м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

Справа № 910/1781/14 25.11.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гринвич-Юг
дистриб'юторська компанія»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бєльвєдер»

про стягнення 2 473,98 грн., -

За розглядом скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гринвич-Юг дистриб'юторська компанія»

на бездіяльність Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції в м.
Києві, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін та
учасників:

від позивача (скаржника): не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

від державної виконавчої служби: не
з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Гринвич-Юг
дистриб'юторська компанія» звернулось
до суду з позовом про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бєльвєдер» суми
боргу в розмірі 2 473,98 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 01.04.2014р. суддею Курдельчуком
І.Д. позовні вимоги було задоволено
повністю.

22.04.2014р. Господарським судом міста
Києва було видано наказ на примусове
виконання рішення суду.

29 жовтня 2014р. судом отримано скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гринвич-Юг
дистриб'юторська компанія» на
бездіяльністю Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції в м. Києві
у якій скаржник просить: поновити строк
для оскарження бездіяльності Відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції в м. Києві; визнати незаконною
бездіяльність Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції в м.
Києві; зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції в м. Києві
виконати судовий наказ відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження».

Скарга позивача обґрунтована тим, що з
моменту відкриття виконавчого
провадження (22.05.2014р.) і до сьогодні, в
порушення вимог ст. 27 Закону України
«Про виконавче провадження», грошова
заборгованість з відповідача не
стягнута, не накладено арешт на грошові
кошти та не направлено жодного запиту
задля виконання судового наказу.

Відповідно до резолюції голови
Господарського суду міста Києва
Князькова В.В. від 29.10.2014р. скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гринвич-Юг
дистриб'юторська компанія» була
розписана на суддю Морозова С.М.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 31.10.2014р. скаргу позивача було
призначено до розгляду на 25.11.2014р.

В судове засідання 25.11.2014р.
представники скаржника, відповідача та
державної виконавчої служби не
з'явились, про час та місце судового
засідання повідомлені належним чином,
докази чого містяться в матеріалах
справи.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського
процесуального кодексу України скарги
на дії органів Державної виконавчої
служби розглядаються господарським
судом, про час і місце якого
повідомляються ухвалою стягувач,
боржник чи прокурор та орган виконання
судових рішень. Неявка боржника,
стягувача, прокурора чи представника
органу Державної виконавчої служби в
судове засідання не є перешкодою для
розгляду скарги.

Окрім того, скаржник просить суд
відновити строк на оскарження дій
державного виконавця.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського
процесуального кодексу України скарги
на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до ст. 53 Господарського
процесуального кодексу України за
заявою сторони, прокурора чи з своєї
ініціативи господарський суд може
визнати причину пропуску
встановленого законом процесуального
строку поважною і відновити пропущений
строк, крім випадків, передбачених цим
Кодексом.

Вищий господарський суд України у п. 1
інформаційного листа від 15.03.2007р. №01-8/123
«Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році»
на запитання, чи достатньо для
вирішення господарським судом питання
про відновлення процесуального строку
самого лише клопотання про це або
наявність поважної причини пропуску
строку має бути доведена, відповів так.
Згідно з частиною першою статті 53 ГПК
за заявою сторони, прокурора чи з своєї
ініціативи господарський суд може
визнати причину пропуску
встановленого законом процесуального
строку поважною і відновити пропущений
строк. Отже, наведена норма пов'язує
можливість відновлення процесуального
строку з обов'язковою наявністю
поважної причини (чи причин) пропуску
відповідного строку. Якщо відновлення
процесуального строку здійснюється за
заявою сторони чи прокурора, заявник
повинен обґрунтувати поважність
причини (причин) пропуску строку, в разі
необхідності - з поданням доказів цього
за загальними правилами розділу V ГПК.

Постановою Пленуму Верховного суду
України від 26.12.2003р. №14 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження» яку доведено до
господарських судів інформаційним
листом Вищого господарського суду
України від 19.03.2004р. №01-8/491 «Про
постанову Пленуму Верховного Суду
України від 26.12.2003р. №14 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження» встановлено, що судам
необхідно враховувати, що в тому разі,
коли законом встановлено спеціальний
порядок обчислення строків звернення
заявника зі скаргою до суду (наприклад,
ст. 26, ч. 4 ст. 57 Закону №606-XIV, ст. 1212 ГПК),
їх перебіг має визначатися за цими
нормами, а не за загальними правилами
ст. 248-22 ЦПК. Скарга (заява), пропущений
строк на подання якої не поновлено в
порядку, передбаченому статтями 85, 89
ЦПК, залишається без розгляду.
Відповідно до ст. 53 ГПК у разі відмови у
відновленні пропущеного строку
постановлюється ухвала.

Дослідивши матеріали справи та надані
до скарги докази, судом ухвалено
поновити позивачу строк на оскарження
бездіяльності державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві.

Дослідивши матеріали справи та подану
позивачем скаргу на бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції в м. Києві, Господарський суд
міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно ст. 124 Конституції України
та ст. 115 Господарського процесуального
кодексу України рішення
господарського суду, що набрали
законної сили, є обов'язковими на всій
території України і виконуються у
порядку, встановленому Законом України
«Про виконавче провадження».

Виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).
(стаття 1 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Згідно зі ст. 2 цього закону примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці, визначені Законом України
«Про державну виконавчу службу» (далі -
державні виконавці).

Виконання рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом
(стаття 116 Господарського
процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» (надалі - ЗУ
«Про виконавче провадження») а також п.
1.1. Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України №74/5 від 15
грудня 1999р., примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом,
зокрема, судових наказів.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. (статті 11
Закону України «Про виконавче
провадження»).

Як встановлюється матеріалами справи,
22.05.2014р. позивач звернувся до Відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції в м. Києві з заявою про
відкриття виконавчого провадження з
виконання наказу від 22.04.2014р. №910/1781/14.

22.05.2014р. державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції в м. Києві винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
№ВП43432711 з примусового виконання
наказу від 22.04.2014р. №910/1781/14.

Пунктом 2 зазначеної постанови
боржнику надано час для добровільного
виконання наказу №910/1781/14 від 22.04.2014р.
протягом 7 днів.

Як зазначено позивачем та підтверджено
матеріалами справи, у визначений
державним виконавцем строк
відповідачем наказ №910/1781/14 від 22.04.2014р.
добровільно виконано не було.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець: здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом. (ст.
17 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення. (п. 1 ч. 1 ст.
19 Закону України «Про виконавче
провадження»).

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 25
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

У разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення. (ч. 1 ст. 27
Закону України «Про виконавче
провадження»).

У разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. (ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Окрім того, відповідно до п. 4.1.3.
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України №74/5 від 15 грудня 1999р.
якщо боржник у встановлений строк
добровільно не виконав рішення, то
державний виконавець невідкладно
розпочинає його примусове виконання в
межах строку, передбаченого статтею 25
Закону.

Матеріалами справи встановлюється, що
в межах та порядку передбачених ст.ст.
25, 27, 28 Закону України «Про виконавче
провадження», державним виконавцем не
вчинено дій щодо невідкладного
примусового виконання рішення суду.

Відповідно до наданої позивачем до
матеріалів справи інформації про
виконавче провадження, державним
виконавцем по виконавчому провадженню
ВП№43432711 вчинено дії лише з відкриття
виконавчого провадження шляхом
винесення постанови від 22.05.2014р.

Таким чином, з огляду на викладені
норми та обставини, державним
виконавцем допущено порушення норм
діючого законодавства, а саме Закону
України «Про виконавче провадження» та
Інструкції про проведення виконавчих
дій, затвердженої наказом Міністерства
юстиції України №74/5 від 15 грудня 1999р.,
що є незаконним та порушує права
сторони стягувача.

Статтею 6 Закону України «Про виконавче
провадження» встановлено, що державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

У відповідності до п. 9.13. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про
деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України» за результатами
розгляду скарги виноситься ухвала, в
якій господарський суд або визнає
доводи заявника правомірними і залежно
від їх змісту визнає постанову
державного виконавця щодо здійснення
заходів виконавчого провадження
недійсною, або визнає дії чи
бездіяльність органу Державної
виконавчої служби незаконними, чи
визнає недійсними наслідки виконавчих
дій, або зобов'язує орган державної
виконавчої служби здійснити певні
виконавчі дії, якщо він ухиляється від
їх виконання без достатніх підстав, або
визнає доводи скаржника
неправомірними і скаргу відхиляє.

Отже, як встановлюється матеріалами
справи, бездіяльність державного
виконавця відділу ДВС Печерського
районного управління юстиції у м. Києві
щодо невчинення дій з примусового
виконання рішення суду, передбачених
ЗУ «Про виконавче провадження»,
суперечать вищевказаним нормам, а тому
ця бездіяльність підлягають визнанню
незаконною.

Враховуючи все вищевикладене, вимоги
скаржника у справі №910/1781/14 щодо
визнання бездіяльності державного
виконавця незаконною та зобов'язання
державного виконавця вжити заходів по
виконанню рішення №910/1781/14 від 01.04.2014р.,
а отже і наказу №910/1781/14 від 22.04.2014р., є
правомірними та підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 86, 1212 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гринвич-Юг
дистриб'юторська компанія» на
бездіяльність Відділу державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції в м. Києві
в справі №910/1781/14 задовольнити.

2. Визнати бездіяльність Відділу
державної виконавчої служби
Печерського районного управління
юстиції у м. Києві щодо невиконання
наказу Господарського суду міста Києва
від 22.04.2014р., виданого на виконання
рішення суду від 01.04.2014р., яке набрало
законної сили 18.04.2014р., у справі №910/1781/14,
незаконною.

3. Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Печерського
районного управління юстиції у м. Києві
вчинити дії з примусового виконання
наказу Господарського суду міста Києва
від 22.04.2014р., виданого на виконання
рішення Господарського суду міста
Києва від 01.04.2014р., яке набрало законної
сили 18.04.2014р., у справі №910/1781/14, у
передбаченому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку з
відповідним повідомленням про це
сторін виконавчого провадження.

4. Ухвала підлягає оскарженню в
порядку передбаченому ст. 106
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
С.М.
Морозов