КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2014 р. Справа№ 910/14461/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

секретар Бурдейна Н.В.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Українська
охоронно-страхова компанія"

на рішення господарського суду міста
Києва

від 06.08.2014 р.

у справі №910/14461/14 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом приватного акціонерного
товариства "Українська
пожежно-страхова компанія"

до приватного акціонерного товариства
"Українська охоронно-страхова
компанія"

про відшкодування шкоди в порядку
регресу 13570,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Українська пожежно-страхова компанія"
звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства "Українська
охоронно-страхова компанія" про
відшкодування шкоди в порядку регресу
13570,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
ПрАТ "Українська пожежно-страхова
компанія" на підставі Договору
добровільного страхування наземного
транспорту ОК №008/000/130001537 від 24.05.2013 р.
внаслідок настання страхової події
дорожньо-транспортної пригоди (надалі
ДТП) виплачено страхове відшкодування
власнику автомобіля марки "Hyundai Accent",
реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому
позивачем відповідно до положень
статті 27 Закону України "Про
страхування" та статей 993, 1191 Цивільного
кодексу України отримано право
зворотної вимоги до особи,
відповідальної за завдану шкоду.
Відповідальність власника
транспортного засобу - автомобіля
марки "М 21412-01", реєстраційний номер
НОМЕР_2, яким скоєно ДТП, застрахована
ПрАТ "Українська охоронно-страхова
компанія" на підставі договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (поліс №АС/6100002), а тому на думку
позивача обов'язок з відшкодування
збитків покладається на відповідача.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 06.08.2014 р. у справі №910/14461/14
позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства "Українська
охоронно-страхова компанія" на користь
Приватного акціонерного товариства
"Українська пожежно-страхова компанія"
суму страхового відшкодування у
розмірі 13570,79 грн. та судовий збір у
розмірі 1827 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, Приватне акціонерне товариство
"Українська охоронно-страхова
компанія" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 06.08.2014 р. у справі
№910/14461/14 та прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог відмовити
у повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, а також порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду (у складі колегії
суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А.,
судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.) від
10.10.2014р. апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Українська
охоронно-страхова компанія" на рішення
господарського суду міста Києва від
06.08.2014 р. у справі №910/14461/14 було
прийнято до провадження; розгляд
справи призначено на 12.11.2014р.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 11.11.2014р.
змінено склад судової колегії.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду (у складі колегії
суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А.,
судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В.) від
12.11.2014р. апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Українська
охоронно-страхова компанія" на рішення
господарського суду міста Києва від
06.08.2014 р. у справі №910/14461/14 було
прийнято до провадження; розгляд
справи призначено на 12.11.2014р.

В судове засідання апеляційної
інстанції представники сторін не
з'явилися.

Оскільки явка представників сторін у
судове засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також зважаючи на
наявні в матеріалах справи докази
належного повідомлення сторін про
місце, дату та час судового розгляду,
апеляційний суд визнав можливим
розглядати апеляційну скаргу у
відсутність представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

24.05.2013 р. між ПрАТ "Українська
пожежно-страхова компанія", як
страховиком, та ТОВ "АВТО-СОЮЗ", як
страхувальником, було укладено Договір
добровільного страхування наземного
транспорту ОК №008/000/130001537 (надалі -
Договір), предметом страхування за яким
є майнові інтереси страхувальника, що
не суперечать законодавству України,
пов'язані з володінням, користуванням
та розпорядженням майном, а саме:
автомобілем "Hyundai Accent", реєстраційний
номер НОМЕР_1, на випадок настання
страхових випадків, зокрема,
пошкодження (знищення) транспортного
засобу та його додаткового обладнання
внаслідок ДТП.

13.08.2013 р. о 07:30 год. на перехресті вул.
Елеваторної та пр. Комуністів у м.
Донецьку сталася дорожньо-транспортна
пригода за участі застрахованого
автомобіля "Hyundai Accent", реєстраційний
номер НОМЕР_1, а саме: ОСОБА_2, керуючи
автомобілем "М 21412-01", реєстраційний
номер НОМЕР_2 не врахувавши дорожньої
обстановки та не обравши безпечної
дистанції допустив зіткнення з
автомобілем "Hyundai Accent", реєстраційний
номер НОМЕР_1, в результаті чого обидва
автомобілі отримали механічні
пошкодження.

Факт скоєння ДТП підтверджується
довідкою відділу ДАІ з обслуговування
адміністративної території м. Донецька
№9250603 від 21.08.2013 р. про
дорожньо-транспортну пригоду.

Як зазначено в постанові
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 12.09.2013 р. у справі №254/7302/13-п
ДТП сталася в результаті порушення
водієм ОСОБА_2 п. 13.1 Правил дорожнього
руху України.

Вказаною постановою ОСОБА_2 визнано
винним у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення.

Відповідно до звіту №084/13-1-А про
визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику
транспортного засобу та калькуляції з
визначення вартості відновлювального
ремонту транспортного засобу,
складених 19.08.2013 р. суб'єктом оціночної
діяльності - ФОП ОСОБА_3 (сертифікат
суб'єкта оціночної діяльності №9938/10,
виданий Фондом державного майна
України 07.10.2010 р.), вартість
матеріального збитку, завданого
власнику автомобіля "Hyundai Accent",
реєстраційний номер НОМЕР_1, в
результаті його пошкодження при
спірному ДТП та вартість
відновлювального ремонту
транспортного засобу склали 17429,15 грн.

Згідно змісту страхового акту №79/13 від
17.09.2013 р. позивачем визначено, що сума
страхового відшкодування, яка підлягає
виплаті страхувальнику становить 16469,15
грн.

Як вбачається із довідки №1522 від 06.01.2013
р. за підписом головного бухгалтера
ПрАТ "Українська пожежно-страхова
компанія", позивачем суму страхового
відшкодування у розмірі 16469,15 грн. було
зараховано в рахунок оплати страхового
платежу по Договору добровільного
страхування наземного транспорту ОК
№008/000/130001537 від 24.05.2013 р.

Виходячи зі змісту п. 15 Договору
добровільного страхування наземного
транспорту ОК №008/000/130001537 від 24.05.2013 р.
сума загальної страхової премії
складає 164160,00 грн., яку страхувальник
мав сплатити чотирма рівними частинами
в розмірі 41040,00 грн.: 1 частина - в строк
до 28.05.2013 р., 2 частина - в строк до 28.08.2013
р., 3 частина - в строк до 28.11.2013 р., 4
частина - в строк до 28.02.2014 р.

Отже, враховуючи те, що станом на дату
спірної ДТП страхувальником суму
першого страхового платежу у розмірі
41040,00 грн. сплачено не було, а тому
сторонами було погоджено суму
страхового відшкодування у розмірі
16469,15 грн. зарахувати в рахунок
несплаченого страхувальником
страхового платежу.

Оскільки вказана сума була зарахована
позивачем в рахунок несплаченого
страхувальником страхового платежу, а
отже, страхувальник, внаслідок
погашення наявного в нього
зобов'язання сплатити страховий
платіж, фактично отримав зазначену
суму.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що зобов'язання позивача
перед своїм страхувальником по
відшкодуванню шкоди в розмірі 16469,15 грн.
припинені шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог, що
відповідає положенням ст. 601 Цивільного
кодексу України.

В матеріалах справи відсутні докази
наявності заперечень страхувальника
щодо зарахування вказаної суми в
рахунок оплати страхового платежу.

Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток

Таким чином, до ПрАТ "Українська
пожежно-страхова компанія" перейшло в
межах суми 16469,15 грн. право вимоги до
особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Як вбачається з наявної в матеріалах
справи довідки відділу ДАІ з
обслуговування адміністративної
території м. Донецька №9250603 від 21.08.2013
р., транспортний засіб - автомобіль "М
21412-01", реєстраційний номер НОМЕР_2, яким
спричинено ДТП, що потягнуло нанесення
шкоди автомобілю "Hyundai Accent",
реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходився
під керуванням ОСОБА_2

Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 Цивільного кодексу України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем "М
21412-01", реєстраційний номер НОМЕР_2,
встановлена у судовому порядку.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 за шкоду,
заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх
осіб внаслідок експлуатації ним
автомобіля "М 21412-01", реєстраційний
номер НОМЕР_2, застрахована ПрАТ
"Українська охоронно-страхова
компанія" на підставі договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АС/6100002.

Вказаним договором (поліс №АС/6100002)
передбачено, що франшиза за вказаним
полісом становить 1 000,00 грн.

Строк дії поліса №АС/6100002 встановлено з
27.07.2013 р. по 26.07.2014 р.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Матеріалами справи підтверджено, що
вартість відновлювального ремонту
автомобіля марки "Hyundai Accent",
реєстраційний номер НОМЕР_1, становить
17429,15 грн., а до позивача перейшло право
зворотної вимоги в межах суми 16469,15 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу
України та ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Отже, розмір регресного відшкодування,
право вимоги виплати якого
відповідачем виникло у позивача,
обмежений лише фактичними витратами
(платежами) страховика (позивача),
здійсненими на користь страхувальника,
чим спростовується твердження
скаржника про необхідність зменшення
заявленої позивачем до стягнення суми
регресного відшкодування з
врахуванням зносу транспортного
засобу, пошкодженого внаслідок ДТП.

Як встановлено судом, позивач,
виконуючи свої зобов'язання перед
страхувальником за Договором
добровільного страхування наземного
транспорту ОК №008/000/130001537 від 24.05.2013 р.,
виплатив йому суму страхового
відшкодування в розмірі 16469,15 грн. (без
урахування зносу).

Пунктом 32.14 Договору добровільного
страхування наземного транспорту ОК
№008/000/130001537 від 24.05.2013 р., укладеного між
позивачем та ТОВ "АВТО-СОЮЗ",
передбачено, що відшкодування збитку
провадиться з урахуванням зносу ТЗ,
якщо це передбачено умовами п. 18 цього
договору, який визначається на
підставі висновку автотоварознавчого
дослідження, пропорційно відношенню
вартості зношених частин ТЗ до
вартості нових.

При цьому, пунктом 18 Договору
добровільного страхування наземного
транспорту ОК №008/000/130001537 від 24.05.2013 р.
передбачено особливі умови
відшкодування - без урахування зносу.

Згідно з ч. 1 ст. 14 та ст. 204 Цивільного
кодексу України, цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства. Правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в
судовому порядку, він має такі ж
правові наслідки, як і будь-який
дійсний договір, зокрема, є
обов'язковим для виконання його
сторонами (ст. 629 ЦК України).

З матеріалів справи не вбачається та
судами не встановлено визнання
недійсною особливої умови п. 18 Договору
добровільного страхування наземного
транспорту ОК №008/000/130001537 від 24.05.2013 р. в
частині обов'язку позивача в разі
настання страхового випадку
здійснювати виплату страхувальнику
страхового відшкодування без
врахування зносу.

Наведеним спростовується помилкове
твердження скаржника про здійснення
позивачем виплати страхового
відшкодування в завищеному розмірі
внаслідок неврахування зносу
автомобіля, пошкодженого в ДТП.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що сума страхового
відшкодування в порядку регресу
підлягає стягненню з відповідача без
врахування коефіцієнту фізичного
зносу пошкодженого автомобіля.

Аналогічна позиція викладена в
постановах Вищий господарський суд
України у постановах від 15.01.2013 р. у
справі №5011-45/7316-2012, від 19.08.2013 р. у справі
№ 910/5734/13 та від 18.10.2011 р. у справі №28/381.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що позивачем із суми
страхового відшкодування, яка підлягає
стягненню з відповідача було
вирахувано суму фізичного зносу
замінених складових у розмірі 1898,36 грн.
та суму франшизи за полісом №АС/6100002 у
розмірі 1000,00 грн.

Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його. Якщо у зв'язку з
відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик (МТСБУ) не може оцінити її
загальний розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі заподіяної
шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).
Страховик має право здійснювати
виплати без проведення експертизи,
якщо за результатами проведеного ним
огляду пошкодженого майна страховик і
потерпілий досягли згоди про розмір
страхового відшкодування і не
наполягають на проведенні оцінки,
експертизи пошкодженого майна. А у разі
невизнання майнових вимог заявника або
з підстав, визначених статтями 32 та/або
37 цього Закону, - прийняти вмотивоване
рішення про відмову у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати).

02.12.2013р. між ПрАТ "Українська
пожежно-страхова компанія" та ТОВ
"Ш.Р.Інтернешнл" укладено договір про
відступлення права вимоги, за умовами
якого ТОВ "Ш.Р.Інтернешнл", як новий
кредитор, набуває права вимоги
(регресу) до осіб, відповідальних за
завдані збитки, що належить первісному
кредитору, у розмірі страхового
відшкодування, виплаченого за
Договорами страхування, укладеними між
первісним кредитором та
страхувальниками, зокрема, за
Договором ОК №008/000/130001537 від 24.05.2013 р.

ТОВ "Ш.Р.Інтернешнл", як новий кредитор,
претензією №77 від 06.02.2014 р. (до якої
додані документи, передбачені ст. 35
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів") звернувся до
відповідача з проханням відшкодувати у
порядку регресу шкоду, заподіяну в
результаті ДТП у розмірі 16469,15 грн.

06.03.2014 р. між ПрАТ "Українська
пожежно-страхова компанія" та ТОВ
"Ш.Р.Інтернешнл" укладено додаткову
угоду №2 до договору про відступлення
права вимоги від 02.12.2003 р., відповідно до
якої договір припинив свою дію, про що
було повідомлено відповідача листом
№950/17 від 12.03.2014 р.

Позов подано до суду 15.07.2014 р., а тому
строк виконання відповідачем
зобов'язання зі сплати страхового
відшкодування настав. Проте,
відповідачем станом на момент
винесення рішення у справі доказів на
підтвердження сплати такого
відшкодування суду не надано.

Як встановлено судом, позивачем
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача суми страхового
відшкодування за мінусом франшизи та
суми фізичного зносу замінених
складових, з урахуванням визначених
полісом №АС/6100002 розмірів лімітів
відповідальності та франшизи, а також
розміру шкоди, право на вимогу якої
перейшло до позивача.

Колегія суддів вважає заперечення
відповідача, щодо включення суми ПДВ до
суми страхового відшкодування, яке
підлягає стягненню в порядку регресу
безпідставними з огляду на те, що
страхове відшкодування позивачем було
виплачено особі, що здійснює
господарську діяльність з ремонту
транспортних засобів та є платником
податку на додану вартість (Свідоцтво
про реєстрацію платника податку на
додану вартість №07573194), що в свою чергу
призвело до виникнення податкових
зобов'язань та правомірного врахування
суми ПДВ до страхового відшкодування.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про відшкодування шкоди в порядку
регресу 13570,79 грн. визнаються судом
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків місцевого господарського
суду не спростовують.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийняв рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги,
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства "Українська
охоронно-страхова компанія" залишити
без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
06.08.2014 р. у справі №910/14461/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/14461/14 повернути
до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко