м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/19988/14 11.11.14Суддя Мудрий С.М.
розглянувши справу

за позовом заступника прокурора
Шевченківського району м. Києва в
інтересах держави в особі
регіонального відділення Фонду
державного майна України по місту
Києву

до фізичної особи-підприємця
Верещака Олега Васильовича

про стягнення 22 760,81 грн. та
розірвання договору оренди № 6377 від
11.02.2013 року

Представники сторін:

від прокуратури: Долгорук С.М. -
службове посвідчення № 002718 від 05.09.2012;

позивача: Чумаченко О.С. - представник
за довіреністю № 05 від 05.02.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги заступника
прокурора Шевченківського району м.
Києва в інтересах держави в особі
регіонального відділення Фонду
державного майна України по місту
Києву до фізичної особи-підприємця
Верещака Олега Васильовича про 22 760,81
грн. та розірвання договору оренди № 6377
від 11.02.2013 року.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по місту Києву та фізичною
особою-підприємцем Верещаком Олегом
Васильовичем укладено договір оренди
№ 6377 нерухомого майна, що належить до
державної власності від 11.02.2013 року
відповідно до якого орендодавець
передає орендареві в строкове платне
користування державне нерухоме майно
загальною площею 43.36 кв. м., що розміщене
за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 44 на
другому поверсі будівлі лабораторного
корпусу, що перебуває на балансі
Державного підприємства «Національна
кіностудія художніх фільмів ім.
О.Довженка».

На виконання умов Договору
орендодавцем прийнято об'єкт оренди у
користування, що підтверджується актом
приймання-передавання орендованого
майна від 11.02.2013 року.

Відповідно до п. 3.1. Договору орендна
плата визначається на підставі
Методики розрахунку орендної плати за
державне майно та пропорції її
розподілу, затвердженої постановою
Кабінету міністрів України від 04.10.95
року № 786 (зі змінами) і становить без
ПДВ за базовий місяць оренди - грудень
2012 року 5 510,49 грн. орендна плата за
перший місяць оренди лютий 2013 року
встановлюється шляхом коригування
орендної плати за базовий місяці на
індекс інфляції за січень, лютий місяць
2013 року.

Орендна плата за кожен наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць, що передбачено п.
3.3. Договору.

Умовами договору передбачено, що
орендна плата перераховується до
державного бюджету та
балансоутримувачу у співвідношенні 70%
і 30% щомісяця не пізніше 10 числа місяця,
наступного за звітним з урахуванням
щомісячного індексу інфляції
відповідно до пропорцій розподілу,
установлених Кабінетом Міністрів
України і чинних на кінець періоду за
який здійснюється платіж, про що
зазначено в п. 3.6. Договору.

П. 5.3, 5.9 Договору передбачено обов'язок
орендаря своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату. Щомісяця до 15
числа надавати орендодавцеві
інформацію про перерахування орендної
плати за попередній місяць (копію
платіжного доручення з відміткою
обслуговуючого банку про
перерахування орендної плати до
Державного бюджету України).

П. 10.1 Договору передбачено, що він
укладений строком на 2 роки 11 місяців та
діє з 11 лютого 2013 року до 11.01.2016 року
включно.

Однак відповідач не виконує свої
зобов'язання щодо сплати орендної
плати з січня по травень 2014 року і
заборгованість відповідача становить
20 191,86 грн.

Окрім того позивачем нараховано штраф
відповідно до п. 3.8. Договору у сумі 605,76
грн.,інфляційні збитки в розмірі 1217,56
грн. та пеню у сумі 745,63 грн.

Окрім того, відповідач порушив істотні
умови договору, такі як внесення
орендної плати, що є підставою для
розірвання Договору.

Враховуючи вищезазначене заступник
прокурора звернувся до суду з вимогою
про стягнення заборгованості та
розірвання договору.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 23.09.2014 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
13.10.2014 року.

27.10.2014 року до загального відділу
діловодства господарського суду міста
Києва позивач подав заяву про
збільшення позовних вимог, в якій
зазначив, що договір оренди є діючим і
відповідачем не сплачена орендна плата
за червень, липень, серпень та вересень
2014 року. Таким чином, позивач просить
стягнути з відповідача основну
заборгованість у сумі 37 739,70 грн., пеню в
розмірі 2536,21 грн., збитки від інфляції в
розмірі 2 794,02 грн. та штраф в розмірі 1
132,19 грн.

У відповідності до статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог. До
початку розгляду господарським судом
справи по суті позивач має право
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

У судовому засіданні 13.10.2014 року
розгляд справи перенесено на 27.10.2014
року.

У судовому засіданні 27.10.2014 року
розгляд справи перенесено на 11.11.2014
року.

У судове засідання 11.11.2014 року з'явились
прокурор та представник позивача.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явилися, про поважні
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час та дату судового засідання
повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України
ухвали суду було надіслано відповідачу
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення на адресу,
що зазначена в позовній заяві, а саме:
03035, м. Київ, вул. Кудряшова, 7-б, кв. 142, яка
згідно спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців станом на
23.09.2014 є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у
разі відсутності сторін за адресою
місцезнаходження, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб -підприємців
ухвала про порушення провадження у
справі вважається врученою їм належним
чином.

В судовому засіданні прокурор позовні
вимоги підтримав, просив суд
задовольнити позов, з урахуванням
заяви про збільшення розміру позовних
вимог.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд задовольнити
позов, з урахуванням заяви про
збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа
розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представників
прокуратури та позивача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з урахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог.

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Між Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по місту
Києву та фізичною особою-підприємцем
Верещаком Олегом Васильовичем
укладено договір оренди № 6377
нерухомого майна, що належить до
державної власності від 11.02.2013 року
відповідно до якого орендодавець
передає орендареві в строкове платне
користування державне нерухоме майно
загальною площею 43.36 кв. м., що розміщене
за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 44 на
другому поверсі будівлі лабораторного
корпусу, що перебуває на балансі
Державного підприємства «Національна
кіностудія художніх фільмів ім.
О.Довженка».

Частиною 1 статтею 759 ЦК України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Згідно з ч.1 ст. 765 ЦК України
наймодавець зобов'язаний передати
наймачеві майно у користування негайно
або у строк, встановлений договором
найму.

На виконання умов Договору
орендодавцем прийнято об'єкт оренди у
користування, що підтверджується актом
приймання-передавання орендованого
майна від 11.02.2013 року.

У відповідності до приписів ст. 10
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" термін, на який
укладається договір оренди є істотною
умовою договору оренди.

Частина 1 ст. 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" визначає, що термін договору
оренди визначається за погодженням
сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного
кодексу України договір найму
укладається на строк, встановлений
договором.

П. 10.1 Договору передбачено, що він
укладений строком на 2 роки 11 місяців та
діє з 11 лютого 2013 року до 11.01.2016 року
включно.

Відповідно до ч. 3 статті 19 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" строки внесення
орендної плати визначаються у
договорі.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України з наймача справляється
плата, за користування майном, розмір,
якої встановлюється договором оренди.

Відповідно до п. 3.1. Договору орендна
плата визначається на підставі
Методики розрахунку орендної плати за
державне майно та пропорції її
розподілу, затвердженої постановою
Кабінету міністрів України від 04.10.95
року № 786 (зі змінами) і становить без
ПДВ за базовий місяць оренди - грудень
2012 року 5 510,49 грн. орендна плата за
перший місяць оренди лютий 2013 року
встановлюється шляхом коригування
орендної плати за базовий місяці на
індекс інфляції за січень, лютий місяць
2013 року.

Орендна плата за кожен наступний
місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за наступний місяць, що передбачено п.
3.3. Договору.

Умовами договору передбачено, що
орендна плата перераховується до
державного бюджету та
балансоутримувачу у співвідношенні 70%
і 30% щомісяця не пізніше 10 числа місяця,
наступного за звітним з урахуванням
щомісячного індексу інфляції
відповідно до пропорцій розподілу,
установлених Кабінетом Міністрів
України і чинних на кінець періоду за
який здійснюється платіж, про що
зазначено в п. 3.6. Договору.

Відповідно до п. 3.2. Договору
нарахування ПДВ здійснюється у
порядку, визначеному законодавством.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу
України визначає, що плата за
користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до статті 10 Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна" однією із істотних умов договору
оренди та основним обов'язком орендаря
є сплата орендних платежів з
урахуванням індексу інфляції.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" визначається, що орендар
зобов'язаний вносити орендну плату
своєчасно і у повному обсязі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

П. 5.3, 5.9 Договору передбачено обов'язок
орендаря своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату. Щомісяця до 15
числа надавати орендодавцеві
інформацію про перерахування орендної
плати за попередній місяць (копію
платіжного доручення з відміткою
обслуговуючого банку про
перерахування орендної плати до
Державного бюджету України).

Згідно з статтею 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідні положення також
визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7
статті 193 ГК України одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається, крім випадку коли право
такої відмови встановлено договором
або законом.

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу
України, договір може бути розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених законом або
договором.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли друга сторона значною
мірою позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладені договору.

Відповідно до п. 10.6.3. договору чинність
договору припиняється достроково за
взаємною згодою сторін і за рішенням
суду.

Відповідачем не вноситься орендна
плата з січна по вересень 2014 року, що є
істотним порушенням умов договору.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає
доведеним факт істотних порушень з
боку відповідача умов договору оренди
№ 6377 нерухомого майна, що належить до
державної власності від 11.02.2013 року у
зв'язку з його не виконанням в
обумовлені договором строки, які дають
підстави для його розірвання судом.

Згідно з ч. 3 статті 653 ЦК України у разі
зміни або розірвання договору
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту досягнення
домовленості про зміну або розірвання
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Частиною 5 статті 188 ГК України
передбачено, що якщо судовим рішенням
договір змінено або розірвано, договір
вважається змінений або розірваний з
дня набрання чинності даним рішенням,
якщо іншого строку набрання чинності
не встановлено за рішенням суду.

Таким чином, оскільки відповідач
всупереч приписів закону та положень
укладеного між сторонами договору, не
виконав своїх зобов'язань щодо оплати
орендної плати у строки передбачені
договором, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача заборгованості в сумі 37
739,70 грн. з січня 2014 року по вересень 2014
року та розірвання договору оренди №
6377 нерухомого майна, що належить до
державної власності від 11.02.2013 року є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 785 ЦК України у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

П. 5.1. договору передбачено, що у разі
припинення або розірвання договору
орендар зобовязаний повернути
орендодавцевібалансоутримувачу
орендоване майно в належному стані, не
гіршому ніж в момент передачі його в
оренду, з урахуванням нормального
фізичного зносу. Та відшкодувати
орендодавцеві збитки у разі погіршення
стану або втрати (повної або часткової)
орендованого майна з вини орендаря.

Враховуючи зазначене вище, вимоги
позивача про зобов'язання відповідача
повернути майно, що отримане
відповідачем на підставі договору
оренди № 6377 нерухомого майна, що
належить до державної власності від
11.02.2013 року є обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконання
грошових зобов'язань за договором,
позивач просить стягнути з відповідача
пеню в розмірі 2 536,21 грн.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України
передбачає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 3.7 договору
передбачено, що орендна плата,
перерахована несвоєчасно або не в
повному обсязі підлягає індексації і
стягується з урахуванням пені в
розмірі подвійної ставки НБУ на дату
нарахування пені від суми
заборгованості за кожен день
прострочення, включаючи день оплати.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Суд погоджується з розрахунком пені в
розмірі 2 536,21 грн. наданим позивачем і
вважає його обґрунтованим, а вимоги
такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконання
грошових зобов'язань за договором,
позивач просить стягнути з відповідача
штраф в розмірі 1132,19 грн.

Відповідно до п. 3.8 договору у разі, якщо
на дату сплати орендної плати
заборгованість за нею становить
загалом не менше ніж 3 місяці, орендар
також сплачує штраф у розмірі 3 % від
суми заборгованості.

Суд погоджується з розрахунком штрафу
в розмірі 1132,19 грн. наданим позивачем і
вважає його обґрунтованим, а вимоги
такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконання
грошових зобов'язань за договором,
позивач просить стягнути з відповідача
збитки від інфляції в розмірі 2 794,02 грн.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд погоджується з розрахунком збитків
від інфляції в розмірі 2 794,02 грн.,
наданим позивачем і вважає його
обґрунтованим, а вимоги такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України
"Про судовий збір" від 08.06.2011 року № 3674-VI,
судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір", за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру ставка судового
збору встановлюється в розмірі 2
відсотків ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі.

Згідно статті 8 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" від
16.01.2014, № 719-VII, який опублікований 21.01.2014
року, з 1 січня 2014 року мінімальна
заробітна плата у місячному розмірі
становить 1 218,00 грн.

Ціна позову становить 44202,12 грн., отже,
сума судового збору за подання
майнових вимог позову має складати 1
827,00 грн. та 1218,00 і 1218,00 за немайнові
вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Згідно з п.4.46 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» №7 від 21.02.2013 року,
приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин, з відповідача
стягується судовий збір в доход
Державного бюджету України в сумі 4263,00
грн.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 2 ст. 49, ст. 75.
ст.ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір оренди № 6377
нерухомого майна, що належить до
державної власності від 11.02.2013 року,
укладений між між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по місту Києву та фізичною
особою-підприємцем Верещаком Олегом
Васильовичем.

2. Зобов'язати фізичну особу-підприємця
Верещака Олега Васильовича (03035, м. Київ,
вул. Кудряшова, 7-б, кв. 142,
ідентифікаційний код ) повернути
Регіональному відділенню Фонду
державного майна України по місту
Києву або Державному підприємству
«Національна кіностудія художніх
фільмів ім. О.Довженка» за актом
приймання-передачі нерухоме майно
загальною площею 43.36 кв. м., що
розміщене за адресою: м. Київ, просп.
Перемоги, 44 на другому поверсі будівлі
лабораторного корпусу, реєстровий
номер майна 02404380.3.АААДДЛ612, що
перебуває на балансі Державного
підприємства «Національна кіностудія
художніх фільмів ім. О.Довженка».

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця
Верещака Олега Васильовича (03035, м. Київ,
вул. Кудряшова, 7-б, кв. 142,
ідентифікаційний код ) на користь
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по місту
Києву (01032, м. Київ, бул. Тараса Шевченка.
50-г ідентифікаційний код 19030825)
заборгованість за оренду примішення у
сумі 37 739 (тридцять сім тисяч сімсот
тридцять дев'ять) грн. 70 коп., пеню в
розмірі 2536 (дві тисячі п'ятсот тридцять
шість) грн. 21 коп., збитки від інфляції в
розмірі 2 794 (дві тисячі сімсот
дев'яносто чотири) грн. 02 коп. та штраф в
розмірі 1 132 (одна тисяча сто тридцять
дві) грн. 19 коп.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця
Верещака Олега Васильовича (03035, м. Київ,
вул. Кудряшова, 7-б, кв. 142,
ідентифікаційний код ) в доход
Державного бюджету України (р/р
3001, Одержувач: Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві, Банк одержувача:
Головне управління Державної
казначейської служби України у м.
Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код
37993783, код платежу: 22030001) судовий збір за
подання позовної заяви в розмірі 4263
(чотири тисячі двісті шістдесят три)
грн. 00 коп.

5. Після набрання рішенням законної
сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення: 28.11.2014 року.

Суддя
С.М. Мудрий