ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 р. Справа № 909/1145/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Кавлак І.П., при
секретарі судового засідання:
Манів-Головецькій О.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Протектор"

вул. Обліски, 72, м. Долина,
Івано-Франківська область, 77503

до відповідача:Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_1

про стягнення
заборгованості в розмірі 18 550 грн.

Представники сторін в судове засідання
не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Протектор"
звернулося до господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення заборгованості в розмірі
18 550 грн.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 13.10.14
прийнято позовну заяву до розгляду,
порушено провадження у справі та
призначено розгляд справи в судовому
засіданні на 28.10.14.

Ухвалою господарського суду
Івано-Франківської області від 28.10.14, в
зв»язку з неявкою представників
сторін, розгляд справи відкладено на
18.11.14.

Представники сторін в судове
засідання жодного разу не з"явилися,
своїм правом на участь у судовому
розгляді не скористалися, хоча
належним чином повідомлені про місце і
час розгляду справи ухвалами суду від
13.10.14 та від 28.10.14; отримання сторонами
ухвал суду підтверджується наявними в
матеріалах справи повідомленнями про
вручення поштового відправлення (а.с. 28,
29). Письмових заяв, повідомлень щодо
поважності причин відсутності сторін
в судовому засіданні до суду не
надходило.

Відповідно до пункту 2.6.15.
Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженою наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2013 № 28 на звороті у лівому нижньому
куті оригіналу процесуального
документа, який виготовляється судом
та залишається у справі,
проставляється відповідний штамп суду
з відміткою про відправлення
документа, що містить вихідний
реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправлення, підпис
працівника, який її здійснив. Дана
відмітка, за умови, що її оформлено
відповідно до наведених вимог названої
Інструкції, є підтвердженням належного
надсилання копій процесуального
документа сторонам та іншим учасникам
судового процесу.

Вищезазначені обставини свідчать
про належне виконання господарським
судом обов»язку щодо повідомлення
сторін про вчинення судом певних
процесуальних дій по даній справі.

Частиною 3 ст. 22 ГПК України
встановлено, що сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод від 04.11.1950 року,
ратифікованої Законом України від
17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» визначено, що кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов»язків цивільного характеру.

За таких обставин, суд, дослідивши
матеріали справи, враховуючи те, що
сторони належним чином повідомлені
про час і місце розгляду справи,
зважаючи на обмеженість строками
розгляду справи, встановленими ст. 69
ГПК України, вважає за можливе
розглянути справу без участі
представників сторін за наявними в ній
матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК
України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши фактичні обставини справи,
суд дійшов висновку про
обгрунтованість позовних вимог з
огляду на наступне.

В обгрунтування позовних вимог
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем умов договору
поставки № 34 від 4 березня 2013 року в
частині проведення розрахунку за
отриманий товар.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом, 4 березня 2013 року
між позивачем (надалі - постачальник) та
відповідачем (надалі - покупець)
укладено договір поставки № 34 (а.с.
10-12).

Зазначений вище Договір укладено
у письмовій формі, підписано
повноважними представниками сторін,
підписи засвідчено печатками сторін,
що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК
України; погоджено всі умови договору
та досягнуто згоди щодо виконання умов
останнього, отже дотримання положень
такого Договору є обов'язковим.

Пунктом 1.1 Договору сторони
погодили, що постачальник за цим
договором зобов»язується передати у
власність покупця автомобільні шини чи
їх складові, інші автомобільні
запчастини (надалі - товар), а покупець
зобов»язується прийняти даний товар та
оплатити його вартість згідно
виставлених рахунків та на умовах
даного договору.

У відповідності до умов Договору,
12 березня 2013 року ТзОВ «Протектор»
(позивачем) було відвантажено ФОП
ОСОБА_1.(відповідачу) товар(шини з
каркасами) на загальну суму 39 800 грн.;
даний факт підтверджується, наявною в
матеріалах справи видатковою
накладною № РН- 0000352 від 12 березня 2013
року (а.с. 13); вищезазначена накладна
підписана та скріплена печатками
сторін. Отже, при дослідженні
матеріалів справи судом встановлено
факт поставки відповідачу товару на
суму 39 800 грн.

Порядок розрахунків визначений в
розділі 6 Договору.

Пунктом 6.1. Договору сторони
погодили, що покупець перераховує
кошти на розрахунковий рахунок
постачальника у відповідності до
виставленого рахунку у сумі 100%
вартості товару протягом 30 календарних
днів з моменту отримання товару.

Покупець прийняті на себе
договірні зобов»язання щодо
проведення розрахунку за отриманий
товар належним чином не виконав.

26 червня 2013 року відповідач
повернув позивачу частину поставлено
товару вартістю 21250 грн., що
підтверджується, наявною в матеріалах
справи видатковою накладною № ВН- 0000002
від 26 червня 2013 року (а.с. 14), оплату
залишку вартості товару в сумі 18 550 грн.
відповідачем не здійснено.

З метою досудового врегулювання
спору, позивачем на адресу відповідача
направлено претензію № П/72 (вих. № 103
від 8 липня 2014 року) про сплату протягом
десяти днів заборгованості в сумі 18 550
грн. Проте, вимога щодо сплати
заборгованості залишена без відповіді
та задоволення.

Відповідно до ст. ст. 173, 175 ГК
України, майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управлена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно із приписами ст. 509 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Як передбачено ч.1 ст. 712 ЦК України
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору, ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться у строк (термін)
визначений у зобов'язанні (ч. 1 ст. 530 ЦК
України), оскільки зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відтак, в силу ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У відповідності до ст. 265 ГК
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені
строки (строк) другій стороні -
покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний
товар (товари) і сплатити за нього
певну грошову суму.

Аналогічні приписи містяться у
ст. 712 ЦК України, яка наведена вище.

Відповідно до ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності.

Положеннями ч. 2 ст. 193
Господарського кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Статтею 43 ГПК України
встановлено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Вказаною нормою
обов'язок доказування покладений на
сторони процесу. Доказування полягає у
поданні доказів сторонами та доведенні
їх переконливості суду.

Відповідач в судове засідання
жодного разу не з»явився,
документальних доказів, які б
спростовували доводи позивача щодо
неналежного виконання зобов'язань по
оплаті відповідачем отриманого товару
в сумі 18 550 грн. суду не надав.

Оскільки заборгованість
відповідача перед позивачем в сумі 18 550
грн. на час прийняття рішення не
сплачена, розмір вказаної
заборгованості відповідає фактичним
обставинам справи, підтверджується
матеріалами справи, відповідачем не
надано суду будь-яких документальних
доказів, які б спростовували доводи
позивача, вимога про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі 18 550
грн.обгрунтована та підлягає
задоволенню.

Судовий збір за правилами ст. 49
ГПК України слід покласти на
відповідача.

На підставі вищевикладеного, у
відповідності до ст. 124 Конституції
України, ст.ст. 173, 175, 193,
265 ГК України, ст.ст. 509, 526, 530, 599, 612, 629, 712
ЦК України, керуючись ст.ст. 4-3, 33, 43, 49, 75,
ст. 82, ст.ст. 83-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Протектор" до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості в розмірі
18 550 грн. задовольнити.

Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (
юридична адреса: с. Устеріки,
Верховинський район, Івано-Франківська
область, фактична адреса: АДРЕСА_1; ІПН:
НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Протектор"
(вул. Обліски, 72, м. Долина,
Івано-Франківська область, 77503 ; код
33715205) - заборгованість в сумі
18 550(вісімнадцять тисяч п»ятсот
п»ятдесят) грн. та 1827(одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. судового
збору.

Наказ видати позивачу після
набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після
закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Повне рішення складено 24.11.14

Суддя
І.П. Кавлак

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Кавлак І. П. 24.11.14