ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2014 р.Справа № 922/4505/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання
Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (Луганська обл., м.
Сєвєродонецьк) до Сєвєродонецької
міської ради (Луганська обл., м.
Сєвєродонецьк) про визнання
недійсною додаткової угоди, за участю
представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (особисто),

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить визнати недійсною зі
дня підписання додаткову угоду від
29.06.2011 р. №00131, укладену між
позивачем та відповідачем, до договору
оренди землі від 08.09.2009 р. №22. Свої
позовні вимоги обґрунтовує тим, що
додаткова угода №00131 від 29.06.2011 р.
до договору оренди землі №22 від
08.09.2009 р. не відповідає чинному рішенню
відповідача №1212 від 19.01.1998 р., оскільки
ґрунтується на протиправному та
скасованому рішенні відповідача №431
від 29.03.2011 р.

Позивач надав заперечення на відзив
відповідача, в якому зазначає, що
рішення №431 є недійсним з моменту його
прийняття. Також позивач вказує, що ним
не пропущений строк позовної давності
і просить визнати причини пропуску
строку позовної давності поважними, а
також, у разі необхідності, вийти за
межі позовних вимог і захистити права
позивача згідно з ст. 83 ГПК України. В
якості поважних причин пропуску строку
позовної давності позивач, який, на
його думку, збіг 29.06.2014 р., зазначає, що з
травня 2014 р. на території Луганської
області проводяться активні бойові
дії, у зв'язку з чим робота
господарського суду Луганської
області була призупинена, що завадило
позивачу звернутися до господарського
суду Луганської області до спливу
строку позовної давності.

Також позивач надав письмове правове
обґрунтування заявлених позовних
вимог, в якому просить визнати спірну
додаткову угоду недійсною та у разі
необхідності захисту його прав і
законних інтересів вийти за межі
позовних вимог.

Відповідач надав відзив на позовну
заяву, в якому просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що постанова
Сєвєродонецького міського суду
набрала законної сили тільки 01.04.2014 р., в
якій нічого не говориться про те, що
рішення №431 скасоване з моменту його
прийняття. Також відповідач заявляє
про пропуск позивачем строку позовної
давності і просить застосувати строк
позовної давності до позовних вимог.

Також, відповідач надав заяву, в якій
просить відмовити в позові, вказуючи,
що готовий змінити зміст додаткової
угоди.

Крім цього, відповідач надав ще заяву, в
якій просить суд застосувати строк
позовної давності та відмовити у
позові.

До того ж, відповідач надав заяву, в
якій вказує про надання витягу з ЄДР і
просить визнати поважними причини
несвоєчасного його надання.

Дослідивши матеріали справи та
вислухавши пояснення позивача, суд
встановив наступне.

08.09.2009 р. між сторонами був укладений
договір №22 оренди землі (надалі -
договір оренди), за яким орендодавець
(відповідач) на підставі рішення сесії
Сєвєродонецької міської ради №3404 від
20.08.2009 р. надає, а орендар (позивач)
приймає в строкове платне користування
земельну ділянку - землі комерційного
використання (під об'єкт незавершеного
будівництва (готовність 55%)),
кадастровий №:06:029:0120, яка
знаходиться за адресою: м.
Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, б. 49,
квартал 52, загальною площею 0,1630 га,
нормативна оцінка якої становить на
період будівництва 87335,40 грн., після
завершення будівництва 436709,60 грн.,
строком на 25 років по 25 квітня 2034 р.
включно.

14.10.2009 р. договір оренди був
зареєстрований у земельному кадастрі
за №22.

Земельна ділянка була передана у
користування відповідачу, що
підтверджується копією акту
передачі-прийняття земельної ділянки в
натурі, підписаного сторонами без
зауважень.

29.06.2011 р. сторонами була підписана
додаткова угода №00131 до договору
оренди, якою на підставі рішення сесії
міської ради «Про затвердження
нормативної грошової оцінки земель
населених пунктів міста Сєвєродонецьк,
селища Синецький, селища Павлоград,
селища Лісова Дача, селища Воєводівка»
від 29.03.2011 р. №431 змінили (збільшили)
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки кадастровий №:06:029:0120 та
розмір орендної плати з 01.07.2011 р.

Дана додаткова угода була
зареєстрована Управлінням Держкомзему
у м. Сєвєродонецьк Луганської області
04.07.2011 р. за №00131.

Постановою Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 03.08.2012 р. по
справі №1227/3807/2012 за позовом ТОВ ВКФ
«ЛІА» ЛТД до Сєвєродонецької міської
ради про визнання протиправним та
скасування рішення задоволено позовні
вимоги, визнано протиправним та
скасовано рішення двадцятої (чергової)
сесії шостого скликання
Сєвєродонецької міської ради від 29.03.2011
р. №431 «Про затвердження нормативної
грошової оцінки земель населених
пунктів міста Сєвєродонецьк, селища
Синецький, селища Павлоград, селища
Лісова Дача, селища Воєводівка».

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 01.04.2014 р. №К/800/65360/12
задоволена касаційна скарга ТОВ ВКФ
«ЛІА» ЛТД, скасовано постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2012 р. по
справі №1227/3807/2012 та залишено в силі
постанову Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 03.08.2012 р.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Зазначені положення ст. 203 ЦК України
узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 207 ГК
України, відповідно до якої
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

З урахуванням змісту статті 236 ЦК
України і частини третьої статті 207 ГК
України зобов'язання за визнаним
недійсним договором оренди
припиняються на майбутнє.

Отже, позовні вимоги позивача про
визнання недійсною додаткової угоди
від 29.06.2011 р. №00131 зі дня
підписання є безпідставними та
необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин
підлягає державній реєстрації лише у
випадках, встановлених законом. Такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право
власності, користування земельною
ділянкою оформлюється відповідно до
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

Отже, додаткова угода набрала чинності
з дати її реєстрації у Держкомземі -
04.07.2011 р., а позовна заява подана
позивачем 06.10.2014 р. (за відбитком
штемпеля), тобто після спливу строку
позовної давності.

Відповідач надав заяву про
застосування строку позовної давності
до позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК України та ч. 1
ст. 223 ГК України позовна давність
застосовується до вимог, що випливають
з майново-господарських зобов'язань,
визначених ст. 175 ГК України.

Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальний
строк позовної давності
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Посилання позивача на початок у травні
2014 року антитерористичної операції у
Луганській області та призупинення
роботи господарського суду Луганської
області, як на причину пропуску строку
позовної давності, суд вважає
безпідставною, оскільки вказані
позивачем обставини не заважали йому
протягом всього строку позовної
давності звернутися з позовом до
відповідача.

Оскільки позивач звернувся в суд з
позовною заявою після спливу строку
позовної давності, не надав доказів
наявності поважних причин його
пропуску, суд вважає за необхідне
застосувати за заявою відповідача
позовну давність до позовних вимог
позивача.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги не підлягаючими задоволенню в
повному обсязі у зв'язку зі спливом
строку позовної давності.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір належить покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 9, 203, 210, 215, 236, 257, 267 ЦК
України, ст.ст. 175, 207, 223 ГК України, ст.ст.
125, 126 ЗК України, ст.ст. 33-35, 43, 49, 82-85 ГПК
України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 14.11.2014 р.

Суддя В.І. Ольшанченко