ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
Справа № 915/2355/13

Господарський суд Миколаївської
області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Сьяновій О.С.,

з участю представників сторін:

від позивача: Мотін О.М., довіреність №
01/53-205 від 27.12.2013;

Волик В.М., довіреність №
01/53-05 від 14.01.2014;

Тютін М.В., довіреність №
01/53-01 від 09.01.2014;

від відповідача: Войтенкова І.О.,
довіреність № 2 від 09.01.2014.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу № 915/2355/13

За позовом: Публічного акціонерного
товариства "Миколаївобленерго"

(54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40),

До відповідача: Миколаївського
обласного територіального

відділення Антимонопольного комітету
(54030, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 41),

про: визнання недійсним рішення
адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
128-ріш. від 30.09.2013 р.,-

В С Т А Н
О В И В:

Публічне акціонерне товариство
"Миколаївобленерго" звернулося до
господарського суду Миколаївської
області з позовом до Миколаївського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання недійсним рішення від 30.09.2013 р.
№ 128-ріш у справі № 1-26.213/113-2013 "Про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу".

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 13.03.2014р. у
справі №915/2355/13 позовні вимоги
задоволено повністю: визнано недійсним
рішення адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
30.09.2013р. №128-ріш у справі №1-26.213/113-2013 "Про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу".

Постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
22.04.2014 року рішення господарського
суду Миколаївської області від 13.03.2014
року скасовано та в позові відмовлено
повністю.

Постановою Вищого господарського
суду України від 02.09.2014 року постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 22.04.2014 року та рішення
господарського суду Миколаївської
області від 13.03.2014 року скасовано,
справу передано на новий розгляд до
господарського суду Миколаївської
області .

Ухвалою суду від 26.09.2014 року
справу № 915/2355/13 прийнято до свого
провадження суддею Коваль С. М. та
справу призначено до розгляду у
судовому засіданні на 07.10.2014 року.

При новому розгляді позивач
позовні вимоги обґрунтовує тим, що
спірним рішенням позивача притягнуто
до відповідальності у вигляді штрафу
неодноразово за одне й теж порушення,
що суперечить положенням чинного
законодавства України, зокрема, ст.61
Конституції України, якою передбачено,
що ніхто не може бути двічі притягнутий
до юридичної відповідальності одного
виду за одне й теж саме правопорушення,
ст.49 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", згідно
котрої розгляд справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції підлягає закриттю без
прийняття рішення по суті, якщо вже
розглянуто чи розглядається органами
Антимонопольного комітету України
справи з тих же підстав щодо того
самого відповідача. Позивач вказує на
наступне:

- відділенням вже були розглянуті
справи з прийняттям рішень згідно з
якими порушенням законодавства
України про захист економічної
конкуренції визнані такі саме дії
товариства, що визнаються порушенням у
оскаржуваному рішенні;

- визначення становища товариства
на ринку виконано відділенням з грубим
порушенням норм матеріального права,
яке відбулося внаслідок неправильного
тлумачення норм статті 1 Закону України
"Про захист економічної конкуренції".
Зміст і сутність даного Закону та
Методики відділенням сприйнято
неправильно;

- прийняте рішення не має жодного
відношення до визначеної Законом мети
діяльності Антимонопольного комітету
України - захисту конкуренції у
підприємницькій діяльності, і ніяк не
стосується відносин, які впливають чи
можуть вплинути на економічну
конкуренцію;

- визначаючи в діях товариства, які
полягають у цілком законній пропозиції
придбання послуги з проведення
технічної перевірки, відділення мало
довести належними доказами
неможливість їх вчинення за наявності
значної конкуренції на ринку, адже
неможливість вчинення дій, що
визнаються порушенням за даною
кваліфікацією, є предметом доказування
у справі.

У відзиві на позов відповідач
позовні вимоги не визнає. Посилається
на те, що положення ст. 61 Конституції
України відноситься до громадян
України, а не юридичних осіб, оскільки
міститься у розділі Основного Закону
"Права, свободи та обов'язки людини і
громадянина ".

Вказує на те, що оскільки ПАТ
«Миколаївобленерго» є монопольним
утворенням в межах власних електричних
мереж, споживачі електричної енергії
Миколаївської області (населення) не
мають можливості обрати іншого
контрагента, тому позивач має
пріоритет у правовідносинах із
споживачем електричної енергії та
можливість «диктувати» на ринку
постачання електроенергії вигідні для
ПАТ «Миколаївобленерго» умови, а
споживачі, задоволення життєвих
потреб, пов'язаних з використанням
електричної енергії яких залежить від
енергопостачальника, вимушені
приймати його умови.

Відповідач наполягає, що позивач
має нести відповідальність за кожне
окреме правопорушення, вчинене
відносно кожного окремого суб'єкта
господарювання, а тому кожний факт,
який містить ознаки порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції є окремою підставою для
початку та розгляду справи.

З огляду на наведене, відповідач
вважає, що визначені статтею 59 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" правові підстави для
визнання недійсним та скасування
рішення адміністративної колегії
територіального відділення відсутні.
Належних та допустимих доказів на
спростування висновків, викладених в
оскаржуваному рішенні, товариством
подано до суду не було. Приймаючи
рішення, відділення діяло в межах своїх
повноважень та у спосіб, визначений
законодавством про захист економічної
конкуренції.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши усі подані у
справу докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд встановив наступне.

30 вересня 2013 року адміністративна
колегія Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
прийняла спірне рішення № 128-ріш у
справі № 1-26.213/113-2013 "Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу", яким
вирішено:

1. Визнати, що Публічне акціонерне
товариство "Миколаївобленерго" займало
монопольне становище у 2011-2012 роках на
ринку постачання електричної енергії
за регульованим тарифом населенню у
межах території Миколаївської області,
на якій розташовані власні електричні
мережі ПАТ «Миколаївобленерго», як
такий, що на цьому ринку не мав жодного
конкурента;

2. Визнати, що дії Публічного
акціонерного товариства
"Миколаївобленерго", які полягали у
неправомірному зобов'язанні гр.
Ткаченко Р.В., яка мешкає за адресою: м.
Миколаїв, вул. 11 Лінія, 23а, здійснити
оплату за послугу технічної перевірки
електроустановки без належних на те
правових підстав, порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченим пунктом 2
статті 50, частиною першою статті 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", а саме: зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку у вигляді дій, що призвели до
ущемлення інтересів споживачів, які
були б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку;

3. За вчинення порушення,
вказаного у пункті 2 цього рішення,
накласти на Публічне акціонерне
товариство "Миколаївобленерго" штраф
відповідно до абзацу другого частини
першої, абзацу другого частини другої
статті 52 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" у розмірі
68000,00 гривень.

4. Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство "Миколаївобленерго"
оприлюднити за власні кошти пункти 1-3
резолютивної частини цього рішення в
офіційному друкованому виданні
Миколаївської обласної ради у місячний
строк з дня набуття ним законної сили,
про що повідомити територіальне
відділення з наданням усіх
підтверджуючих документів у
п'ятиденний строк з дня розміщення
публікації.

Відповідно до приписів абз. 1 ч. 1 ст. 36
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" органи Антимонопольного
комітету України розпочинають
розгляд справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції за: заявами суб'єктів
господарювання, громадян, об'єднань,
установ, організацій про порушення їх
прав внаслідок дій чи бездіяльності,
визначених цим Законом як порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, поданнями органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції; власною ініціативою
органів Антимонопольного комітету
України.

В оспорюваному рішенні відділення
вказано, що підставою для початку
розгляду справи була власна ініціатива
Миколаївського територіального
відділення АМК України. У зв'язку із
здійсненням контролю за дотриманням
законодавства про захист економічної
конкуренції Миколаївським
територіальним відділенням
запитувалася інформація у ПАТ
„Миколаївобленерго" з питань стосовно
надання енергопостачальником
додаткових платних послуг, пов'язаних
із ліцензованою діяльністю, зокрема,
відключення та підключення до
електропостачання, здійснення
технічної перевірки електроустановок
споживачів. Одержана інформація
свідчить про наявність ознак
зловживання монопольним становищем у
діях товариства, вчинених стосовно
споживача Ткаченко Раїси Василівни,
яка мешкає за адресою м. Миколаїв, вул. 11
Лінія, 23а, з якої необґрунтовано було
стягнуто плату за технічну перевірку
електроустановки, яку він не замовляв у
енергопостачальника.

За правилами ст. 13 Закону України "Про
електроенергетику" діяльність з
виробництва, передачі, розподілу,
постачання електричної енергії,
здійснення функцій гарантованого
покупця, здійснення функцій системного
оператора, здійснення функцій
оператора ринку здійснюється за умови
отримання відповідної ліцензії, яка
видається національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики. Ліцензія на здійснення
діяльності з виробництва, передачі та
постачання електричної енергії
видається національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики. Ліцензія видається окремо
на кожний вид діяльності відповідно до
інструкції, умов і правил здійснення
окремих видів діяльності, що
затверджуються національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері енергетики. Діяльність з
виробництва електричної енергії
суб'єктів господарювання без ліцензії
дозволяється, якщо величина
встановленої потужності чи відпуск
електричної енергії менші за
показники, визначені в умовах і
правилах здійснення господарської
діяльності з виробництва електричної
енергії.

Енергопостачальникам, до складу
яких входять теплоелектроцентралі,
видаються ліцензії на види діяльності
в електроенергетиці з урахуванням
спеціальних умов щодо першочергового
забезпечення потреб споживачів тепла
території здійснення ліцензованої
діяльності. Інвестиційні програми
ліцензіатів із передачі та постачання
електричної енергії підлягають
погодженню центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику в електроенергетичному
комплексі.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
суб'єкт господарювання займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку товару, якщо: на цьому ринку у
нього немає жодного конкурента; не
зазнає значної конкуренції внаслідок
обмеженості можливостей доступу інших
суб'єктів господарювання щодо
закупівлі сировини, матеріалів та
збуту товарів, наявності бар'єрів для
доступу на ринок інших суб'єктів
господарювання, наявності пільг чи
інших обставин.

Суд вважає, що при дослідженні ринку
територіальним відділенням були
дотримані вимоги Методики визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання на ринку,
затвердженої розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
5 березня 2002 року № 49-р та визначено, що
товаром (послугою), який не має
замінників, є постачання електричної
енергії за регульованим тарифом, а його
споживачами є населення Миколаївської
області; товарними межами ринку за
показниками взаємозамінності,
подібності призначення, споживчих
властивостей, умов використання товару
є постачання електричної енергії за
регульованим тарифом населенню;
територіальними (географічними) межами
ринку є межі території Миколаївської
області, на якій розташовані власні
електричні мережі публічного
акціонерного товариства
"Миколаївобленерго"; часовими межами
ринку визначено: 2011-2012 року - проміжок
часу, протягом якого залишались
незмінні структура ринку,
співвідношення попиту та пропозицій на
ньому.

За змістом статті 12 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
суб'єкт господарювання, який заперечує
зайняття ним монопольного
(домінуючого) становища на ринку
товару, має довести, що він зазнає
значної конкуренції, проте позивачем
не доведено наявність фактів, які б
підтверджували надання протягом 2011-2012
років послуг з постачання електричної
енергії іншими суб'єктами
господарювання.

Матеріали справи свідчать, що Публічне
акціонерне товариство
"Миколаївобленерго" постачало
громадянці Ткаченко Р.В. електричну
енергію на умовах договору від 12
листопада 2010 року № 0148080. У зв'язку з
поданням громадянкою Ткаченко Г.І.
20.03.2012 року заяви про направлення
представника позивача для огляду,
демонтажу приладу обліку та припинення
постачання електричної енергії,
персоналом енергопостачальної
організації запропоновано надати
послугу з проведення технічної
перевірки належній їй
електроустановки, вартість якої - 69 грн.
12 коп. - споживач сплатив.

Порядок припинення користування
електроенергією встановлено пунктом 6
ПКЕЕ. Так, у разі остаточного
припинення користування електричною
енергією споживач не пізніше ніж за 7
днів повинен повідомити про це
енергопостачальника та розрахуватися
за спожиту електричну енергію, подати
енергопостачальнику заяву про
розірвання договору.
Енергопостачальник припиняє подачу
електричної енергії на об'єкт
споживача та вживає заходів для
запобігання розкраданню чи
пошкодженню приладів обліку,
використанню електричної енергії без
обліку.

Дана правова норма не закріплює
обов'язку споживача оплачувати
технічну перевірку електроустановки у
разі, коли він звертається за
припиненням дії договору на постачання
електроенергії.

Пунктом 17 Правил користування
електричною енергією для населення
(далі -ПКЕЕ) передбачено, що у разі
пошкодження, втрати або неправильної
роботи приладу обліку з вини споживача
він відшкодовує вартість перевірки,
ремонту або встановлення нового
приладу обліку. В інших випадках
перевірка, ремонт або зміна
пошкодженого чи втраченого приладу
обліку здійснюється за рахунок
енергопостачальника або організації,
яка відповідає за збереження приладу
обліку. Відповідно до пункту 37 цих
Правил енергопостачальник має право,
зокрема, пропонувати споживачам
додаткові послуги, пов'язані з
постачанням електричної енергії;
перевіряти справність приладів обліку,
знімати показання відповідно до умов
договору, проводити обстеження
електроустановок споживачів щодо
виявлення споживання електричної
енергії поза приладами обліку.

Відповідно до пункту 3.6.6 Умов та Правил
здійснення підприємницької діяльності
з постачання електричної енергії за
врегульованим тарифом, затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 13 червня 1996 року № 15/1,
ліцензіат може отримувати додатковий
прибуток шляхом виконання додаткових
робіт і послуг, що пов'язані з
ліцензованою діяльністю. Виконання
додаткових робіт (послуг), відповідно
до вимог пункту 1.4 Методики розрахунку
вартості робіт з підключення
електроустановок споживачів до
електричних мереж ліцензіата та інших
додаткових робіт і послуг, пов'язаних
із ліцензованою діяльністю,
затвердженої постановою Національної
комісії регулювання електроенергетики
від 25 грудня 2008 року № 1522, має
здійснюватися на підставі договору,
який укладається між замовником і
виконавцем згідно з чинним
законодавством України.

Пунктом 3.33 ПКЕЕ передбачено, що
технічна перевірка здійснюється
електропередавальною організацією
(постачальником електричної енергії за
регульованим тарифом) не рідше одного
разу на три роки.

Відповідно до пункту 6.37 ПКЕЕ у разі
виникнення сумніву з боку
постачальника електричної енергії
(електропередавальної організації) у
роботі розрахункових засобів обліку
постачальник електричної енергії
(електропередавальна організація)
виконує позапланову технічну
перевірку розрахункових засобів
обліку.

Згідно пункту 10.8 ПКЕЕ за рахунок
споживача здійснюється ремонт, заміна
і технічна перевірка розрахункових
засобів обліку електричної енергії
лише у разі порушення схеми
розрахункового обліку електроенергії,
пошкодження або викрадення цих засобів
внаслідок дій (бездіяльності) самого
споживача.

Пунктом 3.1 Методики розрахунку
вартості робіт з підключення
електроустановок споживачів до
електричних мереж ліцензіата та інших
додаткових робіт і послуг, пов'язаних
із ліцензованою діяльністю (із
змінами), затвердженої постановою НКРЕ
від 25.12.2008 року №15221 (далі - Методика)
визначено, що плата за обсяг виконаних
додаткових робіт (послуг) - це вартість
додаткових робіт (послуг), які пов'язані
з діяльністю з передачі та постачання
електричної енергії і є істотною
умовою договору, визначається в
договорі при його укладенні до початку
виконання робіт (надання послуг). Плата
за обсяг виконаних додаткових робіт
(послуг) визначається з урахуванням
фактичних обсягів проведених робіт.

Отже, виконання робіт з технічної
перевірки є правом ПАТ
"Миколаївобленерго" і не має ознак
послуги, у якій споживач мав потребу. Ці
роботи можна віднести до послуг при їх
замовленні споживачами, тобто при
наявності попиту на вказані послуги.

Таким чином, всупереч вимогам пунктів
1.2, 3.33, 6.37, 10.8 Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою НКРЕ від 31.07.1996 №28, пункту 17
ПКЕЕ, пункту 3.6.6 Умов та Правил
здійснення підприємницької діяльності
з постачання електричної енергії за
регульованим тарифом, затверджених
постановою Національної комісії з
питань регулювання електроенергетики
України від 13.06.1996 №І5/1 (із змінами),
Методики розрахунку вартості робіт з
підключення електроустановок
споживачів до електричних мереж
ліцензіата та інших додаткових робіт і
послуг, пов'язаних із ліцензованою
діяльністю (із змінами), затвердженої
постановою НКРЕ від25.12.2008 р. №1522,
позивач пропонував споживачу оплатити
вартість додаткової послуги, зокрема,
технічної перевірки правильності
роботи засобу обліку за відсутності
встановленого факту пошкодження,
втрати або неправильної роботи приладу
обліку з вини споживача, так і за
відсутності укладеного між ними
договору щодо надання відповідних
послуг, або разового замовлення чи
згоди споживача щодо проведення
позапланової технічної перевірки
лічильника.

Встановлене вище підтверджує
правомірність висновку відповідача
про нав'язування позивачем споживачу
послуг з технічної перевірки
електроустановки та неправомірне
зобов'язання останнього здійснити
оплату за ці послуги.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, оскільки споживач не замовляв
перевірку засобу обліку електричної
енергії, договір про надання послуги
між ними та позивачем не укладався і
його ціна між учасниками не
узгоджувалася, то такі дії товариства
ущемляють інтереси споживача, шляхом
покладання додаткових витрат, яких той
не зобов'язаний нести.

За приписом частини першої статті 13
Закону зловживанням монопольним
(домінуючим) становищем на ринку є дії
чи бездіяльність суб'єкта
господарювання, який займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку, що
призвели або можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції, або ущемлення інтересів
інших суб'єктів господарювання чи
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку. Зловживання монопольним
(домінуючим) становищем є порушеннями
законодавства про захист економічної
конкуренції (пункт 2 статті 50 Закону).
Згідно з частиною другою статті 52
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" за дане порушення
накладається штраф у розмірі,
передбаченому цією нормою.

З урахуванням наведених норм та
обставин, відповідач дав належну
оцінку встановленим у справі
обставинам та дійшов обґрунтованого
висновку про наявність в діях
товариства ознак складу
правопорушення, передбаченого пунктом
2 статті 50, частиною першою статті 13
Закону України "Про захист
економічної конкуренції", у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку у вигляді дій, що
призвели до ущемлення інтересів
споживача, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку.

Водночас, відповідно до змісту ст. 59
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" підставами для зміни,
скасування чи визнання недійсними
рішень органів Антимонопольного
комітету України є: неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи; недоведення обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні,
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Порушення або неправильне
застосування норм процесуального
права може бути підставою для зміни,
скасування чи визнання недійсним
рішення тільки за умови, якщо це
порушення призвело до прийняття
неправильного рішення.

За приписами ст. 49 цього Закону розгляд
справи про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції
підлягає закриттю без прийняття
рішення по суті, якщо: справа не
підлягає розгляду в Антимонопольному
комітеті України, його територіальному
відділенні; не встановлено відповідача
або його місцезнаходження; відповідача
- юридичну особу ліквідовано; вже
розглянуто чи розглядається органами
Антимонопольного комітету України
справа з тих же підстав щодо того
самого відповідача; не доведено
вчинення порушення; є інші підстави,
передбачені законом.

Позивач стверджує, що одночасно зі
справою № 1-26.213/113-2013 рішення від 30.09.2013
р. № 128-ріш, яке оспорюється у даному
позові, були прийняті відділенням
рішення і у наступних справах №
1-26/213/114-2013; № 1-26.213/116-2013; № 1-26.213/115-2013; №
1-26.213/117-2013; № 1-26.213/118-2013; № 1-26.213/120-2013 в
яких, відповідно, також прийнятті
рішення від 27.09.2013 р. № 126-ріш; від 27.09.2013
р. № 127-ріш; від 30.09.2013 р. № 129-ріш; від
30.09.2013 р. № 130-ріш; від 30.09.2013 р. № 131-ріш,
якими такі самі дії визнані такими
самими порушеннями законодавства
України про захист економічної
конкуренції. Тобто за однакові дії, які
відділення вважає порушенням, воно
притягнуло товариство декілька разів.

Судом, відповідно до вказівок
зазначених у постанові Вищого
господарського суду України від 02.09.14 р.
по даній справі, досліджені наведені
обставини та встановлено наступне:

1) Розгляд справи № 1-26.213/113-2013 було
порушено відповідачем за ініціативи
відділення АМК у зв'язку зі здійсненням
контролю за дотриманням ПАТ
"Миколаївобленерго" законодавства про
захист економічної конкуренції щодо
надання додаткових послуг, пов'язаних
із ліцензованою діяльністю, а не заявою
окремого споживача на дослідженому
ринку.

Порушення законодавства про захист
економічної конкуренції щодо надання
додаткових послуг, пов'язаних з
ліцензованою діяльністю може мати
системний триваючий характер, і
виявлятися в порушенні прав кількох
споживачів.

В теорії адміністративного права
розрізняють продовжувані і триваючі
адміністративні правопорушення.
Триваючими адміністративними
проступками є проступки, пов'язані з
тривалим, неперервним невиконанням
обов'язків, передбачених правовою
нормою, припиняються або виконанням
регламентованих обов'язків, або
притягненням винної у невиконанні
особі до відповідальності.

Відповідно ж до статті 60 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

2) Нормами ст. 49 Закону визначено,
зокрема, що розгляд справи про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції підлягає
закриттю без прийняття рішення по суті,
якщо: вже розглянуто чи розглядається
органами Антимонопольного комітету
України справа з тих же підстав щодо
того самого відповідача.

Відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 48 закону
України "Про захист економічної
конкуренції" за результатами розгляду
справ про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення, в тому числі про:
закриття провадження у справі.

Органи Антимонопольного комітету
України можуть прийняти розпорядження
про об'єднання кількох справ в одну або
про виділення справи для окремого
розгляду (частина перша статті 38
Закону).

Матеріали справи свідчать, що разом із
рішенням від 30.09.13 р. № 128-ріш, що
оскаржується даною позовною заявою,
відділенням одночасно було прийнято
ряд рішень: від 27.09.13 р. № 126-ріш; від
27.09.2013р. № 127-ріш; від 30.09.2013р. № 128-ріш;
від 30.09.2013р. № 129-ріш; від 30.09.2013р.№ 130-ріш;
від 30.09.2013р.№ 131-ріш, якими такі самі дії
одного і того ж суб'єкта визнанні
такими самими порушеннями
законодавства України про захист
економічної конкуренції. Отже, за
однакові дії, які відділення вважає
порушенням, воно фактично притягнуло
позивача до відповідальності 7 разів.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що
відповідачем вже розглянуто справи з
тих же підстав щодо того самого
відповідача, то прийняття даного
оспорюваного рішення є безпідставним,
оскільки справа підлягала закриттю.

3) Як вбачається з наданих суду
доказів, дослідженню судовими
інстанціями підлягало рішення
Адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення № 128-ріш
від 30.09.2013 р. у справі № 1-26.213/113-2013.

Так, висновки викладені відділенням
АМК в рішенні № 128-ріш від 30.09.2013 р. у
справі № 1-26.213/113-2013 були підтримані
Постановою Вищого господарського суду
України від 02.09.2014 р. по справі № 915/2355/13,
у зв'язку з чим вказане рішення АМК
набрало законної сили.

В судовому засіданні представники
позивача проінформували суд про те, що
після перевірки судовими інстанціями
рішення АМК № 128-ріш, вказані
зауваження в рішенні АМК були виконані
позивачем та більше відповідні
порушення не мали місце. Представники
відповідача цю інформацію не
спростували, доказів зворотнього суду
не надали.

Таким чином, беручи до уваги те, що
відповідачем по даній справі порушено
норми статті 49 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" щодо
закриття розгляду справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, то оспорюване рішення від
30.09.2013 р. № 128-ріш по справі № 1-26.213/113-2013
підлягає визнанню недійсним.

Отже, позовні вимоги є обґрунтованим та
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Згідно статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати необхідно покласти на
відповідача.

У відповідності до п. 1 ст. 7 Закону
України "Про судовий збір", сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі зменшення розміру
позовних вимог або внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом. Враховуючи те, що
позивач надмірно сплатив суму судового
збору, в розмірі 573,50 грн., то вказана
надлишкова сума підлягає поверненню
позивачу з державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним рішення
адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
30.09.2013р. № 128-ріш. у справі № 1-26.213/113-2013
"Про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції та
накладення штрафу".

3. Стягнути з Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України (54030,
м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 41, код
22440366) на користь Публічного
акціонерного товариства
"Миколаївобленерго" (54017, м. Миколаїв,
вул. Громадянська, 40, код 23399393) судовий
збір у розмірі 1147 (одна тисяча сто сорок
сім) грн. 00 коп.

4. Повернути Публічному акціонерному
товариству "Миколаївобленерго" (54017, м.
Миколаїв, вул. Громадянська, 40, ) з державного бюджету
України надмірно сплачений судовий
збір в сумі 573,50 грн., перерахований
згідно платіжного доручення № 35694 від
23.12.2013р.

5. Наказ видати після набрання
судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Суддя
С.М.
Коваль

Рішення підписано 21.11.2014 року.