ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.11.14 Справа № 904/8328/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ліфти України", м.
Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Металургічний завод
"ДНІПРОСТАЛЬ", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 10431, 90 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Бородій І.О. - представник
за дов. № 17-10-1 від 17.10.14

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ліфти України"
звернулось до Господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Металургійний завод
"Дніпросталь" про стягнення 8000 грн.
основного боргу, 596,81 грн. пені, 483, 29 грн.
3 відсотків річних, 1351, 80 грн.
інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором підряду №
04120201 від 27.04.12 в частині повної та
своєчасної оплати виконаних робіт.

Ухвалою Господарського суду
Дніпропетровської області від 27.10.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 17.11.2014.

Відповідач явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, відзив на позовну заяву та
інші витребуванні судом документи не
надав, про причини неявки суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, що підтверджується
поштовим повідомленням про вручення
цінного листа з ухвалою суду (арк. с. 37).

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 17.11.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.04.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Ліфти України" (далі -
позивач, підрядник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Металургійний завод" (далі -
відповідач, замовник) було укладено
договір № 04120201 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору підрядник
зобов'язується виконати монтаж та
пусконалагоджувальні роботи (далі -
роботи) трьох одиниць ліфтового
обладнання пасажирських ліфтів без
машинних приміщень (далі - обладнання),
фірми "Kleemann" HELLAS S.A., вантажопідйомністю
1600 кг., на 2 (дві) зупинки, на умовах,
викладених у цьому договорі, на об'єкті
замовника за адресою м.
Дніпропетровськ. вул. Столєтова, 21. При
цьому вартість і терміни виконання
робіт вказані в розділах 2 і 4
(відповідно) даного договору.

Згідно з п. 1.2 договору замовник
зобов'язується прийняти і оплатити
роботи відповідно до умов даного
договору.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що
загальна вартість всього обсягу робіт,
зазначених в пункті 1.1, становить: 622798
грн., у тому числі ПДВ 103798 грн.

Вартість договору може бут змінена за
домовленістю сторін (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору сплата
вартості робіт за договором
здійснюється замовником на
розрахунковий рахунок підрядника в
такому порядку:

- попередня оплата у розмірі 50% від
вартості робіт, що становить - 311394 грн.
в т.ч. ПДВ 20%, здійснюється замовником на
розрахунковий рахунок підрядника
протягом 5-ти (п'яти) банківських днів з
дати підписання сторонами акту
передачі будівельного майданчика
(приямків ліфтів) для виконання
підрядником обумовлених договором
робіт. По факту конання підрядником
робіт на суму попередньої оплати в
розмірі 311394 грн., в т.ч. ПДВ 20%, сторони
підписують акт виконаних робіт.

- подальші розрахунки в межах 311394 грн., в
т.ч. ПДВ 20%, ведуться згідно підписаних
сторонами актів приймання - передачі
виконаних робіт протягом 5 (п'яти)
банківських днів з дати їх підписання.
Об'єм виконаних робіт визначається у
відповідності до ВНиР «Ведомственные
нормы и расценки на строительные,
монтажные и ремонтно-строительные
работы» сбірник В11 - Монтаж ліфтів.

Датою закінчення виконання робіт за
даним договором є день підписання
сторонами актів технічної готовності
ліфта та актів приймання ліфтів в
експлуатацію (п. 4.3 договору).

На виконання умов договору, відповідач
здійснив передплату по договору у
розмірі 311394 грн., що підтверджується
банківською випискою по особовому
рахунку (арк. с. 23).

За період листопад-грудень 2012 року
позивач надав, а відповідач прийняв
будівельні роботи на загальну суму 630788
грн., що підтверджується актами за
листопад 2012 року від 02.11.2012 № 1, від
08.11.2012 № 2 та за грудень 2012 року від10.12.2012
№ 3 (арк. с. 12-17).

Відповідач здійснив часткову оплату
виконаних робіт у розмірі 311394 грн., що
підтверджується банківськими
виписками від 26.11.2012 та від 09.01.2013 (арк. с.
24-25).

24.06.2014 позивач звернувся до відповідача
з претензією вих. № 24/06-6, в якій просив
сплатити заборгованість у розмірі 8000
грн., дана претензія була отримана
відповідачем 15.07.2014 (арк. с. 27-30). Однак,
відповідач залишив претензію позивача
без відповіді, заборгованість не
сплатив.

Таким чином, несплаченою залишається
вартість виконаних будівельних робіт
на суму 8000 грн., про що сторони дійшли
згоди, підписавши акт звірки
взаєморозрахунків станом на 01.05.2014 (арк.
с. 26).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі
підряду визначається ціна роботи або
способи її визначення.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не заперечено факт
виконання підрядних робіт згідно
наданих актів приймання виконаних
будівельних робіт та не надано доказів
їх оплати на суму 8000 грн., а відтак,
позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу
підлягає задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з несвоєчасним виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати виконаних будівельних робіт,
позивач нарахував відповідачу пеню у
розмірі 596, 81 грн. за період з 17.12.2012 по
16.06.2013.

Відповідно до положень ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

При невиконанні платежів в терміни,
встановлені даним договором, замовник
виплачує пеню в розмірі подвійної
ставки НБУ за кожний день затримки від
суми заборгованості (п. 7.3 договору).

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
невчасне виконання грошових
зобов'язань, є Закон України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3
якого, розмір пені за порушення
грошового зобов'язання розраховується
із суми простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
пені, задовольняє дану вимогу частково
у розмірі 593, 41 грн. Оскільки позивачем
при здійсненні нарахування пені не
враховано умови п. 3.1 договору, а саме
те, що розрахунок за виконані
будівельні роботи здійснюється
протягом п'яти банківських днів з дня
підписання акту, тобто прострочення
виконання зобов'язання з оплати по акту
від 10.10.2012 почалось з 18.12.2012. А також
позивачем не враховано те, що 2012 рік мав
- 366 днів.

Також, за порушення відповідачем
виконання грошового зобов'язання
позивачем нараховано три відсотки
річних за період з 18.10.2012 по 22.10.2014 у
розмірі 483, 29 грн. та інфляційні втрати
за період листопад 2012 - жовтень 2014 у
сумі 1351, 80 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з рахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є
збільшенням суми основного боргу у
зв'язку з девальвацією грошової
одиниці України, а три відсотки річних
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійними
способами захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

Пунктом 3.2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" № 14 від
17.12.2013 індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних та інфляційних
втрат, задовольняє дані вимоги
частково, а саме три відсотки річних у
сумі 443, 15 грн. та інфляційні втрати
частково у розмірі 1351, 80 грн. Оскільки
позивачем при здійсненні розрахунку
трьох відсотків річних невірно
визначено період нарахування, а саме не
враховано те, що розрахунок за виконані
будівельні роботи здійснюється
протягом п'яти банківських днів з дня
підписання акту, тобто прострочення
виконання зобов'язання з оплати по акту
від 10.10.2012 почалось з 18.12.2012. А також
позивачем не враховано те, що 2012 рік мав
- 366 днів. Щодо інфляційних втрат, то при
здійсненні їх розрахунку позивачем
неправильно визначено період
нарахування, а саме позивачем обрано
період листопад 2012 - жовтень 2014, тоді як
прострочення виконання зобов'язання з
оплати по акту від 10.10.2012 почалось з
18.12.2012.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача на користь
позивача пропорційно задоволеним
вимогам, а саме у розмірі 1819, 38
грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Металургійний завод
"Дніпросталь" (49051, м. Дніпропетровськ,
вул. Винокурова, буд. 4,
ідентифікаційний код 33718431) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ліфти України" (01032, м.
Київ, вул. Саксаганського, 91, кв. 14,
ідентифікаційний код 35569992) основний
борг у розмірі 8000 грн., пеню у сумі 593, 41
грн., три відсотки річних у розмірі 443, 15
грн., інфляційні втрати у сумі 1351, 80 грн.
та 1819, 38 грн. витрат по сплаті судового
збору.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 20.11.2014

Суддя В.І. Ярошенко