
контрагента або інших осіб. Аналогічні
положення містяться і в ч.1 п.4 ст.179 ГКУ.

Якщо сторони домовилися укласти
договір у певній формі, він вважається
укладеним з моменту надання йому цієї
форми, навіть якщо законом ця форма для
даного виду договорів не вимагалася
(ч.2. ст.639 Цивільного кодексу України).

Так, беручи до уваги зміст
правовідносин, які склалися між
сторонами, та характер взятих ними
зобов'язань, суд дійшов висновку про те,
що між сторонами виникли
правовідносини з договору кредиту.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054
ЦКУ).

З огляду на викладене, кредитний
договір між сторонами складається із
заяви про відкриття поточного рахунку
та Умов і Правил надання банківських
послуг, які оприлюднені через
офіційний сайт банку.

Відповідно до п.3.18.1.1 "Умов та правил
надання банківських послуг" (далі -
умов) кредитний ліміт на поточний
рахунок надається на поповнення
обігових коштів та здійснення поточних
платежів клієнта в межах кредитного
ліміту. Про розмір ліміту банк
повідомляє клієнта на власний вибір чи
в письмовій формі, чи через встановлені
засоби електронного зв'язку банку і
клієнта (системи клієнт - банк, Інтернет
клієнт банк, sms-повідомлення чи інших).

Згідно п.3.18.1.3 умов кредит надається в
обмін на зобов'язання клієнта щодо його
повернення, сплаті процентів та
винагороди.

За змістом ст.1055 ЦКУ кредитний договір
укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Пунктом 3.18.1.16 умов передбачено, що при
укладанні договорів та угод, або
вчинення інших дій, що свідчать про
приєднання клієнта до "Умов та правил
надання банківських послуг" (або у
формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі), банк і клієнт допускають
використання підписів клієнта у
вигляді електронно-цифрового підпису
та/або підтвердження через пароль,
спрямований банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі клієнта з
правом "першого" підпису. Підписання
договорів та угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
електронний цифровий підпис" -
електронний цифровий підпис за
правовим статусом прирівнюється до
власноручного підпису (печатки).
Електронний підпис не може бути
визнаний недійсним лише через те, що
він має електронну форму.

Згідно п.3.18.1.8 умов проведення платежів
клієнта у порядку обслуговування
кредитного ліміту, проводиться банком
протягом одного року з моменту
підписання угоди про приєднання
клієнта до "Умов і правил надання
банківських послуг" (або у формі "Заяви
про відкриття поточного рахунку та
картки із зразками підписів і відбитка
печатки" або у формі авторизації
кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі - "Угода").

Ліміт може бути змінений банком в
односторонньому порядку,
передбаченому Умовами і правилами
надання банківських послуг, у разі
зниження надходжень грошових коштів на
поточний рахунок або настання інших
факторів, передбачених внутрішніми
нормативними документами банку.
Підписавши угоду, клієнт висловлює
свою згоду на те, що зміна ліміту
проводиться банком в односторонньому
порядку шляхом повідомлення клієнта на
свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта (п. 3.18.1.6. умов).

Пунктом 3.18.6.1 умов визначено, що
обслуговування кредитного ліміту на
поточному рахунку клієнта
здійснюється з моменту подачі клієнтом
до банку заяви на приєднання до "Умов та
правил надання банківських послуг" (або
у формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт - банк, або
у формі обміну паперовій або
електронною інформацією, або у
будь-якій іншій формі) та/або з моменту
надання клієнтом розрахункових
документів на використання коштів у
рамках кредитного ліміту в межах
зазначених у них сум, і діє в обсязі
перерахованих засобів до повного
виконання зобов'язань сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач свої зобов'язання за договором
від 02.03.2011 виконав в повному обсязі,
надавши відповідачу кредитний ліміт в
розмірі 5200,00грн., яким відповідач
скористався на суму 3285,11грн., що
підтверджується випискою з рахунку ФОП
ОСОБА_2 №НОМЕР_2 (а.с.10-11).

В Умовах та правилах надання
банківських послуг, а саме в пп.3.18.2.2.3.,
встановлений обов'язок клієнта
проводити погашення кредиту,
отриманого в межах встановленого
ліміту, не пізніше строку закінчення
періоду безперервного користування
кредитом.

При цьому, у разі непогашення кредиту
впродовж 90 днів з дати закінчення
періоду, в якому дебетове сальдо
підлягало обнулінню, починаючи з 91-го
дня після дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнулінню, кредит вважається
простроченим, а грошові зобов'язання
клієнта з погашення заборгованості
вважаються порушеними (пп.3.18.4.1.3 умов).

Під "непогашенням кредиту" мається на
увазі невиникнення на поточному
рахунку нульового дебетового сальдо
при закритті банківського дня (пп.
3.18.4.1.4 умов).

Відповідач свої зобов`язання щодо
повернення вказаних грошових коштів не
виконав.

У зв'язку з досудовим порядком
врегулювання спору, позивачем було
направлено на адресу відповідача
претензію від 01.08.2014 №10221ZRZ2S0LQ з вимогою
погашення заборгованості за договором
банківського обслуговування від 02.03.2011
(а.с.15), яка була залишена останнім без
відповіді та задоволення.

Таким чином, внаслідок неналежного
виконання відповідачем своїх
договірних зобов'язань по сплаті
кредиту, утворилась заборгованість
перед позивачем, яка станом на день
судового розгляду справи становить
3285,11грн., що підтверджується
банківською випискою (а.с.11),
розрахунком заборгованості (а.с.13),
довідкою №08.7.0.0.0/42 від 19.08.2014 про
розмір встановленого ліміту кредитних
коштів (а.с.10), виписками з рахунку
відповідача за період з 09.03.2011 по 14.08.2014
(а.с.11).

У відповідності до ч.1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Враховуючи зазначене, позовні вимоги в
частині стягнення заборгованості за
прострочення сплати кредитних коштів
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи, та підлягають
задоволенню на суму 3285,11грн.

Що стосується заявленої позивачем
заборгованості по процентам за
користування кредитом та
заборгованості по комісії за
користування кредитом, що згідно
розрахунку останнього (а.с.13)
становлять відповідно 3337,67грн. та
532,26грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦКУ до відносин
за кредитним договором застосовуються
положення про позику, якщо інше не
встановлено параграфом про кредит і не
випливає із суті кредитного договору.

Так, ст.1048 ЦКУ встановлено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України
передбачено, що процентна ставка за
кредитом може бути фіксованою або
змінюваною. Тип процентної ставки
визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної
ставки (фіксована або змінювана) та
порядок їх сплати за кредитним
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Відповідно до п.3.18.4.1 Умов і правил
надання банківських послуг за
користування кредитом в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку клієнта при закритті
банківського дня клієнт виплачує
відсотки, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від терміну
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).

Згідно пп.3.18.4.1.1 умов за період
користування кредитом з моменту
виникнення дебетового сальдо до дати
обнуління дебетового сальдо в одну з
дат з наступного 20-го до 25-го числа
місяця (далі - "період, в який дебетове
сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок
відсотків здійснюється за процентною
ставкою в розмірі 0% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості.

При не обнулінні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнулінню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
клієнт виплачує банку за користування
кредитом відсотки в розмірі 24% річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнулінню (пп. 3.18.4.1.2 умов).

Відповідно до пп. 3.18.4.1.3 вище зазначених
умов, у разі непогашення кредиту
впродовж 90 днів з дати закінчення
періоду, в якому дебетове сальдо
підлягало обнулінню, починаючи з 91-го
дня після дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнулінню, кредит вважається
простроченим, а грошові зобов'язання
клієнта з погашення заборгованості
вважаються порушеними.

Водночас, пп.3.18.4.1.3 умов передбачено, що
при порушенні клієнтом будь-якого
грошового зобов'язання, клієнт сплачує
банку відсотки за користування
кредитом у розмірі 48% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості.

Розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається (п. 3.18.4.9 умов).

Також, у відповідності до п.3.18.4.4 умов,
клієнт сплачує банку винагороду за
використання ліміту відповідно до п.п.
3.18.1.6, 3.18.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в
розмірі 0,9% від суми максимального
сальдо кредиту, що існував на кінець
банківського дня за попередній місяць,
в порядку, передбаченому умовами і
правилами надання банківських послуг.

При несплаті винагороди, відсотків у
відповідні строки, вони вважаються
простроченими (п. 3.18.4.10 умов).

Відповідно до пп.3.18.2.3.4 умов банк має
право при порушенні клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого Умовами, змінити умови
кредитування, вимагати від клієнта
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за
кредитом в повному обсязі.

З наявних в матеріалах справи
документів, а саме виписки з
банківського рахунку ФОП ОСОБА_2
№НОМЕР_2 (а.с.11) та розрахунку
заборгованості (а.с.13), вбачається, що
відповідач свої зобов'язання за
договором банківського обслуговування
від 02.03.2011 перед ПАТ КБ "Приватбанк" не
виконав.

Таким чином, станом на дату розгляду
справи у суді у відповідача утворилась
заборгованість по простроченим
процентам за користування кредитом в
сумі 3337,67грн. та заборгованість по
сплаті комісії за користування
кредитом в сумі 532,26грн.

Розглядаючи питання про
обґрунтованість вимог позивача про
стягнення з відповідача 2273,82грн. пені,
господарський суд враховує наступне.

Частиною 1 статті 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст. 549 ЦК України).

Відповідно до п.3.18.5.1 Умов і правил
надання банківських послуг, при
порушенні Клієнтом будь-якого із
зобов'язань по сплаті відсотків за
користування кредитом, передбачених
п.п.3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів
повернення кредиту, передбачених
п.п.3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4, винагороди,
передбаченої п.п.3.18.2.2.5, 3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6,
клієнт сплачує банку за кожний випадок
порушення пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу. А в разі
реалізації банком права на
встановлення іншого строку повернення
кредиту, клієнт сплачує банку пеню у
розмірі, зазначеному в п.3.18.4.1.3 від суми
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
у гривні.

Згідно п.3.18.5.4 умов нарахування
неустойки за кожний випадок порушення
зобов'язань, передбаченої
п.3.18.0.5.1,3.18.5.2,3.18.5.3, здійснюється
протягом 3 (трьох) років з дня, коли
відповідне зобов'язання мало бути
виконано клієнтом.

Перевіривши наведений позивачем
розрахунок пені з урахуванням
визначеного п.3.18.5.4 умов порядку
нарахування пені, господарський суд
прийшов до висновку, що вимоги позивача
про стягнення на свою користь з
відповідача 2273,82грн. пені, яку
нараховано за прострочення сплати
кредиту, відсотків та комісії
(винагороди за користування кредитом),
є правомірними та такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 32 ГПК доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
або відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін.

Відповідач позов за підставами та
предметом не оспорив, доказів
погашення заборгованості не надав.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд вважає позовні
вимоги обґрунтованими, заявленими
відповідно до чинного законодавства і
укладеного договору та такими, що
підлягають задоволенню на суму
9428,86грн., з яких: 3285,11грн. заборгованості
по кредиту, 3337,67грн. заборгованості по
процентам за користування кредитом,
532,26грн. заборгованості по сплаті
комісії за користування кредитом та
2273,82грн. пені за несвоєчасне виконань
зобов'язань за договором.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (13419, АДРЕСА_1; ідент. номер
НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" (49094, м.
Дніпропетровськ, Жовтневий район, вул.
Набережна Перемоги, буд. 50; адреса для
листування: 49027, м. Дніпропетровськ, а/с
1800; код 14360570):

- 3285,11грн. - заборгованості по кредиту;

- 3337,67грн. - заборгованості по процентам
за користування кредитом;

- 532,26грн. - заборгованості по сплаті
комісії за користуванням кредитом;

- 2273,82грн. - пені за несвоєчасність
виконань зобов'язань за договором;

- 1827,00грн. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Суддя
Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-відповідачу (рек. з повідом.)