ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.11.2014 Справа № 920/1662/14Господарський суд
Сумської області у складі судді
Левченка П.І. при секретарі судового
засідання Чепульської В.Ю. розглянув
матеріали справи № 920/1662/14

за позовом - фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Суми,

до відповідача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Суми,

про стягнення 50000,00 грн.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 за договором про
надання правової допомоги б/н від 25.09.2014
року,

відповідача - не з'явився.

Суть спору: позивач у своїй позовній
заяві просив суд стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість по орендній платі в
сумі 30000,00 грн., яка виникла станом на
02.10.2014 року, у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем умов договору
оренди нежитлового приміщення № 01-07/14
від 01.07.2014 року, укладеного між
сторонами, а також 1827,00 грн. витрат по
сплаті судового збору та 2000,00 грн.
витрат на послуги адвоката.

24.11.2014 року позивач подав до суду заяву
про збільшення позовних вимог, в якій
просить суд стягнути з відповідача на
користь позивача заборгованість по
орендній платі у розмірі 50000,00 грн.,
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1827,00 грн. та витрати на послуги
адвоката у розмірі 2000,00 грн.

Передбачені частиною четвертою статті
22 Господарського процесуального
кодексу України, права позивача
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, відмовитись від позову можуть
бути реалізовані до прийняття рішення
судом першої інстанції.

Враховуючи, що подана позивачем заява
відповідає приписам частини четвертої
статті 22 Господарського
процесуального кодексу України, суд
розглядає справу з урахуванням заяви
про збільшення розміру позовних вимог.

Представник позивача у даному судовому
засіданні наполягає на задоволенні
позовних вимог, з урахуванням вказаної
заяви про збільшення розміру позовних
вимог.

Також представник позивача подав
клопотання б/н від 24.11.2014 року (вх. № 15080
від 24.11.2014) про залучення додаткових
доказів до справи, в якому зазначає, що
після звернення до суду з даним позовом
на адресу позивача від відповідача
надійшов лист про розірвання договору
оренди нежитлового приміщення № 01-07/14
від 01.07.2014 року з 18.10.2014 року, на що
позивачем надано згоду, але станом на
24.11.2014 року відповідач позивачу
орендоване приміщення за актом
прийому-передачі не повернув.

Представник позивача звертає увагу
суду не те, що відповідач не отримує
поштової кореспонденції, проте всі
листи позивач направляв відповідачеві
за адресою, яка вказана у його паспорті
та у відомостях про його державну
реєстрацію як фізичної
особи-підприємця, а саме: АДРЕСА_1.

Крім того, як вказує представник
позивача, на листі, що надісланий
відповідачем на адресу позивача про
розірвання договору, зазначено
відповідачем зворотню адресу: АДРЕСА_1.

На підтвердження обставин викладених у
згаданому клопотанні представником
позивача надано суду копії листа
відповідача про розірвання договору,
конверта, листа позивача на адресу
відповідача Вих. № 28 від 30.10.2014 року
щодо згоди на розірвання договору та
докази його надсилання.

Відповідач відзиву на позов суду не
подав, свого представника в судове
засідання не направив.

Копія ухвали про порушення провадження
у справі № 920/1662/14 від 03.10.2014 року,
надіслана судом відповідачеві за
адресою, яку вказано позивачем у
позовній заяві та зазначено
відповідачем у договорі оренди
нежитлового приміщення № 01-07/14 від
01.07.2014 року, повернута відділенням
поштового зв'язку на адресу суду за
закінченням терміну зберігання.

Відповідно до пункту 3.9.1 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року,
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87
Господарського процесуального кодексу
України.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року, у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них, справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України,
статтями 43 та 33 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає, що ним в межах наданих йому
повноважень, сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами, у
відповідності до положень статті 75
названого Кодексу за відсутності
представника відповідача.

Розглянувши матеріали справ,
заслухавши пояснення представника
позивача та оцінивши наявні докази,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2014 року між сторонами у справі
укладено договір оренди нежитлового
приміщення № 01-07/14 (надалі - договір),
відповідно до пунктів 1, 2 якого позивач
передав за актом прийому-передачі
нежитлового приміщення від 01.07.2014 року,
а відповідач прийняв в тимчасове
платне користування частину
нежитлового приміщення 2-го поверху,
автосалону з станцією технічного
обслуговування площею 200,0 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, для
розміщення офісу та магазину (а.с. 8-9).

Згідно з пунктом 3.1 договору, об'єкт
оренди передається сторонами та
приймається по акту прийому-передачі в
термін узгоджений ними додатково. Акт
прийому-передачі підписується
уповноваженими представниками сторін
та скріплюється печатками і є
невід'ємною частиною договору.

Позивач передав, а відповідач прийняв в
оренду, згідно акту прийому-передачі
нежитлового приміщення від 01.07.2014 року,
об'єкту оренду (а.с. 10).

Відповідно до розділу 4 договору
оренди, договір укладений на строк з
01.07.2014 року по 31.12.2014 року з подальшою
його пролонгацією.

Розділом 5 договору передбачено, що
загальна місячна вартість оренди
складає 10000,00 грн. без ПДВ. В суму
орендної плати включені комунальні
платежі. Розмір орендної плати
переглядається у випадку зміни
податкового законодавства, зміни цін
та тарифів на комунальні послуги,
інфляційних процесів в країні та ін.
випадках. Зміна розміру орендної плати
оформляється додатковою угодою до
договору. Орендна плата у повному
обсязі вноситься до двадцятого числа
поточного місяця.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що відповідач належним чином
та у встановлені строки та обсяги не
виконав взяті на себе зобов'язання щодо
сплати орендної плати за період з
липня 2014 року по листопад 2014 року, і
станом на момент розгляду справи має
заборгованість перед позивачем з
орендної плати у розмірі 50000,00 грн.

У відповідності до статті 759 Цивільного
кодексу України, за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Згідно вимог статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання і інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, відповідно до
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Як передбачено чинним законодавством,
зокрема, статтями 526, 629 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається; договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Частина перша статті 530 Цивільного
кодексу України визначає, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вищезазначеного, орендар
(відповідач) зобов'язаний своєчасно
вносити оренду плату та у повному
обсязі, згідно з умовами укладеного між
сторонами договору.

Пунктом першим статті 610 цього ж
Кодексу визначено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання, або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого
Кодексу визначає, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідач в порушення умов укладеного
між сторонами договору та вищевказаних
правових норм не сплачував орендну
плату, чим порушив права та охоронювані
законом інтереси позивача.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого
Кодексу, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються
учасниками судового процесу.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини, зокрема
те, що факт несплати відповідачем
орендної плати за період з липня 2014
року по листопад 2014 року повністю
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, а відповідач, в свою
чергу, доказів оплати заборгованості
або заперечень проти позовних вимог
(відзиву на позов) не подав, тому
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості по орендній платі у
розмірі 50000,00 грн. визнаються судом
обґрунтованими, і такими, що підлягають
задоволенню на підставі статей 525, 526, 629
Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по судовому збору у розмірі
1827,00 грн. підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3,
ідентифікаційний код НОМЕР_2)
заборгованість по сплаті орендної
плати у розмірі 50000,00 грн., витрати по
сплаті послуг адвоката у розмірі 2000,00
грн. та витрати по сплаті судового
збору у розмірі 1827,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 26.11.2014 року.

Суддя П.І. Левченко