ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2014 р.
Справа № 920/657/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя

Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя
Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача - Пількевич В.В. за довіреністю
від 13.05.2014р. №14-136,

відповідача - Потоцький С.М. за
довіреністю від 26.12.2013р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Брок-Енергія" в особі Охтирської філії
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Брок-Енергія"
(вх.№2351С/2) на рішення господарського
суду Сумської області від 27.05.2014р. у
справі №920/657/13,

за позовом Публічного акціонерного
товариства Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Брок-Енергія" в особі
Охтирської філії Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Брок-Енергія", м. Охтирка, Сумська обл.,

про стягнення 361898,18 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської
області від 27.05.2014р. у справі №920/657/13
(суддя Жерьобкіна Є.А.) позов задоволено
частково.

Стягнуто з ТОВ "Брок-Енергія" в особі
Охтирської філії ТОВ "Брок-Енергія" на
користь ПАТ НАК "Нафтогаз України" 104579,24
грн. - 3% річних, 15023,86 грн. - інфляційних
збитків, 2392,06 грн. - судового збору.

В іншій частині позовних вимог - у
задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що посилання
відповідача на новацію є
необґрунтованим з огляду на те, що
зобов'язання залишилось тим самим,
змінився лише порядок його виконання;
крім того, відмовляючи у стягненні пені
господарський суд першої інстанції
застосував позовну давність, яка була
заявлена відповідачем; щодо стягнення
3% річних та інфляційних витрат
місцевий господарський суд вважає їх
обґрунтованими та законними.

Відповідач, не погодившись з
зазначеним рішенням місцевого
господарського суду звернувся до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду Сумської
області від 27.05.2014р. у справі №920/657/13 в
частині стягнення з ТОВ "Брок-Енергія"
на користь ПАТ НАК "Нафтогаз України"
104579,24 грн. - 3% річних, 15023,86 грн. -
інфляційних збитків, 2392,06 грн. -
судового збору та прийняти нове
рішення, яким відмовити в позові у
повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги
заявник посилається на те, що сторона
замінили первісне зобов'язання про
оплату природного газу на умовах
договору поставки природного газу
новим зобов'язанням про оплату
відповідачем на користь позивача
обсягів газу за рахунок коштів
субвенції з державного бюджету,
припинивши первісне зобов'язання в цій
частині. Крім того, апелянт вважає, що
обов'язок відповідача з проведення
остаточного розрахунку за надані
послуги залежить від документального
оформлення сторонами обсягів наданих
послуг за договором, а саме від дати
складання акту приймання-передачі
природного газу, однак з наданих актів
приймання-передачі не вбачається
вхідний номер позивача.

Розпорядженням секретаря другої
судової палати від 14.10.2014р. у зв'язку з
відпусткою судді Кухаря В.І. сформовано
новий склад колегії суддів у складі:
головуючого судді Здоровко Л.М., судді
Плахова О.В., судді Шутенко І.А.

Відповідач надав додаткові пояснення
до апеляційного господарського суду
(вх. 9995 від 05.11.2014р.), в яких просить
скасувати оскаржуване рішення та
постановити нове, яким в задоволенні
позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 05.11.2014р. оголошено
перерву до 24.11.2014р. до 15:00 год.

В судовому засіданні 24.11.2014р.
представник відповідач підтримав свою
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити, рішення місцевого
господарського суду скасувати.

Представник позивача просив рішення
місцевого господарського суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

30.09.2011р. між Публічним акціонерним
товариством Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (продавець)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Брок - Енергія" в
особі Охтирської філії (покупцем)
укладено договір купівлі-продажу
природного газу №14/2258/11.

У відповідності до п. 1.1 договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у VІ кварталі 2011 року
та у 2012 році імпортований природний газ
для виробництво теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а покупець
зобов'язується приймати та оплачувати
газ на умовах цього договору.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що
приймання-передача природного газу,
переданого позивачем відповідачу у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом приймання-передачі
природного газу. Обсяг споживання газу
відповідачем у відповідному місяці
поставки встановлюється шляхом
складання добових обсягів, визначених
на підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Згідно з п. 3.4 договору, не пізніше 5-го
числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, відповідач
зобов'язується надати позивачу
підписані та скріплені печатками
покупця та газорозподільного
(газотранспортного) підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, в якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Продавець не
пізніше 8-го числа зобов'язується
повернути покупцеві та
газорозподільному (газотранспортному)
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаного
уповноваженим представником та
скріпленого печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акт є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
протягом жовтня 2011 року - грудня 2011 року
позивач передав, а відповідач прийняв
природний газ на загальну суму
6037174,19грн., що підтверджується актами
приймання - передачі природного газу
від 17.10.2011р., 31.10.2011р., 30.11.2011р. та 31.12.2011р.
(т. 1 а.с. 17-20).

Відповідач розрахувався за
поставлений газ в повному обсязі,
повний розрахунок був проведений
07.12.2012р., однак допустив прострочення
платежів, у зв'язку з чим, позивачем у
відповідності до умов договору
нараховані 223274,25 грн. пені, а також 34044,69
грн. інфляційних збитків, 104579,27 грн. 3 %
річних, нарахованих на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 17.06.2014р. у справі №920/657/13
позов задоволено частково; стягнуто з
ТОВ "Брок - Енергія" в особі Охтирської
філії ТОВ "Брок - Енергія" на користь ПАТ
НАК "Нафтогаз України" 144 603 грн. 11 коп.
пені, 34 044 грн. 69 коп. інфляційних
збитків, 104579 грн. 24 коп. 3% річних, 7240 грн.
00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 07.11.2013р.
рішення господарського суду Сумської
області від 17.06.2013р. у справі № 920/657/13
скасовано та прийнято нове рішення,
яким в позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду
України від 18.03.2014р. рішення
господарського суду Сумської області
від 17.06.2013р. та постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
07.11.2013р. у справі №920/657/13 скасовано;
справу №920/657/13 передано на новий
розгляд до господарського суду
Сумської області.

В обґрунтування зазначеної постанови
Вищий господарський суд звернув увагу
на те, що при новому розгляді судам
необхідно повно та об'єктивно
дослідити всі обставини справи,
перевірити наявність підстав для
стягнення з відповідача пені, 3% річних
та інфляційних, враховуючи правову
природу кожного з нарахувань,
перевірити правильність їх
нарахування, дослідити пов'язаність
несвоєчасного підписання актів
приймання-передачі газу з проведенням
розрахунків, враховуючи доводи
позивача про складення даного акту
саме відповідачем та належним чином
дослідити наявність чи відсутність
обставин, які дають можливість
застосовувати ст.613 ЦК України.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 27.05.2014р. у справі №920/657/13
позов задоволено частково з підстав,
зазначених вище.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду не
погоджується з даними висновками
місцевого господарського суду та
вважає апеляційну скаргу такою, що
підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України
визначено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Як зазначалось вище відповідно до п. 3.4
Договору акт приймання-передачі
природного газу є підставою для
остаточного розрахунку за отриманий
газ.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати вартості газу протягом місяця
поставки. Остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Отже, умови договору не містять
обов'язку відповідача щодо проведення
остаточного розрахунку за відсутності
акту приймання-передачі газу.

Однак, на випадок підписання сторонами
актів приймання-передачі пізніше 14
числа місяця, наступного за місяцем
поставки, сторони не передбачили
іншого строку розрахунків.

Фактично ТОВ "Брок-Енергія" та НАК
"Нафтогаз України" у договорі №14/2258/11
від 30.09.2011р. вказівкою на дату
підписання відповідного акту
приймання-передачі газу визначили
дату, з якою сторони пов'язали настання
права позивача на оплату коштів та
обов'язок відповідача оплатити грошову
суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Аналогічна позиція
міститься і в ст. 509 ЦК України.

Згідно з ч. 1, 2 статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
Господарським кодексом України, іншими
законами або договором. Аналогічна
норма міститься і в ст.526 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору. Договір є відплатним, якщо
інше не встановлено договором, законом,
або не випливає із суті договору.

Враховуючи вищезазначене, обов'язок
відповідача з проведення остаточного
розрахунку за надані послуги залежить
від документального оформлення
сторонами обсягів наданих послуг за
договором, а саме, від дати складання
акту приймання-передачі природного
газу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач на виконання договору,
протягом жовтня 2011 року - грудня 2011 року
позивач передав, а відповідач прийняв
природний газ на загальну суму
6037174,19грн., що підтверджується актами
приймання - передачі природного газу
від 17.10.11р., 31.10.11р., 30.11.11р. та 31.12.11р.

Проте, як вбачається з наявних у справі
доказів, відповідач надав, а позивач
підписав та повернув вищевказані акти
поза межами строку передбаченого п. 6.1
договору, що підтверджується вхідною
реєстрацією зазначених актів в журналі
реєстрації вхідної кореспонденції
2011-2012 рр. Охтирської філії ТОВ
"Брок-Енергія" та копій самих актів з
відміткою про реєстрацію з присвоєнням
номеру вхідної кореспонденції, що
додані відповідачем до матеріалів
справи (т. 1 а.с. 69-77).

Таким чином, надані докази свідчать про
те, що дати, надруковані у бланках актів
приймання-передачі природного газу,
які подані позивачем на підтвердження
його позовних вимог, не є датами їх
підписання.

Колегія суддів вважає обґрунтованим
твердження відповідача, щодо
відсутності доказів, що встановлюють
дату, з якої відповідач допустив
прострочення розрахунків за договором,
а також те, що оформлення сторонами
актів приймання-передачі газу
відбулося поза межами передбаченого
умовами договору строку.

Позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів на спростування
фактів несвоєчасного оформлення актів
приймання-передачі газу, які є
підставою для проведення остаточних
розрахунків, та колегія суддів дійшла у
зв'язку з цим до висновку про
відсутність підстав для здійснення
відповідачем остаточних розрахунків з
позивачем, оскільки відповідач не міг
провести остаточні розрахунки до
підписання та повернення позивачем
вказаних актів.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з доводами апелянта щодо
оформлення (підписання) сторонами
актів приймання-передачі газу за
договором поза межами передбаченого ч.2
п.6.1 договору строку.

Згідно ч. 2 ст. 613 ЦК України, якщо
кредитор не вчинив дії, до вчинення
яких боржник не міг виконати свій
обов'язок, виконання зобов'язання може
бути відстрочене на час прострочення
кредитора.

Відповідно до ч. 4 ст. 613 ЦК України та ч. 5
ст. 232 ГК України боржник за грошовим
зобов'язанням не сплачує проценти за
час прострочення кредитора (позивача).

Правові наслідки порушення
зобов'язання з вини кредитора
передбачені ст. 616 ЦК України та ч. 3 ст.
219 ГК України, а саме, якщо
правопорушенню сприяли неправомірні
дії (бездіяльність) другої сторони
зобов'язання (порушення зобов'язання
кредитором), суд відповідно зменшує
розмір відповідальності боржника або
має право звільнити відповідача від
відповідальності.

А також, необхідно зазначити, що
відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу
України та ст. 218 Господарського
кодексу України вина є підставою
відповідальності за порушення
зобов'язання. Особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності).

Як вбачається з матеріалів справи, між
сторонами виникли відносини з
постачання та реалізації енергоносіїв,
враховуючи алгоритм проведення
розрахунків на погашення
заборгованості з різниці в тарифах
встановлених чинним законодавством та
те, що підставою для здійснення
розрахунків є наявність бюджетного
фінансування.

З урахуванням викладеного апеляційний
господарський суд дійшов висновку про
відсутність вини ТОВ "Брок-Енергія" у
простроченні платежів за поставлений
газ, що у свою чергу спростовує
наявність складу правопорушення та у
відповідності до приписів ст. 218
Господарського кодексу України, ст. 617
Цивільного кодексу України позбавляє
позивача права застосовувати до
відповідача штрафні санкції.

З огляду на викладене, колегія суддів
не погоджується з висновками
господарського суду першої інстанції
щодо стягнення з відповідача
інфляційних та 3% річних, оскільки
місцевий господарський суд не врахував
при винесенні оскаржуваного рішення
положення норм діючого законодавства
щодо прострочення кредитором
зобов'язання та умов укладеного
договору щодо строків, а також
наявності та відсутності вини
відповідача, отже, стягнення штрафних
та фінансових санкцій є
необґрунтованим.

А також, колегія суддів зазначає, що
особливості здійснення господарської
діяльності у сфері постачання
природного газу та реалізації
енергоносіїв та законодавчо
обумовлену специфіку взаємовідносин
між суб'єктами, що здійснюють
господарську діяльність в
енергетичній галузі. Господарським
судом також не враховано, що предметом
договору у цій справі є постачання
природного газу для вироблення
теплової енергії для надання населенню
послуг опалення та гарячого
водопостачання, тобто для суспільних, а
не для власних потреб.

Статтею 8 Закону України "Про
теплопостачання" передбачено, що
державна підтримка у сфері
теплопостачання надається відповідно
до обсягів коштів, передбачених
Законом про Державний бюджет України
та місцевими бюджетами на відповідний
рік, а також коштів на проведення
науково-дослідних робіт з
удосконалення систем теплопостачання
та енергозбереження.

Стаття 20 Закону України "Про
теплопостачання" встановлює загальні
засади формування тарифів на теплову
енергію, згідно з якою тарифи на
теплову енергію повинні забезпечувати
відшкодування всіх економічно
обґрунтованих витрат на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії, тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими.

Тарифи на виробництво, транспортування
та постачання теплової енергії
затверджуються органами місцевого
самоврядування, крім теплової енергії,
що виробляється суб'єктами
господарювання, що здійснюють
комбіноване виробництво теплової і
електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

У разі, якщо тимчасово тариф на теплову
енергію встановлено нижче її
собівартості з урахуванням граничного
рівня рентабельності, то орган, яким
установлено цей тариф, повинен
передбачити механізми компенсації
цієї різниці в порядку, встановленому
законодавством.

Згідно ст. 11 Закону України "Про
Державний бюджет на 2012 рік" передбачено
надання субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялися,
транспортувалися з постачання
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії, що затверджувалися
та/або погоджувалися органами
державної влади чи місцевого
самоврядування.

Одночасно, Законом України "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет на 2012 рік" щодо
компенсації різниці між цінами
закупівлі імпортованого природного
газу та його реалізації, доповнено п. 27
Закону, а саме, установлено, що
компенсація НАК "Нафтогаз України"
різниці між цінами закупівлі
імпортованого природного газу та його
реалізації суб'єктам господарювання
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, здійснюється
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Слід зазначити, що заборгованість за
спожитий природний газ, виникла як
різниця в тарифах на теплову енергію
внаслідок невідповідності фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджуються відповідним органом
місцевого самоврядування і на сплату
яких державою перераховуються
субвенції і яка була повністю погашена
бюджетними коштами як різниця в
тарифах.

Так, на виконання Постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
порядку та умов надання у 2012 році
субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" та ст. 23 Закону України
"Про державний бюджет України на 2012
рік", позивачем було укладено договір №
526/517з про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості в різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялася,
транспортувалася та постачалася
населенню, яка виникла в зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування від 05.12.2012р. (т. 1, а.с. 51-54).

Відповідно до вказаного договору,
Охтирська філія ТОВ "Брок-Енергія"
отримала з бюджету кошти та погасила
заборгованість перед НАК "Нафтогаз
України".

У відповідності до п.8 зазначеного
договору відповідач перераховує на
рахунок позивача кошти у сумі
3608174,19грн., у тому числі податок на
додану вартість 601362,37грн. для погашення
заборгованості за природний газ 2011
року згідно з договором від 30.09.2011р.
№14/2258/11.

Пунктом 11.3 договору встановлено, що з
метою виконання договору сторони
зобов'язуються перерахувати кошти
наступній стороні не пізніше
наступного дня після зарахування
коштів на їх рахунок, а сторона остання
- на сплату податкових зобов'язань
перед бюджетом та на її поточний
рахунок, відкритий у ПАТ "Ощадбанк" для
подальшого спрямування цих коштів на
проведення розрахунків з
постачальником імпортованого
природного газу.

З врахуванням викладеного, підставою
для перерахування боргу за договором є
вищезазначений договір та наявність
бюджетного фінансування, тобто
бюджетного фінансування цих
розрахунків.

Таким чином, сторони у справі
відповідно до вимог ст. 604 ЦК України
замінили первісне зобов'язання про
оплату природного газу на умовах
договору на купівлю-продажу природного
газу новим зобов'язанням про оплату
відповідачем на користь позивача
обсягів газу вартістю 3608174,19грн. за
рахунок коштів субвенції з державного
бюджету, припинивши первісне
зобов'язання в цій частині.

Укладення договору про проведення
взаєморозрахунків за рахунок
субвенцій з державного бюджету в силу
вимог чинного законодавства є
диспозитивним правом його учасників.

А також, про припинення первісного
зобов'язання свідчить також факт
погодження сторонами у пп. 2 п. 11
договору про взаєморозрахунки
обов'язку не вчиняти до проведення
взаєморозрахунків дій з погашення
заборгованості відповідно до договору.
При цьому строк виконання нового
зобов'язання пов'язаний з моментом
перерахування територіальним органом
Казначейства грошових коштів з
державного бюджету (п. 15 договору).

В підтвердження факту отримання коштів
з державного бюджету та проведення
оплати за використаний природний газ
на користь НАК "Нафтогаз України"
відповідач надав до суду належним
чином завірені копії платіжних
доручень за № 17 від 26.10.2011р.; № 20 від
22.11.2011р.; № 25 від 16.12.2011р.; № 26 від 24.01.2012р.;
№ 89 від 07.12.2012р.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про відсутність підстав для
стягнення пені, інфляційних та 3%
річних, що передбачені договором
купівлі-продажу природного газу, та
застосування наслідків за порушення
грошового зобов'язання, передбачених
частиною 2 статті 625 ЦК України,
оскільки уклавши договір про
організацію взаєморозрахунків,
сторони тим самим змінили порядок і
строк проведення розрахунків за
природний газ, поставлений відповідно
до договору купівлі-продажу природного
газу.

Отже, для застосування санкцій,
передбачених договором
купівлі-продажу природного газу, та
наслідків за порушення грошового
зобов'язання, передбачених частиною 2
статті 625 ЦК України, необхідно, щоб
оплата була здійснена поза межами
порядку і строків, встановлених
договором про організацію
взаєморозрахунків, який діяв на момент
розгляду справи і відповідно до пункту
16 якого сторони засвідчили, що після
виконання договору вони не мають одна
до одної жодних претензій стосовно
предмета договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
розрахунок за поставлений природний
газ відбувся у порядку та строки,
передбачені у договорі про організацію
взаєморозрахунків.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

На підставі викладеного, колегія
суддів зазначає, що висновок суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог частково, в частині
стягнення інфляційних та 3% річних, не
відповідає обставинам справи та
суперечить нормам чинного
законодавства.

З урахуванням викладених обставин,
колегія суддів дійшла висновку про
задоволення апеляційної скарги
відповідача та наявністю підстав для
скасування рішення господарського
суду Сумської області від 27.05.2014р. у
справі № 920/657/13 з прийняттям нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п.1,4 ч.1 ст. 104 ст.
ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Брок-Енергія" в особі Охтирської філії
товариства з обмеженою
відповідальністю "Брок-Енергія",
м.Охтирка задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської
області від 27.05.2014р. у справі № 920/657/13
скасувати та прийняти нове рішення,
яким в позові відмовити повністю.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів.

Повний текст постанови складено
27.11.2014р.

Головуючий суддя
Л.М. Здоровко

Суддя
О.В. Плахов

Суддя
І.А. Шутенко