КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р. Справа№ 910/1898/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 10.11.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ріелком Новий» на
рішення господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 року

у справі № 910/1898/14 (суддя - Головіна
К.І.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Ріелком Новий»

до 1) товариства з обмеженою
відповідальністю «Ріелком»

2) товариства з обмеженою
відповідальністю

«Науково-виробничий центр
«Тор»

3) публічного акціонерного
товариства «Омега Банк»

4) публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні

відповідачів: Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у місті
Києві

про визнання договорів
іпотеки недійсними

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 28.07.2014 року по справі № 910/1898/14
у позові товариства з обмеженою
відповідальністю «Ріелком Новий» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ріелком»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробничий
центр «Тор», публічного акціонерного
товариства «Омега Банк» та публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»,
третя особа Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у місті
Києві про визнання договорів іпотеки
недійсними - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 28.07.2014 року, ТОВ «Ріелком
Новий» звернулось до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
28.07.2014 року по справі № 910/1898/14 скасувати
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги
скаржник, посилається на неповне
з'ясування обставин судом першої
інстанції, що мають значення для
вирішення справи та порушення останнім
норм матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.08.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

У судовому засіданні суду апеляційної
інстанції 20.10.2014 року представник ТОВ
«Ріелком Новий» надав суду свої
пояснення по справі в яких, підтримав
подану апеляційну скаргу на підставі
доводів зазначених у ній та просили суд
апеляційної інстанції скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення суду яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі. При
цьому, представник скаржника в судове
засідання 10.11.2014 року не з'явився, про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином про
причини неявки суд не повідомив.

Представник ТОВ «Ріелком» у судових
засіданнях 06.10.2014 року, 20.10.2014 року та
10.11.2014 року та представник ТОВ «НВЦ
«Тор» у судовому засіданні 10.11.2014 року
також надали суду апеляційної
інстанції свої пояснення по справі в
яких, підтримали подану скаржником
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити, рішення суду скасувати
та позов про визнання недійсними
договорів іпотеки задовольнити.

Представник ПАТ «Омега Банк» та ПАТ
«Дельта Банк» у судових засідання суду
апеляційної інстанції заперечив проти
задоволення апеляційної скарги. Вважає
апеляційну скаргу необґрунтованою,
безпідставною та такою, що не підлягає
задоволенню. Представник просив
апеляційний господарський суд
залишити без змін оскаржуване рішення
місцевого господарського суду від
28.07.2014 року, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Представники Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у місті
Києві в судові засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились про
день та час розгляду справи третя особа
була повідомлена належним чином на
підтвердження чого в матеріалах справи
містяться повідомлення про вручення
поштового відправлення. Про причини
неявки суд не повідомила.

Враховуючи викладене, заслухавши думку
представників сторін, що з'явилися у
судове засідання, колегія суддів
апеляційного господарського суду з
урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами, оскільки ТОВ
«Ріелком Новий» та Реєстраційна
служба Головного управління юстиції у
місті Києві про дату та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, участь представників скаржника
та третьої особи у судовому засіданні
10.11.2014 року, судом обов'язковою не
визнавалась, клопотань про відкладення
розгляду справи та витребування
письмових доказів не надходило. В
матеріалах справи міститься достатньо
доказів для прийняття рішення по
справі. Крім того, як зазначалося вище,
скаржник був присутнім у попередньому
судовому засіданні 20.10.2014 року та
надавав суду апеляційної інстанції
свої пояснення по справі які колегією
суддів прийняті до уваги.

Також, колегія суддів апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК
України суд апеляційної інстанції
обмежений строком розгляду
апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду, та у
відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України
строк розгляду справи за клопотанням
сторін вже продовжувався.

У відповідності до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши представлені докази,
перевіривши застосування норм
матеріального та процесуального права
судом першої інстанції, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
28.07.2014 року є законним та обґрунтованим,
виходячи із наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи 16.06.2007 року між АКБ
«ТАС-Комерцбанк», правонаступником
якого є ПАТ «Сведбанк»,
правонаступником якого в свою чергу є
ПАТ «Омега Банк», та ТОВ «НВЦ «ТОР»
(позичальником) був укладений
кредитний договір № 5/71385-Л/2615, за
умовами якого банк відкрив
позичальнику кредитну лінію, а
позичальник зобов'язався повернути
кредитні кошти у строки, визначені у
графіку, сплатити проценти за
користування ними та виконати інші
обов'язки, передбачені кредитним
договором. Відповідно до умов
кредитного договору № 5/71385-Л/2615 від
16.06.2007 року сторони встановили, що
загальний ліміт заборгованості за
кредитною лінією складає 5 000 000,00
доларів США та цільовим призначенням
кредиту є поповнення обігових коштів. У
подальшому до кредитного договору
сторонами були укладені додаткові
угоди № 1 від 10.07.2009 року, № 2 від 27.10.2009
року та № 3 від 06.01.2010 року.

Також 26.11.2007 року між банком та
позичальником був укладений кредитний
договір № 8/71385-Л/2615, за умовами якого
банк відкрив позичальнику кредитну
лінію, а позичальник зобов'язався
повернути кредитні кошти у строки,
визначені у графіку, сплатити проценти
за користування ними та виконати інші
обов'язки, передбачені кредитним
договором. Відповідно до умов цього
кредитного договору сторони
встановили, що загальний ліміт
заборгованості за кредитною лінією
складає 5 000 000,00 доларів США та цільовим
призначенням кредиту є поповнення
обігових коштів. До кредитного
договору № 8/71385-Л/2615 від 26.11.2007 року
сторонами також були укладені
додаткові угоди № 1 від 08.04.2008 року, № 2
від 29.09.2008 року, № 3 від 10.07.2009 року, № 4
від 27.10.2009 року та № 5 від 06.01.2010 року.

З матеріалів справи також вбачається,
що з метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за вказаними
кредитними договорами (основного
зобов'язання) між ТОВ «Ріелком» (як
іпотекодавцем) та банком
(іпотекодержателем) були укладені,
зокрема:

- іпотечний договір від 26.11.2007 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 за реєстровим №117 (далі -
іпотечний договір № 117), відповідно
якого на забезпечення виконання
основного зобов'язання іпотекодавець
передає в іпотеку належні йому майнові
права на право вимоги отримання у
власність нерухомості, яка будується, а
саме - майнові права на право вимоги
отримання у власність нежилих (офісних)
приміщень, які складаються з кімнат з
наступними кодами: 101 - 12,28 кв.м, 101,1 - 11,99
кв.м, 102 - 62,73 кв.м, 104 - 37,94 кв.м, 105 - 4,85 кв.м,
109 - 7,68 кв.м, 110 - 7,68 кв.м, 111 - 2,19 кв.м, 112 - 2,19
кв.м, 113 - 215,63 кв.м, 114 - 939,23 кв.м, загальною
площею 1 304,39 кв.м, що знаходяться на 1-му
(першому) поверсі адміністративного
будинку за адресою: м. Київ, вул.
Горького (Антоновича), 172. При цьому
сторони в договорі визначили, що після
завершення будівництва і видачі
правовстановлюючого документа,
предметом іпотеки будуть не майнові
права, а вказані нежилі офісні
приміщення;

- іпотечний договір від 26.11.2007 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 за реєстровим № 121 (далі -
іпотечний договір № 121), відповідно до
якого на забезпечення виконання
основного зобов'язання іпотекодавець
передає в іпотеку належні йому майнові
права на отримання у власність
нерухомості, яка будується, а саме:
майнові права нежилі (офісні)
приміщення: 1) на 1-му поверсі 14-ти
поверхової секції адміністративного
будинку, загальною площею 1304,39 кв.м, які
знаходяться за адресою: м. Київ, вул.
Горького (Антоновича), 172, та які
складаються з кімнат з наступними
кодами: 101 - 12,28 кв.м, 101,1 - 11,99 кв.м, 102 - 62,73
кв.м, 104 - 37,94 кв.м, 105 - 4,85 кв.м., 109 - 7,68 кв.м,
110 - 7,68 кв.м, 111 - 2,19 кв.м, 112 - 2,19 кв.м, 113 - 215,63
кв.м, 114 - 939,23 кв.м; 2) на 2-му поверсі 14-ти
поверхової секції адміністративного
будинку, загальною площею 1 535,17 кв.м, які
знаходяться за адресою: м. Київ, вул.
Горького (Антоновича), 172, та які
складаються з кімнат з наступними
кодами: 202 - 5,13 кв.м, 207 - 34,33 кв.м, 218 - 2,20
кв.м, 219 - 8,42 кв.м, 220 - 2,20 кв.м, 221 - 12,55 кв.м,
222 - 14,53 кв.м, 232 - 1455,81 кв.м. Сторонами в
договорі встановлено, що після
завершення будівництва і видачі
правовстановлюючого документа,
предметом іпотеки будуть не майнові
права, а стануть вищенаведені нежилі
офісні приміщення.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та перевірено судом
апеляційної інстанції, у зв'язку з
невиконанням боржником - ТОВ «НВЦ «ТОР»
зобов'язання за кредитними договорами,
банк звернувся до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за спірними договорами в рахунок
погашення кредитної заборгованості.

При цьому, з матеріалів справи
вбачається та вірно встановлено судом,
на підставі договору купівлі-продажу
прав вимоги № 1 від 18.06.2013 року
відбулась заміна кредитора з
публічного акціонерного товариства
«Омега Банк» на публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк».

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що рішенням господарського
суду м. Києва у справі № 5011-34/1900-2012 від
24.03.2014 року, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 18.06.2014 року, за
рахунок звернення стягнення на
предмети іпотеки за спірними
договорами, а саме: нежиле приміщення №
1, яке знаходиться на другому поверсі,
загальною площею 1126,60 кв.м., нежиле
приміщення № 2, яке знаходиться на
другому поверсі, загальною площею 274,80
кв.м., нежиле приміщення № 1а, яке
знаходиться на третьому поверсі,
загальною площею 1551,80 кв.м., що
розташовані за адресою: м. Київ, вулиця
Горького, 172, задоволено грошові вимоги
ПАТ «Дельта Банк» за кредитним
договором № 8/71385-Л/2615 від 26.11.2007 року у
розмірі 8 049 101,16 дол. США та встановлено
спосіб реалізації предметів іпотеки за
іпотечними договорами (№№ 115, 117, 121)
шляхом проведення прилюдних торгів з
початковою ціною продажу, встановленою
в ході виконавчого провадження. Таким
чином, ПАТ «Дельта Банк» скористалось
своїм правом на звернення стягнення на
предмет іпотеки.

У свою чергу, оспорюючи договори
іпотеки, ТОВ «Ріелком Новий» вказує, що
спірні договори №№ 117, 121 були укладені
з порушенням ст. 16 Закону України «Про
іпотеку» у чинній на той час редакції,
яка є спеціальною нормою, що регулює
особливості іпотеки об'єктів
незавершеного будівництва.

Проте, як вірно вказав місцевий
господарський суд, вказані доводи
позивача вже перевірялися судом у
справі № 910/7209/13 за позовом ТОВ
«Ріелком» до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ
«Омега Банк».

Так, рішенням господарського суду м.
Києва від 28.08.2013 року, залишеним без
змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
14.10.2013 року та постановою Вищого
господарського суду України від 10.12.2013
року, було встановлено, що на час
укладення спірних іпотечних договорів
поняття «іпотека майнових прав» та
норми регулювання відносин при
передачі в іпотеку майнових прав у
Законі України «Про іпотеку» були
відсутні. Крім того, судами було
встановлено, що іпотечні договори від
26.11.2007 року, зокрема, й спірні, були
укладені з порушенням положень ст. 5
Закону України «Про іпотеку» (у
редакції, чинній на час їх укладення),
оскільки майнові права на об'єкт
незавершеного будівництва були
віднесені до предмета іпотеки лише
25.12.2008 року Законом України № 800-VІ, яким
вносились зміни до Закону України «Про
іпотеку». Разом з тим, у задоволенні
позову ТОВ «Ріелком» було відмовлено у
зв'язку із пропуском строку позовної
давності.

У відповідності до ч. 3 ст. 35 ГПК України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, як вірно вказав суд першої
інстанції за правилами ст. 35 ГПК
України встановлені судами
вищевказані обставини в рішеннях, що
набрали законної сили, господарський
суд вважає такими, що не підлягають
новому доведенню у цій справі.

Також, рішенням господарського суду м.
Києва у справі № 5011-34/1900-2012 від 24.03.2014
року, що набрало законної сили 18.06.2014
року, та про яке зазначалось вище, було
встановлено, що за спірними договорами
відбувся перехід права власності від
ТОВ «Ріелком», а саме, до ТОВ «Ріелком
Новий» перейшло право на нежиле
приміщення № 1, загальною площею 1 126,60
кв.м. та нежиле приміщення № 1а,
загальною площею 1 551,80 кв.м., що
знаходяться з адресою: м. Київ, вул.
Горького, 172 (відповідно до
розподільчого балансу ТОВ «Ріелком»,
затвердженого загальними зборами
учасників згідно з протоколом № 1/26-10/11
від 26.10.2011 року, та розшифровки основних
засобів), та до ТОВ «Ньювіст» перейшло
право власності на нежиле приміщення №
2, загальною площею 274,80 кв.м., яке
знаходиться на другому поверсі
адміністративного будинку,
розташованого по вул. Горького, 172 в м.
Києві (за актом прийому-передачі
нерухомого майна, згідно розподільчого
балансу ТОВ «Ріелком», затвердженого
загальними зборами учасників № 07/02 від
07.02.2012 р.).

Таким чином, як вірно дійшов висновку
суд першої інстанції, нові власники
предмету іпотеки, зокрема, ТОВ «Ріелком
Новий», прийняли на себе всі права та
обов'язки іпотекодавця за іпотечними
договорами.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, погоджується з
висновком суду першої інстанції
враховуючи встановлені судом у
вищевказаному рішенні від 28.08.2013 року
по справі № 910/7209/13 обставини щодо
порушення ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» при укладанні спірних
договорів іпотеки №№ 117, 121.

Так, в силу ч. 1 ст. 207 ГК України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 ЦК України. Зокрема,
частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Отже, зважаючи на встановлені судом
першої інстанції обставини справи що
перевірені судом апеляційної
інстанції під час розгляду справи у
суді апеляційної інстанції, враховуючи
положення чинного законодавства,
колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновками господарського суду міста
Києва про наявність правових підстав
для визнання іпотечних договорів
недійсними.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи під час розгляду справи у суді
першої інстанції ПАТ «Дельта Банк»
звернулося до місцевого
господарського суду із заявою про
застосування строків позовної
давності, оскільки позивач, вимагаючи
визнання недійсними спірних договорів
від 26.11.2007 року, до суду звернувся лише в
2014 році.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

У п. 28 постанови Пленуму Верховного
суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» передбачено, що перебіг
позовної давності щодо вимог про
визнання правочинів недійсними
обчислюється не з моменту вчинення
правочину, а відповідно до частини
першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Таким чином, судова колегія
апеляційного господарського суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що ТОВ «Ріелком» стало
відомо про порушення його прав з дня
укладення ним оспорюваних іпотечних
договорів - з 26.11.2007 року та перебіг
строку позовної давності сплив 27.11.2010
року.

Такої ж правової позиції дотримується
й Верховний Суд України зокрема у своїй
постанові від 02.09.2014 року з перегляду
постанови Вищого господарського суду
України від 17.02.2014 року по справі №
915/1437/13.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд
України зазначив, що порушення
сторонами вимог статей 5, 18 Закону
України «Про іпотеку» було допущено
саме в момент укладення спірного
договору іпотеки, і саме в цей момент
сторона повинна була знати про те, що в
силу положень зазначеного Закону
майнові права на об'єкт незавершеного
будівництва не могли бути предметом
іпотеки, а тому перебіг позовної
давності починається від дати
укладення договорів.

Доводи скаржника про те, що позивач -
ТОВ «Ріелком Новий» є іншою юридичною
особою та до неї не може
застосовуватися строк позовної
давності на оскарження вказаних вище
договорів іпотеки що відносився до ТОВ
«Ріелком» оскільки ТОВ «Ріелком Новий»
набуло правоздатності та дієздатності
як юридична особа з моменту реєстрації,
та те, що скаржник, про обтяження
майновою іпотекою майнових прав за
спірними договорами дізнався лише під
час розгляду господарської справи №
5011-34/1900-2012, колегія суддів вважає
помилковими виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
скаржник - ТОВ «Ріелком Новий»
виступило правонаступником ТОВ
«Ріелком» та до нього перейшли всі
права та обов'язки останнього. Отже, усі
дії, вчинені до створення
правонаступника, обов'язкові для нього
так само, як вони були обов'язкові для
особи, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ст. 109 ЦК України виділом
є перехід за розподільчим балансом
частини майна, прав та обов'язків
юридичної особи до однієї або кількох
створюваних нових юридичних осіб.
Юридична особа, що утворилася
внаслідок виділу, несе субсидіарну
відповідальність за зобов'язаннями
юридичної особи, з якої був здійснений
виділ, які згідно з розподільчим
балансом не перейшли до юридичної
особи, що утворилася внаслідок виділу.

Згідно зі ст. 59 ГК України у разі
виділення одного або кількох нових
суб'єктів господарювання до кожного з
них переходять за роздільним актом
(балансом) у відповідних частках
майнові права і обов'язки
реорганізованого суб'єкта.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та перевірено судом
апеляційної інстанції, у відповідності
до витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, ТОВ «Ріелком Новий» є
правонаступником ТОВ «Ріелком», а
відповідно до ст. 18 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців» якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Крім того, рішеннями судів, про які
зазначалось вище, встановлено, що ТОВ
«Ріелком Новий» у якості
правонаступника прийняло на себе всі
права та обов'язки іпотекодавця за
іпотечними договорами №№ 117, 121, отже, й
строки позовної давності щодо
оскарження цих договорів
розповсюджуються на ТОВ «Ріелком
Новий».

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 10
від 29.05.2013 року «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

У разі коли такі право чи інтерес не
порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Таким чином, оскільки як судом першої
інстанції так і судом апеляційної
інстанції встановлено, що предметом
позову, який розглядається, є визнання
недійсними договорів іпотеки від 26.11.2007
р., якими права позивача були порушені,
однак, позивач пропустив строк
позовної давності, про що зробив
відповідну заяву відповідач, а
поважних причин його поновлення ані
під час розгляду справи у суді першої
інстанції, ані під час розгляду справи
у суді апеляційної інстанції не
встановлено, колегія суддів
апеляційного господарського суду
вважає, що суд першої інстанції
правомірно відмовив позивачу у
задоволенні позову про визнання
недійсними договорів іпотеки.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони мають право подавати
докази, брати участь у дослідженні
доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в
суді першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції, позивачем не
було подано належних та переконливих
доказів в обґрунтування заявленого
позову. Судова колегія звертає увагу,
що доводи та заперечення викладені у
апеляційній скарзі ТОВ «Ріелком
Новий», на рішення суду першої
інстанції не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
28.07.2014 року, прийняте після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, є таким що відповідає нормам
закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної
скарги ТОВ «Ріелком Новий», слід
відмовити, а оскаржуване рішення
господарського суду міста Києва від
28.07.2014 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Ріелком
Новий» на рішення господарського суду
міста Києва від 28.07.2014 року у справі №
910/1898/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 28.07.2014 року у справі №
910/1898/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/1898/14
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 17.11.2014 року