ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.11.2014 Справа № 920/1754/14

за позовом: Відкритого акціонерного
товариства «Полісся» в особі
ліквідатора Чупрун Євгена Вікторовича,
м. Суми

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Шостка
Сумська область

про розірвання договору оренди

Суддя Б.І. ЛИХОВИД

За участі представників сторін:

від позивача: Авраменко О.В.,
довіреність від 01.09.2014р.

від відповідача: не прибув

у судовому засіданні брала участь
секретар судового засідання Я.Л. Петен

Суть спору: ліквідатор позивача у
позовній заяві просить суд розірвати
укладений між сторонами договір оренди
торгового приміщення від 01.01.2012р., а
також стягнути з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 218 грн. 00 коп.

У відзиві на позовну заяву від
28.10.2014р. відповідач зазначає, що
посилання позивача на процедуру
ліквідації, як на підставу розірвання
договору оренди, є безпідставним.
Відповідач вказує, що на виконання умов
спірного договору оренди ним
сплачується орендна плата, яка
приймається позивачем, тобто договір
виконується без порушень обома
сторонами, а тому відсутні підстави для
його розірвання, у зв`язку з чим просить
суд відмовити у задоволенні позовних
вимог.

У даному судовому засіданні
представник позивача підтримував
позовні вимоги та надав суду оригінал
фіскального чеку та опису вкладення в
цінний лист в якості доказу
направлення на адресу відповідача
позовної заяви та доданих до неї
документів, які оглянуті судом та
долучаються до матеріалів справи.

Відповідач або його повноважний
представник у дане судове засідання не
прибув, додаткових письмових пояснень
по справі не подав.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважного
представника позивача, оцінивши надані
докази в їх сукупності, суд встановив:

01.01.2012р. між ліквідатором Відкритого
акціонерного товариства «Полісся»
(позивач) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач)
було укладено договір оренди торгового
приміщення, згідно п. 1.1 якого позивач
передав, а відповідач прийняв у
строкове платне користування
нежитлове приміщення для здійснення
торгівельної діяльності площею 50 кв. м.,
що розташоване за адресою: Сумська
область, м. Шостка, вул. Онупрієнко, 1.

Як встановлено матеріалами справи,
вищевказане нежитлове приміщення було
передано в оренду відповідачу згідно п.
2.1 договору, а останній, в свою чергу, за
користування орендованим майном,
сплачує позивачу оренду плату з
дотриманням умов п. п. 3.1 - 3.2 договору.

Пунктом 7.1 договору сторони
узгодили, що він діє до 31.03.2013р. При
цьому дія договору продовжувалася
додатковими угодами. Так, додатковою
угодою № 1 від 30.04.2013р. дію договору від
01.01.2012р. було продовжено до 31.12.2013р., а
додатковою угодою № 2 від 15.01.2014р. - до
31.12.2014р. Також вказаними додатковими
угодами сторони визначили виключити з
умов договору оренди п. 6.2 щодо
припинення договору у разі банкрутства
позивача.

Крім того, додатковою угодою № 3 від
28.02.2014р. внесено зміни до п. 1.1 договору,
зокрема, визначено, що орендодавець
передає, а орендар приймає крім
нежитлового приміщення для здійснення
торгівельної діяльності площею 50 кв. м.,
у строкове платне використання
приміщення площею 75 кв. м. для
використання у якості складу.

Позивач, в обґрунтування позовних
вимог, посилається на приписи ст. 23
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», якою
встановлено наслідки визнання
боржника банкрутом, а саме: з дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури, підприємницька діяльність
банкрута завершується закінченням
технологічного циклу з виготовлення
продукції у разі її продажу. У зв`язку з
цим позивач вважає, що укладений між
сторонами 01.01.2012р. договір оренди
торгового приміщення має бути
розірваний.

Пунктом 6.3 спірного договору
оренди передбачено, що цей договір може
бути розірвано за погодженням сторін.

Відповідач у відзиві на позовну
заяву, а також у відповіді позивачу від
22.09.2014р. (а. с. 16) на його листи від 04.06.2014р.
(а. с. 13), від 21.07.2014р. (а. с. 14), від 25.08.2014р.
(а. с. 15) щодо розірвання спірного
договору, вказує на відсутність
підстав для такого розірвання.

Згідно ст. 651 ЦК України, зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Також статтею 188 ГК України
передбачено, що зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Статтею 783 Цивільного кодексу
України встановлений вичерпний
перелік підстав для розірвання
договору найму на вимогу наймодавця.

При цьому, наведена позивачем, в
обґрунтування позовних вимог, підстава
для розірвання договору від 01.01.2012р., не
знайшла свого відображення у
вищевказаній нормі права. Також судом
не встановлено будь-якого істотного
порушення умов договору оренди
відповідачем, про що зазначається
сторонами як у позовній заяві, так і у
відзиві на неї.

Таким чином, укладений між
сторонами договір оренди торгового
приміщення від 01.01.2012р., з урахуванням
додаткових угод до нього, діє між
сторонами до 31.12.2014р., умови його
повністю виконуються відповідачем без
будь-яких порушень прав позивача, що не
заперечується останнім, а тому суд
погоджується з позицією відповідача у
даній справі щодо відсутності підстав
для розірвання спірного договору в
судовому порядку, у зв`язку з чим
відмовляє у задоволенні позовних
вимог.

Статтею 32 ГПК України встановлено,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, так як
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає позовні вимоги неправомірними,
необґрунтованими та відмовляє в їх
задоволенні.

Згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України
судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 47-1, 49, 82 - 85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В
:

У задоволенні позову - відмовити

Повне рішення складене 28.11.2014р.

СУДДЯ
Б.І. ЛИХОВИД