ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2014 року
Справа № 912/2364/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г.
(доповідач),

суддів: Подобєда І.М., Сизько І.А.

при секретарі судового засідання:
Сусла Я.Б.

представники сторін:

від позивача: Букоємський Р.В.
представник, довіреність №14-138 від
13.05.14;

від відповідача: Петров М.В.
представник, довіреність №117 від 21.10.14;

Розглянувши апеляційні скарги
Спільного підприємства товариства з
обмеженою відповідальністю
"Світловодськпобут", м. Світловодськ,
Кіровоградська область та Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ на рішення господарського суду
Кіровоградської області від 30.09.2014 року
у справі № 912/2364/14

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Спільного підприємства
товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут",
м. Світловодськ, Кіровоградська
область

про стягнення 12 759 822,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду
Кіровоградської області з позовною
заявою звернулось Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" до
Спільного підприємства товариства з
обмеженою відповідальністю
"Світловодськпобут" з вимогою
стягнути 12 759 822,12 грн. заборгованості,
яка складається з: 11 257 378,09 грн. суми
основного боргу за спожитий природний
газ, 154 647,74 грн. суми втрат від
інфляційних процесів за весь час
прострочення, 1 003 930,62 грн. пені та 343 865,67
грн. 3% річних, з покладенням на
відповідача судових витрат у розмірі 73
080,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує неналежним
виконанням відповідачем умов договору
купівлі-продажу природного газу №
13/3574-ТЕ-18 від 28.12.2012 року, укладеного між
сторонами, в частині повної та
своєчасної оплати за поставлений
природний газ.

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 30.09.2014 року
(суддя Тимошевська В.В.) позов
задоволено частково, стягнуто із
Спільного підприємства товариства з
обмеженою відповідальністю
"Світловодськпобут" на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 11 605
043,85 грн., з яких: 10 607 099,67 грн. сума
основного боргу, 500 592,06 грн. пені,
154 547,46 грн. інфляційних втрат та 342 804,66
грн. 3% річних, а також 73 080,00 грн.
судового збору, в задоволенні позову в
іншій частині відмовлено. Відмовлено в
задоволенні заяви відповідача про
розстрочення виконання рішення суду

Вмотивовуючи рішення, суд послався на
те, що відповідач несвоєчасно проводив
розрахунки за поставлений йому
позивачем за договором природний газ
за січень - квітень 2013 року та жовтень -
грудень 2013 року, у зв'язку з чим вимоги
позивача про стягнення 10 607 099,67 грн.
суми основного боргу, трьох процентів
річних та збитків від інфляції є
правомірними та підлягають
задоволенню.

Стягнення пені підлягає частковому
задоволенню в сумі 500 592,06 грн., яку суд, з
урахуванням наданих сторонами доказів,
приймаючи до уваги майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, враховуючи розмір
нарахувань та стягнення інфляційних
втрат і 3% річних, вважав за можливе,
керуючись ст. 233 Господарського кодексу
України та правом, наданим суду п. 3 ч.1
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України, за клопотанням
відповідача зменшити на 50% від їх
розміру, оскільки відповідач є
комунальним підприємством та
неприбутковою організацією, газ
споживає не для власних потреб, а для
населення, теплову енергію поставляє
населенню за регульованими цінами
фактично збитково (заборгованість з
компенсації різниці в тарифах за 2011-2013
роки та 1 півріччя 2014 року складає 14 306
460,00 грн.), заборгованість населення
перед Відповідачем складає суму понад
10 448 941,51 грн., що є безпосередніми
причинами неналежного виконання
зобов'язання, поведінки винної сторони
(вжиття нею заходів до виконання
зобов'язання, намагання негайного
добровільного усунення нею порушення
та його наслідків).

Не погодившись з даним рішенням
господарського суду Кіровоградської
області Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України",
звернулось до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення в частині зменшення
розміру пені на 503428,560 грн. і прийняти в
цій частині нове рішення, яким стягнути
з Спільного підприємства товариства з
обмеженою відповідальністю
"Світловодськпобут" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 503428,560 грн. пені, в
іншій частині рішення залишити без
змін.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"посилається на
наступне:

- в оскаржуваному рішенні в частині
зменшення пені місцевий господарський
суд не врахував жодного аргументу,
доводу чи доказу позивача, не
зазначивши мотивів такого
неврахування, чим порушив вимоги ст.ст.
4-2, 43, 84 ГПК України, що призвело до
прийняття неправильного рішення,

- суд не дослідив майновий стан сторін,
які беруть участь у зобов'язанні, та
інших інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, що призвело до
порушення ст.233 ГК України;

- господарський суд не врахував
особливі обставини щодо діяльності
позивача, а саме: позивач є
підприємством, яке має стратегічне
значення для економіки та безпеки
держави; за спірним договором
постачався імпортований природний газ,
який закуповується за
зовнішньоекономічними контрактами,
якими встановлені чіткі строки
розрахунків за поставлений газ, а також
санкції за порушення цих строків;
внаслідок недоотримання та
несвоєчасного проведення розрахунків
за спожитий природний газ позивач
змушений залучати комерційні кредити
за ставками 20-24% річних; єдиним джерелом
часткової компенсації понесених
позивачем втрат є стягнення з
боржників пені;

- аналіз законодавства вказує, що
відсутність вини відповідача у
виникненні боргу, його важкий
фінансовий стан, відсутність коштів не
є винятковим випадком в розумінні ст. 233
ГК України та п. 3 ст. 83 ГПК України та
підставою для зменшення неустойки, яка
підлягає стягненню;

- зменшення судом розміру пені на 50%
спричиняє позивачу додаткові збитки, у
зв'язку з чим не враховано інтереси
позивача.

Не погодившись з даним рішенням
господарського суду Кіровоградської
області Спільне підприємство
товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут",
звернулось до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення в частині відмови в
задоволенні заяви про розстрочення
виконання рішення суду, за
результатами розгляду апеляційної
скарги задовольнити заяву СП ТОВ
"Світловодськпобут", розстрочити
виконання рішення господарського суду
Кіровоградської області від 30.09.2014 року
по справі №912/2364/14 на двадцять чотири
місяці.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Спільне підприємство
товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут"
посилається на ч.1 ст. 121 ГПК України,
відповідно до якої суд може
відстрочити або розстрочити виконання
судового рішення при наявності
обставин, що ускладнюють його
виконання або роблять його неможливим.

Ухвалами Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
23.10.2014 року прийняті апеляційні скарги
до розгляду.

В судовому засіданні 17.11.2014 року
Дніпропетровським апеляційним
господарським судом оголошено вступну
та резолютивну частину постанови у
даній справі.

Розглянувши доводи апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський суд
встановив наступні обставини.

28.12.2012 року між Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (Продавець)
та Спільним підприємством товариствj з
обмеженою відповідальністю
"Світловодськпобут" (Покупець) укладено
договір купівлі-продажу
природного газу № 13/3574-ТЕ-18 за умовами
якого Продавець зобов'язується
передати у власність Покупцю у 2013 році
імпортований природний газ, ввезений
на митну територію України ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується
прийняти та оплатити цей газ на умовах
цього Договору (а.с. 8-13).

Згідно з пунктом 1.2. Договору газ, що
продається за цим Договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями та
національними творчими спілками і їх
регіональними осередками (крім
обсягів, що використовуються для
виробничо-комерційної діяльності).

В розділі 2 Договору сторонами
узгоджено помісячний обсяг природного
газу, що має бути переданий з 01 січня 2013
року по 31 грудня 2013 року.

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що
приймання-передача газу, переданого
Продавцем Покупцеві у відповідному
місці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу Покупцем у
відповідному місці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Згідно з пунктом 6.1. Договору, оплата за
газ здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Строк дії Договору визначено з дати
його підписання уповноваженими
представниками Сторін та скріплення їх
підписів печатками і до 31 грудня 2013
року в частині реалізації газу, а в
частині проведення розрахунків - до їх
повного здійснення.

Зазначені вище та інші умови Договору
№ 13/3574-ТЕ-18 від 28.12.2012 узгоджені між
сторонами шляхом підписання останньої
сторінки Договору представниками
Продавця і Покупця, які скріплено
печатками обох сторін Договору.

Наявними у справі доказами
підтверджено, що на виконання умов
Договору №13/3574-ТЕ-18 від 28.12.2012
НАК "Нафтогаз України" поставив СП ТОВ
"Світловодськпобут" згідно актів
приймання-передачі протягом січня -
квітня 2013 року та жовтня - грудня 2013
року газ на загальну суму 17 483 251,85 грн.
(а.с. 14-20).

Акти приймання-передачі природного
газу, в яких визначено фактичні обсяги
переданого газу, його ціна та остаточна
вартість, підписано без зауважень
Постачальником, Покупцем, а також
газорозподільною організацією.

Як вбачається з матеріалів справи
причиною виникнення спору є неналежне
виконання відповідачем договірних
зобов'язань у частині своєчасної та
повної оплати природного газу за
січень - квітень 2013 року та жовтень -
грудень 2013 року, у зв'язку з чим позивач
нарахував та просить стягнути з
відповідача 11 257 378,09 грн. суми основного
боргу за спожитий природний газ, 154 647,74
грн. суми втрат від інфляційних
процесів за весь час прострочення, 1 003
930,62 грн. пені та 343 865,67 грн. 3% річних, які
відповідачем у добровільному порядку
не сплачені, що стало причиною
звернення позивача з позовом, який є
предметом спору у даній справі.

Мотиви, з яких виходила апеляційна
інстанція при винесенні постанови.

Відносини, що виникли між сторонами у
справі на підставі договору, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України, до цих
відносин мають застосовуватися
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов договору Відповідач
своєчасно не розрахувався за
поставлений природний газ, що
підтверджується матеріалами справи, та
не спростовується Відповідачем.

За розрахунком позивача, підтвердженим
матеріалами справи, заборгованість
відповідача з оплати вартості
поставленого газу за Договором №
13/3574-ТЕ-18 від 28.12.2012 станом на 31.03.2014
становила 11 257 378,09 грн. (17 483 251,85 грн.
вартість поставленого газу -
6 225 873,76 грн. оплата).

Відповідач розрахунок позивача та
наявність зобов'язання з оплати повної
вартості поставленого газу не
заперечив, окрім повідомленої
відповідачем сплати 650 278,42 грн. в
рахунок заборгованості за газ,
поставлений за Договором № 13/3574-ТЕ-18
від 28.12.2012, що було здійснено
відповідачем після 31.03.2014. На
підтвердження повідомлених оплат
відповідачем надано платіжні
доручення, з яких слідує, що сплата суми
в загальному розмірі 650 278,42 грн.
проведена в період з 20.05.2014 по 27.06.2014 (а.с.
51-66).

Представником позивача в судовому
засіданні 30.09.2014 підтверджено
надходження вказаних коштів в рахунок
суми основного боргу.

У зв'язку з чим, колегія суддів
погоджується з висновком
господарського суду, що сума основного
боргу, яка підлягає стягненню з
відповідача становить 10 607 099,67 грн.
(11 257 378,09 грн. - 650 278,42 грн.), що
визнається обома сторонами.

Оскільки сплата відповідачем 650 278,42
грн. здійснена до подання позову та до
порушення провадження у даній справі,
тоді як позивач не зменшував розмір
позовних вимог в частині здійсненої
оплати, господарський суд обґрунтовано
позовні вимоги про стягнення з СП ТОВ
"Світловодськпобут" 11 257 378,09 грн. суми
основного боргу задовольнив частково в
розмірі 10 607 099,67 грн. У задоволенні
позову в частині стягнення 650 278,42 грн.
відмовив.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом, на час розгляду
справи судом першої інстанції
відповідач частково розрахувався з
позивачем за спожитий природний газ в
(а.с. 26-27, 51-66), але з порушенням строків
передбачених п. 6.1 договору, що
підтверджується відповідним
розрахунком заборгованості, який
наявний в матеріалах справи, та не
заперечується відповідачем (а.с. 21-25).

Згідно ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу
України виконання господарських
зобов'язань забезпечується заходами
захисту прав та відповідальності
учасників господарських відносин,
передбаченими цим Кодексом та іншими
законами; до відносин щодо
забезпечення виконання зобов'язань
учасників господарських відносин
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України.

Положення статей 216-218 Господарського
кодексу України також встановлюють, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.
Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Сторонами в п. 7.2 Договору № 13/3574-ТЕ-18
від 28.12.2012 передбачено, що у разі
невиконання Покупцем умов п. 6.1. цього
Договору, який встановлює строки
розрахунків за фактично переданий газ,
Покупець у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підтвердження понесення
інфляційних втрат та в обґрунтування
здійснених нарахувань 3% річних і пені у
зв'язку із простроченням відповідачем
строку оплати зазначених обсягів
природного газу позивачем надані до
матеріалів справи відповідні
розрахунки (а.с. 21-25).

Однак, як слідує із наданого позивачем
розрахунку пені і 3% річних, останній
включив в період часу, за який
нараховано вказані нарахування, дні
фактичної сплати відповідачем
заборгованості та не врахував в
окремих нарахуваннях положення
частини п'ятої ст. 254 Цивільного кодексу
України.

Також суд враховує, що оскільки в
Договорі № 13/3574-ТЕ-18 від 28.12.2012
виконання грошового зобов'язання
визначено до 14-го числа місяця, то
останнім днем виконання такого
зобов'язання є день, що передує цьому
терміну, в даному випадку 13 число
відповідного місяця.

На підставі викладеного, враховуючи
розрахунок позивача (межі зазначеного
ним періоду), дні фактичної сплати
відповідачем суми боргу, положення
частини п'ятої ст. 254 Цивільного кодексу
України, колегія суддів відповідно до
ст. 55 Господарського процесуального
кодексу України, перевіривши
правильність нарахування 3% річних,
інфляційних втрат та пені прийшла до
висновку, що місцевим господарським
судом правомірно задоволені позовні
вимоги про стягнення з відповідача на
користь позивача 3% річних у сумі 342 804,66
грн. та збитки від інфляції у сумі 154 547,46
грн., нараховані у відповідності із ч. 2
ст. 625 Цивільного кодексу України.

Також, колегія суддів погоджується з
розрахованим господарським судом
розміром пені у сумі 1 001 184,13 грн., яка
підлягала стягненню з відповідача.

Щодо доводів апеляційної скарги ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" про необґрунтоване
та незаконне зменшення місцевим
господарським судом належної до
стягнення пені на 50%, колегія суддів з
урахуванням наявних в матеріалах
справи доказів встановила наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського
кодексу України, у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Як передбачено у п. 3 ч.1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту вищезазначених норм
вбачається, що зменшення розміру
заявленої до стягнення неустойки є
правом суду, тому він, оцінивши надані
сторонами докази та обставини справи у
їх сукупності, на власний розсуд
вирішує питання про наявність або
відсутність у кожному конкретному
випадку підстав, за яких можливе її
зменшення.

Так, відповідно до роз'яснень, наданих у
підпункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18, вирішуючи питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання
(пункт 3 частина 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до укладеного між сторонами
Договору, стягнення за яким є предметом
спору, поставлений відповідачеві
природний газ призначений виключно для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх регіональними
осередками (крім обсягів, що
використовуються для
виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу" реалізація
природного газу для задоволення потреб
населення здійснюється гарантованими
постачальниками за роздрібними цінами,
встановленими національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері енергетики.

Згідно статті 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на теплову
енергію повинні забезпечувати
відшкодування всіх економічно
обґрунтованих витрат на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії. Тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. У разі якщо тимчасово
тариф на теплову енергію встановлено
нижче її собівартості з урахуванням
граничного рівня рентабельності, то
орган, яким установлено цей тариф,
повинен передбачити механізми
компенсації цієї різниці в порядку,
встановленому законодавством.

СП ТОВ «Світловодськпобут» є
виконавцем послуги централізованого
опалення у місті Світловодськ.
Відповідно до частини 1 пункту 2 статті 7
Закону України «Пре житлово-комунальні
послуги» тарифи на послугу
централізованого опалення
затверджуються органами місцевого
самоврядування (а.с. 50).

Отже, відповідач самостійно не має
право визначити вартість послуги
централізованого опалення. Тариф,
затверджений відповідними органами не
відповідає обґрунтованим витратам на
виробництво послуги в тому числі
вартості спожитого відповідачем
природного газу, доказом чого є розмір
субвенції з різниці в тарифах
Несвоєчасна сплата вартості спожитого
природного газу пов'язана з
заборгованістю держави з виплати
відповідачу субвенції з різниці в
тарифах, а також несвоєчасною сплатою
споживачами вартості послуг
централізованого опалення.

Дослідивши майновий стан відповідача
та інші обставини господарським судом
встановлено, що:

- відповідач не є фактичним споживачем
газу, оскільки згідно п.1.2 Договору газ
використовувався виключно для
виробництва теплової енергії, яка
споживаєть ся населенням те
релігійними організаціями;

- відповідач зазнав у 2013 році значних
збитків через підвищення тарифів на
газ, електроенергію та мінімальної
заробітної плати без відповідного
підвищення тарифу на теплову енергію,
який є незмінним з жовтня 2008 року.
Тобто, при підвищенні мінімальної
заробітної плати, цін на газ та
електроенергію тариф на теплову
електроенергію залишався незмінним;

- з наданого до справи розрахунку
обсягу заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що надана
населенню СП ТОВ "Світловодськпобут",
вбачається, що затверджені тарифи на
послуги з теплопостачання не
відповідають фактичній вартості такої
послуги та перед відповідачем існує
заборгованість з компенсації різниці в
тарифах за 2011-2013 та І півріччя 2014 року в
загальному розмірі 14 306 460,33 грн. (а.с. 48,
72-73).

- на час розгляду апеляційної скарги
відповідач повністю розрахувався за
основним зобов'язанням. Заборгованість
з різниці в тарифах за 2011-2013рр. була
погашена державою у жовтні 2014року, 15
жовтня 2014року платіжним дорученням №
1918 зазначеними коштами було повністю
оплачено борг за даним спором в розмірі
10 607 099,67 грн.;

- загальна сума заборгованості
населення перед відповідачем за
теплову енергію складає 10 448 941,51 грн.
(а.с. 49), однак, діючим законодавством не
надано право відповідачу нараховувати
та стягувати пеню за несвоєчасну
оплату наданих послуг з населення;

- оплата вартості природного газу
здійснюється відповідачем відповідно
до постанови КМУ від 03.12.2008 року за №1082
«Питання удосконалення схем
розрахунків за використану
електроенергію та природний газ», що
діяла до 01.07.2014 року та постанови
Кабінету Міністрів України № 217 від
18.06.2014року «Про затвердження Поряд
розподілу коштів, що надходять на
поточні рахунки із спеціальним режимом
використання для проведення
розрахунків з гарантованим
постачальником природного газу» діє з
01.07.2014 року, згідно яких СП ТОВ
«Світловодськпобут», як
теплопостачальне підприємство,
отримує кошти від споживачів теплової
енергії на рахунки зі спеціальним
режимом використання, з яких
здійснюється безспірне списання
коштів на користь НАК «Нафтогаз
України» у відсотковому значенні від
всіх коштів, що надходять від спожива,
як плата за теплову енергію в рахунок
оплати вартості газу спожитого в
поточному періоді (а.с. 71-73).

На думку колегії суддів апеляційного
господарського суду, надані
відповідачем до матеріалів справи під
час розгляду справи судом першої
інстанції вищезазначені докази,
ступінь виконання відповідачем
зобов'язань за договором, причини
несвоєчасного виконання зобов'язання,
значимість підприємства відповідача
для населення та держави, постачання
відповідачем комунальним і бюджетним
установам теплової енергії - містять
об'єктивні відомості, які
підтверджують висновок місцевого
господарського суду про винятковість
даного випадку, що надає право суду для
зменшення неустойки.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної
скарги ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", колегія
суддів вважає за необхідне зазначити,
що позивачем під час розгляду справи
місцевим господарським судом не надано
жодних у розумінні статей 32, 34, 36
Господарського процесуального кодексу
України доказів отримання
збитків/понесених ним втрат в
результаті несвоєчасної оплати
відповідачем вартості поставленого
природного газу.

З наданого скаржником лише разом з
апеляційною скаргою звіту про
фінансові результати за 2013 рік не
вбачається, що збитки від операційної
діяльності ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" у сумі 12 521
508 тис. грн. (рядок 2465) - є наслідком
заборгованості саме відповідача (а.с.
114-115).

Не приймаються до уваги і доводи
скаржника про те, що внаслідок
недоотримання та несвоєчасного
проведення розрахунків за природний
газ позивач змушений залучати
комерційні кредити, на підтвердження
чого останнім до матеріалів справи
надано баланс станом на 31.12.2013 р., з
якого вбачається заборгованість по
довгостроковим та короткостроковим
кредитам банків (а.с. 116-117), оскільки з
цього балансу неможливо встановити
заборгованість по кредитам позивача
внаслідок заборгованості саме
відповідача..

При цьому, судова колегія враховує, що
заборгованість відповідача перед
позивачем в сумі основного боргу в
розмірі 10 607 099,67 грн. виникла саме в
результаті бюджетної заборгованості з
різниці в тарифах на вищезазначену
суму (а.с. 72-73).

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що консолідований баланс
позивача та консолідований звіт про
фінансові результати станом на 31.12.2013
року свідчать про те, що прибуток від
основного виду діяльності позивач
спрямовував ні на закупівлю природного
газу, а на будівництво та/або придбання
основних засобів, про свідчить
збільшення необоротних активів на 420 972
000 гривень (рядок 1095). У зв'язку з чим
йому і доводиться залучити кредитні
кошти для закупівлі імпортного
природного газу.

Будь-яких інших доказів на
підтвердження своєї позиції позивачем
не надано.

Наведені позивачем в апеляційній
скарзі приклади судової практики
Вищого господарського суду України не
можуть вважатися належними доказами у
даній справі у розумінні положень
ст.ст. 32-36 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки зазначені судові рішення
прийняті у спорах, стороною у яких не
був відповідач.

Приймаючи до уваги викладене, доводи
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" про незаконність
прийнятого судового рішення в частині
зменшення місцевим господарським
судом належної до стягнення пені та
штрафу на 50% слід визнати
необґрунтованими, підстави для зміни
або скасування рішення суду,
передбачені статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України, на
думку колегії суддів апеляційного
господарського суду відсутні, тому
апеляційна скарга позивача
задоволенню не підлягає.

Відповідачем була подана
господарському суду заява про
розстрочку виконання рішення суду
строком на 24 місяці в зв'язку з тяжким
матеріальним становищем, яке
утворилося не з його вини, а в силу
незалежних від нього причин через
заборгованість державного бюджету з
компенсації різниці в тарифах, в якій
відповідач посилається: на відсутність
грошових коштів у відповідача, що
робить неможливим виконання рішення;
на зупинення діяльності підприємства,
а також невиплату заробітної плати
працівникам підприємства, несплату
податків та інших обов'язкових
платежів в разі стягнення суми
заборгованості в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора і у
виняткових випадках, залежно від
обставин справи, може відстрочити або
розстрочити виконання рішення, ухвали,
постанови, змінити спосіб та порядок їх
виконання.

За змістом ч. 1 ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України,
підставою для розстрочки виконання
судового рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк або встановленим господарським
судом способом.

Відповідно п. 7.2. постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 9
від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України",
вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Законодавець пов'язує розстрочку
виконання судового рішення у судовому
порядку з об'єктивними, непереборними,
іншими словами - виключними
обставинами, що ускладнюють вчасне
виконання судового рішення.

В обґрунтування заяви про розстрочку
виконання рішення суду відповідач у
справі послався на обставини, які є
звичайними обставинами при веденні
господарської діяльності
відповідачем, яку він здійснює на свій
ризик. Позивач та відповідач
знаходяться в рівних економічних
умовах при здійсненні своєї
господарської діяльності.

Тяжке фінансове становище та
нерентабельність господарської
діяльності, не є тими виключними
обставинами, які дають підстави для
розстрочки виконання судового рішення,
оскільки важке фінансове становище
відповідача утворилось внаслідок його
власної господарської діяльності.

Крім того, на даний час СП ТОВ
«Світловодськпобут» повністю погасило
суму основного боргу в розмірі 10 607 099,67
грн., веде господарську діяльність,
відомості щодо відсутності коштів на
банківських рахунках і майна, на яке
можливо було б звернути стягнення, суду
не надані.

Відсутність можливості погасити борг
одноразово та відсутність станом на
конкретний день обігових коштів,
достатніх для виконання рішення
господарського суду, не є тою виключною
обставиною, яка може бути підставою для
розстрочки виконання рішення суду.

Заборгованість держави з компенсації
різниці в тарифах та особливість
розрахунку за спожитий природний газ,
на що вказує відповідач, не є єдиним
фактором, який впливає на можливість
виконання рішення суду. Крім того,
відповідач не пояснює та не
підтверджує гарантованість виконання
рішення суду у запропонований
відповідачем строк при наявності всіх
повідомлених ним у клопотанні обставин
скрутного фінансового становища
відповідача.

Враховуючи наявні матеріали справи,
господарський суд дійшов вірного
висновку про відсутність підстав для
розстрочки виконання рішення суду,
оскільки відповідно до ст. 121
Господарського процесуального кодексу
України розстрочка виконання рішення
суду можлива лише у виняткових
випадках за наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, у зв'язку з чим
доводи СП ТОВ «Світловодськпобут» про
незаконність прийнятого судового
рішення в частині відмови в
задоволенні заяви про розстрочення
виконання рішення суду слід визнати
необґрунтованими, підстави для зміни
або скасування рішення суду,
передбачені статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України, на
думку колегії суддів апеляційного
господарського суду відсутні, тому
апеляційна скарга відповідача
задоволенню не підлягає.

Проте, суд першої інстанції,
розглянувши заяву відповідача і не
знайшовши достатніх підстав для
розстрочення рішення суду по справі, в
резолютивній частині рішення не
зазначив висновок щодо результатів
розгляду заяви відповідача про
розстрочку виконання рішення
господарського суду по справі № 912/2364/14,
в зв'язку з чим рішення господарського
суду слід змінити.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Спільного
підприємства товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут",
м. Світловодськ, Кіровоградська
область та Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ -
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Кіровоградської області від 30.09.2014 року
у справі № 912/2364/14 -
змінити, доповнивши резолютивну
частину рішення абзацом наступного
змісту:

"В задоволенні заяви Спільного
підприємства товариства з обмеженою
відповідальністю "Світловодськпобут",
м. Світловодськ, Кіровоградська
область про розстрочку виконання
рішення суду по справі № 912/2364/14 строком
на двадцять чотири місяці - відмовити ".

В іншій частині рішення господарського
суду Кіровоградської області від 30.09.2014
року у справі № 912/2364/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складений
21.11.2014 року.

Головуючий суддя
О.Г. Іванов

Суддя
І.М. Подобєд

Суддя
І.А. Сизько