ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

18 листопада 2014 р.

Справа № 902/1534/14

Господарський суд Вінницької області у
складі:

Головуючого судді В. Білоуса

Секретар судового засідання
Д.Нестеров

за участю представників:

позивача: Венгрин К.О.- згідно
довіреності;

відповідача: Олійник Н.М.- згідно
довіреності.

Місце розгляду справи : приміщення
суду,кімн.№ 1114

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом:Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Вінницької філії ПАТ "Укртелеком" (б-р
Шевченка, 18, м. Київ, 01601; вул. Соборна, 8,
м. Вінниця, 21050) до:Вінницького
обласного військового комісаріату
(вул.40-річчя Перемоги, 31, м. Вінниця, 21036)
про стягнення 40108,08 грн., з яких: 33 883,00
грн. - основний борг, 218, 93 грн. - пеня за
період 21.08.2013 р. - 20.02.2014 р., 5025, 95 грн. -
інфляційні нарахування за період
березень 2013 р. - серпень 2014 р., 980, 20 грн. -
3% річних за період березень 2013 р. -
серпень 2014 р. , згідно типового договору
про надання послуг зв"язку № 257 від
01.01.2007 р., -

ВСТАНОВИВ :

Відповідач у відзиві № КПР/2574 від 17.11.2014
р. на позовну заяву та представник
відповідача в судовому засіданні
пояснили, що згідно умов договору № 257
від 01.01.2007 року ПАТ „Укртелеком" в особі
Вінницької філії надавало послуги з
електрозв'язку Вінницькому ОВК.
Вінницький ОВК згідно умов
вищезазначеного договору зобов'язаний
вносити плату за надані послуги. При
цьому, згідно Положення про військові
комісаріати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03
червня 2013 року № 389, фінансове і
матеріальне забезпечення військових
комісаріатів здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету в
установленому законодавством порядку.
Кошти вчасно і в необхідній кількості
для сплати наданих послуг до
Вінницького ОВК не надходили, в зв'язку
з цим, за період з березня 2013 року по
серпень 2014 року виникла заборгованість
в сумі 33883,00 грн. Даний борг Вінницьким
ОВК буде сплачено при надходженні
коштів.

Також відповідач у відзиві, беручи до
уваги майновий стан Вінницького ОВК,
просить суд зменшити розмір штрафних
санкцій.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги.

Заслухавши пояснення представників
позивача, відповідача, повно, всебічно
і об'єктивно дослідивши надані в справу
докази, надавши їм юридичну оцінку суд,
на підставі ст. 11, 16, 509, 525, 526, 530, 901 - 903 ЦК
України, прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог в сумі 33 883,00
грн. - основного боргу, згідно типового
договору про надання послуг зв"язку №
257 від 01.01.2007 р. та про залишення без
розгляду позовних вимог в частині
стягнення 218, 93 грн. - пені за період
21.08.2013 р. - 20.02.2014 р., 5025, 95 грн. -
інфляційних нарахувань за період
березень 2013 р. - серпень 2014 р., 980, 20 грн. -
3% річних за період березень 2013 р. -
серпень 2014 р., на підставі п.5 ч.1 ст.81 ГПК
України.

До такого висновку суд прийшов з огляду
на таке.

01.01.2007 р. між позивачем (в договорі -
"Підприємство зв"язку") та відповідачем
(в договорі - "Споживач") було укладено
типовий договір № 257 про надання послуг
зв"язку.

Згідно п.2.1. договору позивач
зобов"язався надавати послуги
електрозв"язку відповідачу.

Відповідно до п.3.2.8. договору
відповідач зобов"явся вносити
своєчасно плату за користування
телефоном.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2., 4.3. договору
послуги, які надаються позивачем,
оплачуються за тарифами, затвердженими
згідно з чинним законодавством.
Відповідач сплачує послуги
електрозв"язку за спільно погодженою
авансовою, з поданням рахунків
системою оплати. Відповідач повинен
своєчасно оплачувати надані послуги.

Сторони передбачили, що договір
набирає чинності з дня підписання і діє
п"ять років. Якщо за місяць до
закінчення терміну дії договору жодна
із сторін не повідомила про його
припинення, то договір вважається
дійсним на той же термін (п.п.7.1., 7.2.
договору).

Позивач на виконання умов договору в
період з березня 2013 р. по серпень 2014 р.
надав відповідачеві послуг
електрозв"язку на суму 59 153, 28 грн., що
стверджується рахунками - актами за
телекомунікаційні послуги (а.с.10-45).

Відповідач зобов"язання взяті в
договорі щодо оплати за отримані
послуги виконав частково, оплату
провів лише на суму 25 270,28 грн.

Таким чином, борг відповідача перед
позивачем за отримані послуги
становить 33883,00 грн., що і стало причиною
виникнення спору.

Зазначене вище також стверджується
обопільно підписаним, скріпленим
печаткою сторін, актом звіряння
заборгованості станом на 01.09.2014 р.

З огляду на предмет і характер
зобов'язань взятих сторонами в
договорі, між сторонами виникли
правовідносини, які регулюються главою
63 "Послуги. Загальні положення", ст. 901 -
903 ЦК України (договір про надання
послуг). Відповідно до вказаних статей
за договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї статі застосовуються до
всіх договорів про надання послуг, якщо
це не суперечить суті зобов'язання.
Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини. Цивільні
права та обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства.

Як зазначено в ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Як вбачається із приписів ч. 1 ст. 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Окрім суми боргу позивач заявив до
стягнення 218, 93 грн. - пені за період
21.08.2013 р. - 20.02.2014 р., 5025, 95 грн. -
інфляційних нарахувань за період
березень 2013 р. - серпень 2014 р., 980, 20 грн. -
3% річних за період березень 2013 р. -
серпень 2014 р.

Суд, на підставі п.5 ч.1 ст.81 ГПК України,
прийшов до висновку про залишення без
розгляду позовних вимог в частині
стягнення 218, 93 грн. - пені за період
21.08.2013 р. - 20.02.2014 р., 5025, 95 грн. -
інфляційних нарахувань за період
березень 2013 р. - серпень 2014 р., 980, 20 грн. -
3% річних за період березень 2013 р. -
серпень 2014 р., з огляду на наступне.

Ухвалою про порушення провадження у
справі від 30.10.2014 р. зобов'язано
позивача надати суду необхідні для
вирішення спору докази через
канцелярію суду з супровідним листом
до 13.11.2014 р.(кінцевий термін для
надходження доказів до суду), в тому
рахунку: детальний обгрунтований
розрахунок пені, інфляційних
нарахувань, 3% річних; докази про дату
вручення відповідачеві рахунків -
актів за березень 2013 р. - серпень 2014 р.

Витребування вказаних доказів було
обумовлене вимогами ст. 33, 34, 43, п. 5 ч. 2
ст. 54 ГПК України, згідно яких позовна
заява повинна містити докази які
підтверджують викладені в ній
обставини. Докази мають подаватися
сторонами та іншими учасниками
судового процесу. Ніякі докази не мають
для суду заздалегідь встановленої
сили. Якщо обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Позивач вимог ухвали суду від 30.10.2014 р.
про надання вказаних додаткових
доказів не виконав.

В листі № 20-5209 від 17.11.2014 р. пояснив, що
виконати вимоги ухвали в частині
надання доказів про дату вручення
відповідачу рахунків не виявляється
можливим, оскільки рахунки
надсилаються абонентам простими
листами.

Згідно п.5 ч.1 ст. 81 ГПК України
господарський суд залишає позов без
розгляду, якщо позивач без поважних
причин не подав витребувані
господарським судом матеріали,
необхідні для вирішення спору, або
представник позивача не з"явився на
виклик у засідання господарського суду
і його нез"явлення перешкоджає
вирішенню спору.

Ненадання позивачем обгрунтованого
розрахунку пені, інфляційних
нарахувань, 3 % річних, доказів
надіслання рахунків відповідачу не
дозволяє вирішити спір щодо стягнення
пені, інфляційних нарахувань, 3 % річних,
тому позов в цій частині підлягає
залишенню без розгляду на підставі п.5
ст.81 ГПК України.

У зв"язку з тим, що в частині позовних
вимог щодо стягнення пені, інфляційних,
3 % річних позов залишено без розгляду,
клопотання відповідача, викладене у
відзиві, про зменшення розміру
штрафних санкцій, судом не
розглядається.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу
України,обов'язок доказування та
подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги і
заперечення.

Виходячи з викладеного, суд вважає
вимогу позивача про стягнення боргу в
сумі 33883,00 грн. законною і обґрунтованою
поданими в справу належними доказами і
є такою, що підлягає задоволенню.
Позовні вимоги в частині стягнення 218, 93
грн. - пені за період 21.08.2013 р. - 20.02.2014 р.,
5025, 95 грн. - інфляційних нарахувань за
період березень 2013 р. - серпень 2014 р., 980,
20 грн. - 3% річних за період березень 2013 р.
- серпень 2014 р. слід залишити без
розгляду.

Судові витрати на судовий збір в сумі
1827,00 грн., відповідно до ст. 49 ГПК
України, підлягають відшкодуванню
позивачеві за рахунок відповідача.

Керуючись ст.4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 81, 82 -
84, 115, 116, 117 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

1.Залишити без розгляду позовні вимоги
в частині стягнення 218, 93 грн. - пені за
період 21.08.2013 р. - 20.02.2014 р., 5025, 95 грн. -
інфляційних нарахувань за період
березень 2013 р. - серпень 2014 р., 980, 20 грн. -
3% річних за період березень 2013 р. -
серпень 2014 р.

2.Позов задовольнити частково в сумі
33883,00 грн. - боргу. Судові витрати на
судовий збір в сумі 1827,00 грн. покласти
на відповідача.

3.Стягнути з Вінницького обласного
військового комісаріату, (вул.40-річчя Перемоги, 31, м. Вінниця,
21036) на користь Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі
Вінницької філії ПАТ "Укртелеком", (б-р Шевченка, 18, м. Київ, 01601;
вул. Соборна, 8, м. Вінниця, 21050) 33883,00 грн. -
боргу, судові витрати на судовий збір в
сумі 1827,00 грн. Видати наказ в день
набрання рішенням законної сили.

Вступну та резолютивну частини рішення
оголошено 18.11.2014 р. Повний текст рішення
відповідно до ст.84 ГПК України
оформлено і підписано 21.11.2014 р. Рішення
набирає законної сили на протязі 10-ти
днів з дня повного його оформлення і
підписання.

Суддя Білоус В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи