ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" листопада 2014 р.
Справа № 918/1269/14

Господарський суд Рівненської
області у складі судді Пашкевич І.О.,

при секретарі судових засідань Морозу
С.Ю.,

розглянувши матеріали справи за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агролюкс»

до Приватного сільськогосподарського
підприємства «Волинь»

про стягнення 48 873 грн. 86 коп.

за участі представників:

від позивача: Саюк Ю.В., довіреність від
03.02.2014 року;

від відповідача: Мазур Р.В., довіреність
від 09.09.2014 року.

Статті 20, 22, 91 Господарського
процесуального кодексу України
сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20
ГПК України відсутні.

Обставини справи: У вересні 2014 року
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агролюкс» (далі
Товариство) звернулось до
господарського суду Рівненської
області з позовною заявою до
Приватного сільськогосподарського
підприємства «Волинь» (далі
Підприємство) про стягнення
заборгованості в сумі 48 873 грн. 86 коп., з
яких: 45 922 грн. 00 коп. - сума основного
боргу, 563 грн. 92 коп. - 3% річних, 2 387 грн.
94 коп. - інфляційні втрати, а також
судовий збір.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 03 вересня 2014
року порушено провадження у справі,
розгляд якої призначено на 03 жовтня 2014
року.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 12 вересня 2014
року виправлено допущену в ухвалі про
порушення провадження у справі №
918/1269/14 описку стосовно дати та часу
призначення справи до судового
розгляду. В п. 2 резолютивної частини
вказаної ухвали дату та час
призначення справи до судового
розгляду - « 03» жовтня 2014 року о 12:00 год.»
змінено на « 10» жовтня 2014 року о 10:40».

20 жовтня 2014 року представником
відповідача через відділ канцелярії
господарського суду подано заяву у
який останній просив суд витребувати у
позивача: оригінали всіх доданих до
позовної заяви документів; договір
купівлі-продажу на умовах товарного
кредиту № В 27/03; заявки (замовлення)
Покупця на поставку товару;
специфікації; рахунки на оплату;
товарно-транспортні накладні;
податкові накладні; докази надіслання
позивачем первинних бухгалтерських
документів; докази отримання
Відповідачем первинних бухгалтерських
документів; письмову вимогу про сплату
боргу; інші докази, які б
підтверджували факт отримання
Відповідачем товару зазначеного в
накладних.

Суд відмовляє у задоволенні вказаної
заяви виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 38 ГПК України сторона
або прокурор у разі неможливості
самостійно надати докази вправі подати
клопотання про витребування
господарським судом доказів.

З поданої відповідачем заяви про
витребування доказів вбачається, що
останній не обґрунтував неможливість
самостійно подати зазначені докази.
Разом з тим, ухвалою господарського
суду про порушення справи та прийняття
позовної заяви до розгляду від 03.09.2014
року позивача було зобов'язано надати
оригінали документів доданих до
позовної заяви та які були оглянуті
судом у судовому засідання 10.10.2014 року.
За наведених обставин суд вважає, що в
матеріалах справи достатньо доказів
для розгляду даної справи та не вбачає
підстав для задоволення вищевказаної
заяви у зв'язку з її необґрунтованістю.

22 жовтня 2014 року відповідачем через
канцелярію суду подано відзив на
позовну заяву у якому останній просив у
позові відмовити посилаючись на те, що
долучені до матеріалів справи
позивачем видаткові накладні не
відповідають ЗУ «Про бухгалтерській
облік», а тому не є доказом того, що
товар було поставлено відповідачу.
Також зазначив, що позивачем інших
доказів здійснення останнім поставки
товару Підприємству суду не надано.

У судовому засіданні 21 жовтня 2014 року
судом оголошувалася перерва до 22
жовтня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 22 жовтня 2014
року продовжено строк розгляду справи
на п'ятнадцять днів до 18 листопада 2014
року.

30 жовтня 2014 року Підприємством через
канцелярію суду подано письмові
пояснення у яких останнє не заперечило
про факт отримання товару та
здійснення господарської операції яка
відображена у бухгалтерському обліку
та звітності відповідача. Однак
останній зазначив, що між сторонами по
даній справі письмового договору
купівлі-продажу товару не укладалося, а
тому вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 530
ЦК України у Підприємства не наступив
строк оплати за поставлений позивачем
товар. З цих підстав просив відмовити у
задоволенні позову.

В судовому засіданні 07 листопада 2014
року представник позивача позовні
вимоги підтримав з підстав зазначених
в позовній заяві та наполягав на їх
задоволенні. Відповідач проти позову
заперечив з підстав зазначених у
відзиві та письмових пояснення і
просив відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши подані сторонами письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню.

В результаті розгляду матеріалів
справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що
Товариство поставило, а Підприємство
прийняло товар на загальну суму 80 922
грн. 00 грн., що підтверджується
наступними видатковими накладними: № 87
від 07.04.2014 року на суму 35 862 грн. 00 коп.
та № 99 від 15.04.2014 року на суму 45 060 грн.
00 коп. (а.с. 8,9), та довіреностями на
отримання товарно-матеріальних
цінностей: № 37 від 07.04.2014 року, № 48 від
15.04.2014 року (а.с. 9, 10).

Відповідач прийняв вказаний у
накладних товар без заперечень, чим
погодився із найменуванням, кількістю,
ціною за одиницю товару, що свідчить
про дотримання сторонами вимог
законодавства щодо письмової форми
узгодження ціни товару.

Крім того, Підприємство здійснило
часткову оплату суми боргу у розмірі 35
000 грн. 00 коп. (виписки з рахунку на а.с.
12-13).

Таким чином, Підприємство взятий на
себе обов'язок по оплаті вартості
поставленої продукції виконало лише
частково, заборгувавши Товариству 45 922
грн. 00 коп.

Разом з тим, перевіривши видаткові
накладні у яких міститься посилання на
договір купівлі-продажу на умовах
товарного кредиту № В 27/03, судом
встановлено, що зазначений договір між
сторонами не укладався, що
стверджується матеріалами справи та не
заперечувалося позивачем і
відповідачем.

Відтак, суд вважає, що цивільні права та
обов'язки сторін виникли в порядку ч. 1
ст. 11 ЦК України, ч.1 ст. 181 ГК України з
дій юридичних осіб, які в силу
загальних начал і змісту цивільного
законодавства породжують взаємні
права та обов'язки.

Відповідно до приписів ст. 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Стаття 174 Господарського кодексу
України передбачає, що господарські
зобов`язання можуть виникати з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Таким чином, між сторонами виникли
зобов`язальні правовідносини у
результаті фактичних дій сторін.

Отже, угода укладена між сторонами
шляхом підписання вищезазначених
видаткових накладних є укладеним у
спрощений спосіб господарським
договором, який за своєю правовою
природою є договором поставки.

За приписом статей 525 та 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання, або
одностороння зміна його умов не
допускається.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 265 ГК України за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1 статті 712 ЦК
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК
України).

Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Таким чином, якщо інше не встановлено
укладеним сторонами договором або
актом цивільного законодавства,
перебіг строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього.

При цьому, підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", і відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону та Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку, та
фіксує факт здійснення господарської
операції й встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною 1 статті 692 ЦК
України.

За частиною 1 статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

На підставі вищезазначеного, суд
дійшов висновку, що позивачем доведено
наявність заборгованості у
відповідача перед Товариством за
поставлений по видаткових накладних
товар в загальній сумі 45 922 грн. 00 коп.

Крім того, у зв'язку з неналежним
виконанням своїх зобов'язань
відповідачем, відповідно до ст. 625 ЦК
України, Товариство нарахувало 563 грн. 92
коп. - 3% річних та 2 387 грн. 94 коп. -
інфляційних втрат (розрахунок а.с. 3).

За умовами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Перевіривши надані позивачем
розрахунки 3% річних та інфляційних
втрат, суд дійшов висновку, що вони є
арифметично вірним, відповідають
вимогам законодавства України та
підтверджуються матеріалами справи.

З врахуванням вищевикладеного та
оскільки в матеріалах даної справи
відсутні докази, які б свідчили про
погашення відповідачем вищезазначених
сум заборгованості, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача 45
922 грн. 00 коп..- основної заборгованості,
563 грн. 46 коп. - 3% річних та 2 387 грн. 94
коп. - інфляційних втрат є
обґрунтованими та підлягають до
задоволення.

Судовий збір на підставі ч. 2 ст. 49 ГПК
України покладається на відповідача в
сумі 1 827 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Волинь" (35360, Рівненська область,
Рівненський район, с. Велика Омеляна,
вул. Присадибна, 1А, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агролюкс»
(Рівненська область, Рівненський район,
с. Великий Житин, вул. Рівненська, 1-г,
) 45 922 (сорок п'ять
тисяч дев'ятсот двадцять дві) грн. 00 коп.
- основного боргу, 563 (п'ятсот шістдесят
три) грн. 46 коп. - 3% річних, 2 387 (дві
тисячі триста вісімдесят сім) грн. 94
коп. - інфляційні втрати та 1 827 (одну
тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено "12"
листопада 2014 року.

Суддя
Пашкевич
І.О.