ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.11.14р. Справа № 904/7438/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "УКРСОЦБАНК", м. Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю торгово-будівельна
компанія "ВАЛГАН", м. Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Фізична особа-підприємець
Степченкова Валентина Олексіївна, м.
Дніпропетровськ

про стягнення 186 707,17 доларів США, що у
гривневому еквіваленті складає 2 194 779,01
грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Тимчук О.П. - представник
(дов. № 546 від 20.05.2014)

від відповідача: Вербова Е.В. -
представник (дов. № 35 від 13.10.2014)

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"УКРСОЦБАНК" звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області із позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
торгово-будівельна компанія "ВАЛГАН"
про стягнення заборгованості за
договором поруки № 09.2/352-6 від 19.10.2006 у
розмірі 186 707,17 доларів США (у гривневому
еквіваленті складає 2 194 779,01 грн., на час
подання позову), з яких: заборгованість
за кредитом у сумі 105 280,00 доларів США
(у гривневому еквіваленті складає 1 237
593,76 грн., на час подання позову),
заборгованість за простроченими
відсотками у сумі 59 001,00 доларів США (у
гривневому еквіваленті складає 693 569,64
грн., на час подання позову), пеня за
несвоєчасне повернення кредиту у сумі
14 313,12 доларів США (у гривневому
еквіваленті складає 168 253,49 грн., на час
подання позову), пеня за несвоєчасне
погашення заборгованості по відсоткам
у сумі 8 112,34 доларів США (у гривневому
еквіваленті складає 95 362,12 грн., на час
подання позову).

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
умов договору поруки № 09.2/352-6 від 19.10.2006
в частині своєчасної сплати грошових
коштів.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 29.09.2014
порушено провадження у справі,
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Фізичну
особу-підприємця Степченкову
Валентину Олексіївну та призначено до
розгляду у судовому засіданні на 14.10.2014.

13.10.2014 представник відповідача
надіслав до господарського суду
Дніпропетровської області заперечення
проти позову, в якому просить суд
відмовити у задоволенні позову у
зв'язку з тим, що позивачем пропущено
встановлений законом строк
пред'явлення вимоги поручителю.

У межах строків передбачених статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи відкладався з
14.10.2014 на 03.11.2014.

03.11.2014 представник відповідача надав
доповнення до заперечення проти
позову, в якому зазначає, що 25.06.2009
сторонами кредитного договору було
збільшено суму кредиту на 4 973,59 дол.
США, тобто було збільшено обсяг
відповідальності поручителя.

Відповідач зазначає, що сторони
договору поруки не вносили змін до
договору поруки щодо збільшення обсягу
відповідальності поручителя та в
матеріалах справи відсутні докази
згоди поручителя на збільшення обсягу
відповідальності поручителя.

Розгляд справи відкладався з 03.11.2014 на
24.11.2014.

24.11.2014 представник позивача надав
клопотання про збільшення позовних
вимог, в якому просить суд стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі 2
280 876,31 грн.

Суд не приймає клопотання позивача про
збільшення позовних вимог до розгляду,
з огляду на наступне.

Позивачем за подання позовної заяви
про стягнення у розмірі 2 194 779,01 грн.
сплачено судовий збір у розмірі 43 895,59
грн. та до клопотання про збільшення
розміру позовних вимог ним додана
квитанція № 12835358 від 21.11.2014 про сплату
судового збору у розмірі 15,22 грн. Отже,
позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 43 910,81 грн., але відповідно до
Закону України "Про судовий збір" сума
судового збору за подання позову у
розмірі 2 280 876,31 грн. повинна складати 45
617,53 грн.

Таким чином, позивачем не сплачено суму
судового збору за подання заяви про
збільшення позовних вимог.

24.11.2014 представник відповідача надав
доповнення до заперечення та додаткові
пояснення, в яких зазначає, що позовні
вимоги до поручителя, пред'явлені,
виходячи з договору поруки № 2 від
19.10.2006, який не відповідає чинному
договору кредитування №09-2/352-6 від
19.10.2006, в редакції додаткової угоди №1
від 25.06.2009.

Відповідач зазначає, що підставою для
стягнення заборгованості з поручителя
є порушення з боку позичальника
зобов'язань щодо погашення кредиту за
договором кредиту № 092/35-6 від 19.10.2006 в
редакції додаткової угоди від 25.06.2009.
Відповідно до умов договору кредиту
кінцевим терміном повернення
заборгованості є 18 жовтня 2013. Договір
поруки № 2 від 19.10.2006 не містить строку
дії договору. Позивач протягом
встановленого законом строку, якій
стік 18 квітня 2014, вимог до поручителя не
пред'явив, що підтверджується описом
поштового відправлення на адресу
поручителя від 22.05.2014. Тому, в силу
частини 4 статті 559 Цивільного кодексу
України договір поруки № 2 від 19 жовтня
2006 припинено 18 квітня 2014.

Окрім цього, відповідач зазначає, що
вимоги по сумі основного боргу та
процентів за періоди з 11.02.2009 - 10.02.2011, з
11.02.2011- 10.02.2014 пред'явлені з пропуском
строку позовної давності, а пеня з
залишку заборгованості, пред'явлена
також з пропуском строку позовної
давності в 1 один рік, а саме за період з
11.02.2009- 10.02.2014.

Згідно зі статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 24.11.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2006 між Публічним акціонерним
товариством "УКРСОЦБАНК" (кредитор) та
Фізичною особою-підприємцем
Степченковою Валентиною Олексіївною
(позичальник) було укладено договір
кредиту № 09.2/352-6 (а.с.19)

Відповідно до пункту 1.1 договору
кредитор надає позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти в
сумі 147 800,00 доларів США, зі сплатою 13
% річних за користування ним та
кінцевим терміном повернення
заборгованості до 18.10.2013.

Пунктом 1.2 договору кредит надається
позичальнику на наступні цілі:
споживчі потреби з встановленням
іпотеки.

Відповідно до заявки на видачу готівки
№ 14-18 від 19.10.2006 Фізична
особа-підприємець Степченкова
Валентина Олексіївна отримала кредит у
сумі 147 800,00 доларів США (а.с.22).

19.10.2006 між Публічним акціонерним
товариством "УКРСОЦБАНК" (кредитор),
Фізичною особою-підприємцем
Степченковою Валентиною Олексіївною
(позичальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
торгово-будівельною компанією "ВАЛГАН"
(поручитель) було укладено договір
поруки № 2 (а.с.21).

Відповідно до пункту 1.1 договору поруки
поручитель зобов'язується перед
кредитором відповідати за виконання
позичальником умов щодо сплати суми
кредиту, відсотків за користування
кредитом у розмірі та у випадках,
передбачених договором кредиту №
09.2/352-6, укладеним між кредитором та
позичальником 19.10.2006.

Пунктами 2.1.1 та 2.1.2 договору поруки
встановлено, що зміст забезпеченого
порукою зобов'язання є повернення
позичальником кредитору в сумі 147 800,00
доларів США з кінцевим терміном
повернення заборгованості до 18.10.2013;
сплатити відсотки за користування
кадетом у розмірі 13 % річних.

Змін та доповнень до договору поруки
сторони не укладали.

25.06.2009 між Публічним акціонерним
товариством "УКРСОЦБАНК" (банк) та
Фізичною особою-підприємцем
Степченковою Валентиною Олексіївною
(позичальник) було укладено додаткову
угоду № 1 до договору кредиту № 09.2/352-6
від 19.10.2006, відповідно до якого сторони
дійшли згоди викласти пункти 1.1 та 1.2
договору кредиту у наступній редакції:

„1.1 кредитор надає позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти в
сумі 147 800,00 доларів США, з якої
фактична заборгованість станом на
25.06.2009 становить 100 307,00 доларів США,
а сума наданих коштів на поточні
потреби становить 4 973,59 доларів США,
зі сплатою 15 % річних за користування
ним та кінцевим терміном повернення
заборгованості до 18.10.2013.

1.2 кредит надається позичальнику на
наступні цілі та в наступному порядку:

- частина кредиту в розмірі 147 800,00
доларів США на споживчі цілі з
встановленням іпотеки;

- частина кредиту в розмірі 4 973,59
доларів США на поточні потреби".

З матеріалів справи вбачається, що
Степченкова Валентина Олексіївна
частково повернула кредит на загальну
суму 43 975,00 доларів США.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України зазначено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору
(стаття 174 Господарського кодексу
України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова вiд зобов'язання або
одностороння змiна його умов не
допускається, якщо iнше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином вiдповiдно
до умов договору та вимог цього
Кодексу, iнших актiв цивiльного
законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (стаття 530
Цивільного кодексу України).

Степченкова Валентина Олексіївна
свого зобов'язання за договором
кредиту № 09.2/352-6 від 19.10.2006 у повному
обсязі не виконала.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу
України встановлено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 554
Цивільного кодексу України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до частини 4 статті 559
Цивільного кодексу України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлений,
порука приняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Частиною 1 статті 251 Цивільного кодексу
України встановлено, що строком є
певний період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення.

Відповідно до частини 1 статті 252
Цивільного кодексу України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Згідно з частиною 1 статті 253 Цивільного
кодексу України перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Пунктом 5.2 договору поруки встановлено,
що цей договір набирає чинності з дати
його укладення та діє до остаточного
виконання сторонами прийнятих на себе
зобов'язань.

З огляду на вищезазначені норми,
договір поруки № 2 від 19.10.2006 укладений
на невизначений строк, оскільки
сторони не визначили строк його дії
роками, місяцями, тижнями, днями,
годинами тощо.

З умов договору кредиту вбачається, що
Степченкова Валентина Олексіївна
повинна була виконати своє
зобов'язання щодо сплати кредиту 18.10.2013,
а отже позивач відповідно до п.4 ст. 559
Цивільного кодексу України мав
пред'явити вимогу поручителю не
пізніше 18.04.2014.

Позивач направив на адресу відповідача
24.03.2014 повідомлення про порушення
зобов'язання № 11.4.4/96-1547 від 23.03.2011 та
вимогу № 08.403-186/67-7123 від 24.03.2014
відповідно до п.3.1 договору поруки
(а.с.55,57).

22.05.2014 позивач повторно направив на
адресу відповідачу вимогу № 08.403-186/67-8569
від 21.05.2014 відповідно до п.3.1 договору
поруки (а.с.23).

Отже, позивач протягом встановленого
законом строку, пред'явив вимогу до
поручителя.

Частиною 1 статті 559 Цивільного кодексу
України встановлено, що порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами кредитного договору було
збільшено суму кредиту на 4 973,59 дол. США
шляхом укладення додаткової угоди № 1
від 25.06.2009, тобто було збільшено обсяг
відповідальності поручителя.

На підставі викладеного, господарський
суд дійшов висновку, що договір поруки
відповідно до ч.1 ст. 559 Цивільного
кодексу України припинився 25.06.2009,
оскільки сторони договору поруки не
вносили змін до договору поруки щодо
збільшення обсягу відповідальності
поручителя та в матеріалах справи
відсутні докази згоди поручителя на
збільшення обсягу відповідальності
поручителя.

Відмітка відповідача на додатковій
угоді № 1 від 25.06.2009 про ознайомлення з
умовами цієї угоди не є згодою
відповідача на збільшення обсягу
відповідальності поручителя.
Обізнаність особи про вчинення іншими
особами тих чи інших дій, зокрема,
укладення угод, не свідчить про
схвалення.

Відповідно частини 2 статті 4-3
Господарського процесуального кодексу
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, обґрунтовують
свої вимоги і заперечення поданими
суду доказами.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, господарський
суд не вбачає підстав для задоволення
позову.

Стосовно клопотання відповідача щодо
застосування позовної давності, суд
зазначає наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України
встановлено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного
кодексу України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу
України передбачено, що позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного
кодексу України встановлено, що
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 2.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року "Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" за змістом
частини першої статті 261 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.
Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості.

Враховуючи те, що позовна заява
необґрунтована, права особи, яка
звернулась із позовом не порушені, тому
до спірних відносин позовна давність
застосуванню не підлягає.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається при відмові
в позові на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 -
117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 26.11.2014

Суддя Я.С. Золотарьова