КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р. Справа№ 910/17137/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання:
Степанець О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Кравчик С.М. - представник
за довіреністю №91/2013/12/25-2 від 25.12.2013р.;

від відповідача: Шумєльов Р.В. -
представник за довіреністю №99-Д від
25.12.2013р.;

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Комунального підприємства
"Центр обслуговування споживачів
Шевченківського району"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 07 жовтня 2014 року,

у справі № 910/17137/14 (суддя Гулевець О.В.),

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Київенерго"

до Комунального підприємства "Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району"

про стягнення 167 666, 98 грн.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Київенерго" звернулась до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до КП "Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району" про стягнення
167 666, 98 грн. (а.с. 5-7).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 07 жовтня2014 року по справі №
910/17137/14 позов задоволено частково (а.с.
84-89).

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду
відповідач, звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 07 жовтня 2014 року у
справі № 910/17137/14 та постановити нове,
яким відмовити у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції приймаючи
оскаржуване рішення порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно встановив обставини, які мають
значення для справи, що призвели до
прийняття необґрунтованого та
незаконного рішення, оскільки не взято
до уваги, що відповідач за договором
№711449. не є кінцевим споживачем, а тому
позивач звернувся з позовною заявою до
неналежного відповідача, оскільки
відповідач є лише третьою стороною у
зобов'язанні, яке виникло на підставі
вищезазначеного договору.

Крім того, скаржник в апеляційній
скарзі зазначає, що у позивача взагалі
відсутнє право вимоги стягнення з
відповідача штрафних санкцій, оскільки
між позивачем та відповідачем укладено
угоду про співпрацю, відповідно до умов
якої, позивач не нараховує штрафні
санкції за діючими договорами в строк
до 01.10.2014р.

Автоматизованою системою
документообігу суду апеляційну скаргу
по справі №910/17137/14 передано на розгляд
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: Головуючий суддя: Чорногуз М.Г.,
судді: Агрикова О.В., Рудченко С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05 листопада 2014
року апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено справу до
розгляду 18 листопада 2014 року.

В судовому засіданні 18 листопада 2014
року представник скаржника надав суду
свої пояснення в яких підтримав
апеляційну скаргу, просив скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 07 жовтня 2014 року по справі №
910/17137/14 та прийняти нове рішення, яким в
позові відмовити повністю.

Також в судовому засіданні 18 листопада
2014 року представник позивача надав
суду свої пояснення, в яких заперечував
проти задоволення апеляційної скарги
та просив залишити без змін
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду.

Згідно з частиною першою статті 99
Господарського процесуального кодексу
України, в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні
матеріали, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку фактичних обставин
даної господарської справи та повноту
їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права встановила
наступне.

01 листопада 2005 року між Акціонерною
енергопостачальною компанією
"Київенерго" (постачальник), що
перейменоване, відповідно до Статуту
ПАТ "Київенерго", у Публічне акціонерне
товариство "Київенерго" та Комунальним
підприємством по утриманню житлового
господарства Шевченківської районної
у м. Києві ради, перейменоване у
Комунальне підприємство "Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району" (абонент)
укладено Договір на постачання
теплової енергії у гарячій воді №711449
(далі - Договір), відповідно до умов
якого постачальник зобов'язався
виробити та поставити теплову енергію
споживачу для потреб опалення та
гарячого водопостачання, а споживач
зобов'язався отримати її та оплатити
відповідно до вимог викладених в
Договорі. (а.с. 16-17).

Додатковою угодою від 27.12.2012р. до
Договору від 01.11.2005р. №711449 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді ПАТ "Київенерго" та КП "Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району" виклали у
новій редакції преамбулу Договору на
постачання теплової енергії у гарячій
воді від 01.11.2005р. №711449.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що при
виконанні умов даного договору, а також
при вирішенні всіх питань, що
необумовлені цим договором, сторони
зобов'язуються керуватися тарифами,
затвердженими Київською міською
державною адміністрацією, правилами
користування тепловою енергією, чинним
законодавством України.

Згідно з пунктом 2.2.1 Договору,
постачальник зобов'язується
безперебійно постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на межу
балансової належності із споживачем
(додатки 3, 4) для потреб опалення - в
період опалювального сезону; для
гарячого водопостачання - протягом
року, згідно з заявленими споживачем
величинами приєднаного теплового
навантаження, зазначеними в додатку 1.

У відповідності з пунктом 2.3.1 Договору,
споживач зобов'язується дотримуватись
кількості споживання теплової енергії
за кожним параметром в обсягах, які
визначені у додатку 1, не допускаючи їх
перевищення; своєчасно оплачувати
вартість спожитої теплової енергії в
терміни та за тарифами, зазначеними у
додатку 2 до цього Договору.

Пунктом 2 додатку № 2 до Договору
визначено, що у разі встановлення у
споживача будинкових комерційних
приладів обліку теплової енергії -
кількість спожитої ним теплової
енергії в розрахунковому періоді
визначається відповідно до показників
цих приладів, встановлених на межі
балансової належності (додатки 3,4). (а.с.
21)

Згідно з пунктом 3 додатку № 2 до
Договору у разі встановлення
будинкових приладів обліку теплової
енергії споживача не на межі
балансової належності, до обсягів
теплової енергії, визначених цими
приладами обліку, споживачем додаються
теплові витрати на дільниці
тепломережі з межі поділу балансової
належності до місця встановлення
приладів обліку згідно з пунктом 1.3.
додатку 1.

Пунктом 4 та 5 додатку № 2 до Договору,
дата зняття споживачем показників
будинкових приладів обліку - по 30 (31)
звітного місяця; споживач, що має
будинкові прилади обліку, щомісячно
надає постачальнику звіт по фактичному
споживанню теплової енергії - не
пізніше двох робочих днів місяця,
наступного за звітним.

У випадку підключення декількох
споживачів без будинкових комерційних
приладів обліку теплової енергії до
центрального теплового пункту (ЦТП) -
від загального споживання теплової
енергії, визначеної за комерційними
приладами обліку встановленими на ЦТП,
віднімаються обсяги споживання
теплової енергії, визначені по
будинкових комерційних приладах
обліку споживачів, а залишок обсягу
спожитої теплової енергії
розподіляється між споживачами без
будинкових комерційних приладів
обліку теплової енергії пропорційно до
їх договірних навантажень (пунктом 7
додатку № 2 до Договору).

Відповідно до пункту 8 додатку № 2 до
Договору визначено, що у разі
відсутності у споживача будинкових
комерційних приладів обліку, кількість
спожитої ним теплової енергії в
розрахунковому періоді визначається:

- на опалення - як множення кількості
годин споживання теплової енергії за
місяць на величину годинного теплового
навантаження, зазначеного в додатках 1,
6, 7 з урахуванням середньомісячної
температури теплоносія;

- на гаряче водопостачання - як множення
кількості діб споживання за місяць на
величину добового теплового
навантаження, зазначеного в додатках 1,
6, 7 з урахуванням середньомісячної
температури теплоносія.

Пунктом 9 додатку №2 до Договору
встановлено, споживач щомісячно з 12 по
15 число отримує в МВРТ-4 за адресою: м.
Київ, вул. Борщагівська, 171/18, оформлену
постачальником платіжну
вимогу-доручення на суму, яка включає
загальну вартість теплової енергії
поточного місяця та кінцеве сальдо
розрахунків на початок поточного
місяця та кінцеве сальдо розрахунків
на початок поточного місяця за місяця
за мінусом суми фактично сплаченої
теплової енергії в поточному місяці;
табуляграму фактичного споживання за
попередній період та акт звіряння, які
оформлює і повертає один примірник
постачальнику протягом двох днів з
моменту їх одержання.

Пунктом 10 додатку № 2 до Договору
передбачено, що споживач щомісячно:
забезпечує не пізніше 10 числа місяця,
наступного за розрахунковим, оплату
коштів від населення за фактично
спожиту теплову енергію на транзитний
рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного
місяця, сплачує вартість теплової
енергії, яка використовується
орендарями, на рахунок постачальника
згідно з його розрахунком.

Відповідно до п. 4.1., п. 4.3. Договору,
даний Договір, набуває чинності з дня
його підписання та діє до 31.12.2006 року.
Договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії не буде
письмово заявлено однією із сторін про
його припинення.

Як зазначає позивач, зобов'язання за
договором від 01.11.2005р. №711449 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді останній виконав у повному обсязі.

Проте, всупереч умов договору,
Відповідач грошові зобов'язання не
виконав, внаслідок чого утворилася
заборгованість за період з 01.09.2011р. по
01.06.2014р. у розмірі 139 693,38 грн.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

За своєю правовою природою зазначений
договір є договором енергопостачання.

Відповідно до ч.1 ст. 275 Господарського
кодексу України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

З матеріалів справи вбачається, що
Позивачем, відповідно до умов Договору
№711449 на постачання теплової енергії у
гарячій воді від 01 листопада 2005 року,
свої зобов'язання виконано у повному
обсязі, що підтверджується довідкою
про надходження коштів від відповідача
за спожиту теплоенергію, яку надано
позивачем. (а.с. 13-15).

Крім того, як вірно встановлено
місцевим господарським судом,
відповідачем частково погашена
заборгованість до порушення
провадження у даній справі та і в
процесі розгляду справи в суді першої
інстанції за договором №711449.

До порушення провадження у справі
відповідачем сплачено суму
заборгованості у розмірі 18 581,35 грн., що
підтверджується довідкою про
надходження коштів від відповідача за
спожиту теплоенергію (2 167,58 грн. за
червень 2014р., 16 413,77 за липень 2014р.). (а.с.
75).

В процесі розгляду справи відповідачем
сплачено суму заборгованості у розмірі
8 743,35 грн. (7 635,19 грн. за серпень 2014р., 1 108,16
грн. за вересень 2014р.). (а.с. 75).

Таким чином, враховуючи суму
заявленого позову та те, що відповідач
в добровільному порядку частково
погасив заборгованість за договором
№711449 колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про відмову у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення заборгованості у розмірі 18
581,35 грн., та припинення провадження у
справі в частині стягнення
заборгованості у розмірі 8 743,35 грн. у
зв'язку із відсутність предмету спору.

Отже, сума заборгованості відповідача
перед позивачем складає 112 368,68 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необхідність задоволення позовних
вимог в частині стягнення інфляційних
втрат та 3% річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Провівши повторний математичний
розрахунок за допомогою «калькулятора
підрахунку ЛІГА:ЗАКОН», колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
стягнення інфляційних витрат у розмірі
12 240,35 грн., 3 % річних - 15 733,25 грн.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

В апеляційній скарзі скаржником
вказано на те, що за договором №711449 від
01 листопада 2005 року кінцевими
споживачами є населення та орендарі, а
тому позивачем безпідставно заявлено
вимогу до відповідача про стягнення
суми заборгованості, оскільки
Комунальне підприємство «ЦОС
Шевченківського району» у даній справі
є неналежним відповідачем.

В підтвердження наведеного скаржник
вказує на те, що у зобов'язанні, яке
виникло на підставі договору №711449,
відповідач є лише третьою стороною, а
тому відповідач не відповідає за
зобов'язання, які виникли між позивачем
та кінцевими споживачами (населенням
та орендарями).

Дані доводи скаржника є
безпідставними, оскільки зі змісту
договору №711449 на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 01 листопада
2005 року споживачем за даним договором є
відповідач. За умовами даного договору
на споживача (відповідача у справі)
покладені обов'язки щодо оплати
вартості спожитої теплової енергії.

Крім того, доводи скаржника
спростовуються тим, що між кінцевими
споживачами (населенням та орендарями)
укладені договори про надання послуг у
сфері житлово-комунального
господарства лише з відповідачем, а не
з позивачем (постачальником послуг).
Доказів укладання договорів про
надання послуг між позивачем та
кінцевими споживачами (населенням та
орендарями) матеріали даної справи не
містять. Доказів протилежного
відповідачем не надано а ні до
місцевого господарського суду, а ні до
суду апеляційної інстанції.

Тому посилання скаржника на те, що
позивачем заявлено вимогу про
стягнення заборгованості до
неналежного відповідача
спростовується наведеним вище.

Також, скаржником в апеляційній скарзі
зазначено, що у позивача відсутнє право
вимоги щодо стягнення з відповідача
інфляційних втрат та 3 % річних. В
обґрунтування наведеного відповідач
посилається на те, що між позивачем та
відповідачем укладено угоду про
співпрацю між ПАТ «Київенерго» та КП
«ЦОС Шевченківського району» в сфері
поставки теплової енергії для
забезпечення споживачів
Шевченківського району міста Києва
комунальними послугами від 05 грудня 2013
року. (а.с. 63-64). Відповідно до п. 2.2. даної
угоди позивач зобов'язується до 01.10.2014
року не застосувати до відповідача
неустойку, передбачену умовами всіх
діючих договорів на постачання
теплової енергії у гарячій воді,
укладених між позивачем та
відповідачем, не нараховувати три
проценти річних та втрати від
інфляційних процесів, передбачені ст.
625 Цивільного кодексу України, за умови
100 % оплати спожитої протягом
01.10.2013-01.10.2014 теплової енергії.

Дані доводи скаржника є помилковими з
огляду на те, що позивач не застосовує
до відповідача неустойку та не
нараховує три проценти річних та
втрати від інфляційних процесів лише
за умови 100 % оплати спожитої протягом
01.10.2013-01.10.2014 теплової енергії.

В матеріалах справи міститься довідка
про надходження коштів за спожиту від
ПАТ «Київенерго» теплоенергію КП «ЦОС
Шевченківського району» за період з
вересня 2011 року по травень 2014 року (а.с.
13-15) та довідка про надходження коштів
за спожиту від ПАТ «Київенерго»
теплоенергію КП «ЦОС Шевченківського
району» за період з червня 2014 року по
вересень 2014 року (а.с. 75). Із зазначених
довідок слідує, що відповідачем пункт
2.2 угоди про співпрацю між ПАТ
«Київенерго» та КП «ЦОС
Шевченківського району» в сфері
поставки теплової енергії для
забезпечення споживачів
Шевченківського району міста Києва
комунальними послугами від 05 грудня 2013
року не виконано, 100 % оплата не
здійснена, а тому посилання скаржника
на застосування відповідного пункту
угоди є безпідставним. Доказів 100%
оплати відповідач не надав.

Виходячи з вищевикладеного колегія
суддів зазначає, що скаржник не надав
суду достатніх доказів в розумінні
статті 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, які б
могли стати підставою для задоволення
апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду стосовно встановлених
обставин і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку, що місцевий
господарський суд виконавши всі вимоги
процесуального закону і всебічно
перевіривши обставини, вирішив спір у
відповідності з нормами матеріального
права, в рішенні господарського суду
міста Києва повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами
дослідженими в судовому засіданні.

Рішення господарського суду міста
Києва від 07 жовтня 2014 року по справі №
910/17137/14 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Комунального
підприємства "Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району" на
рішення господарського суду міста
Києва від 07 жовтня 2014 року по справі
№910/17137/14 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Центр обслуговування
споживачів Шевченківського району" на
рішення господарського суду міста
Києва від 07 жовтня 2014 року по справі №
910/17137/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 07 жовтня 2014 року по
справі № 910/17137/14 залишити без змін.

3. Справу повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського
суду набирає законної сили з дня її
прийняття. Постанову Київського
апеляційного господарського суду
протягом двадцяти днів може бути
оскаржено до Вищого господарського
суду України у порядку, передбаченому
ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя
М.Г. Чорногуз

Судді
О.В. Агрикова

С.Г. Рудченко