РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
Справа №
918/803/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя
Юрчук М.І. , суддя Крейбух О.Г.

при секретарі Лелех І.

за участю представників сторін:

від позивача: Ступчук Є.В. (дов. від 01.01.14
р.)

Калініченко Н.А. (від 01.01.14
р.)

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу ПП
"Софія Тойс-Плюс" на рішення
господарського суду Рівненської
області від 08.07.14 р. у справі № 918/803/14
(суддя Торчинюк В.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альянс Маркет"

Приватного підприємства "Софія
Тойс-Плюс"

про стягнення компенсації за порушення
авторських прав в сумі 24360грн. 00коп.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Маша і Мєдвєдь" (надалі - позивач)
звернулось в господарський суд
Рівненської області з позовною заявою
(а.с. 2-9) до ТОВ "Альянс Маркет" (надалі -
відповідач 1) та ПП "Софія Тойс - Плюс"
(надалі - відповідач 2), в якій просить
стягнути компенсацію за порушення
виключних майнових прав (з урахуванням
заяви про зменшення розміру позовних
вимог) з відповідача 1 - 12180 грн., з
відповідача 2 - 12180 грн.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 08.07.14р. (а.с.
172-178) позов задоволено.

В обґрунтування свого рішення суд
першої інстанції вказав, що відповідач
1 та відповідач 2 спільно здійснювали
дії щодо розповсюдження продукції, на
якій зображено фрагмент
аудіовізуального твору, право на
розповсюдження якого належить
позивачу. Суд зазначив, що вказані
обставини підтверджуються доказами
наявними в матеріалах справи та
висновком Львівського НДІСЕ № 1973 від
10.06.14 р.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позовні вимоги
про стягнення компенсації за порушення
виключних майнових прав підлягають
повному задоволенню.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, відповідач 2
звернувся з апеляційною скаргою (а.с.
190-196) до Рівненського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення господарського суду
Рівненської області від 08.07.14 року у
даній справі скасувати та прийняти
нове, яким відмовити у задоволені
позову до відповідача 2.

Апеляційну скаргу скаржник
обґрунтовує тим, що для застосування
санкції у вигляді відшкодування
матеріальної шкоди за порушення прав
інтелектуальної власності необхідна
наявність чотирьох умов: факту
протиправної поведінки, шкоди,
причинно-наслідкового зв'язку та вини
особи. Суд першої інстанції не вправі
був задовольняти позовні вимоги щодо
застосування відповідальності, як
сплата суми компенсації, оскільки
відсутня вина відповідача 2, у
порушенні авторського права позивача.

Крім того, відповідач 2 не погоджується
із твердженням суду першої інстанції,
про те, що фрагмент із серії "Ловись
рибка" аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу "Маша и
Медведь", який використано на
зображенні упаковки товару, є
беззаперечним свідченням того, що його
можна використовувати самостійно.

Водночас, скаржник звертає увагу, що
експертиза, яка проведена за приватним
замовленням позивача, не може
вважатися висновком судового експерта.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу,
а також його повноважний представник в
судовому засіданні, проти апеляційної
скарги заперечив, оскільки вважає, що
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, є безпідставними
та необґрунтованими.

Позивач стверджує, що бульбашки, що
розповсюджувалися відповідачем, є
контрафактною продукцією, а дії
відповідача щодо її розповсюдження
(продажу) є порушення виключно майнових
прав позивача.

Представники відповідачів не
реалізували процесуальне право на
участь у судовому засіданні суду
апеляційної інстанції, хоча про час та
місце його проведення були повідомлені
належним чином, про що свідчать
повідомлення про вручення поштових
відправлень.

Водночас, від представника відповідача
2 надійшло клопотання про розгляд
апеляційної скарги без його участі.

Враховуючи приписи статті 102
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів визнала за
можливе здійснити розгляд апеляційної
скарги за відсутності представників
відповідачів за наявними в матеріалах
справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
місцевого господарського суду у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
позивача, розглянувши матеріали та
обставини справи, апеляційну скаргу,
відзиви на апеляційну скаргу,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
місцевим господарським судом при
винесенні рішення норм матеріального
та процесуального права, колегія
суддів Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що в задоволенні апеляційної скарги
слід відмовити, а оскаржуване рішення
залишити без змін, виходячи з
наступного.

Предметом розгляду по даній
справі є стягнення компенсації за
порушення виключних майнових прав
позивача відповідачами, а саме:
розповсюдження продукції (бульбашки
мильні), на якій зображено фрагмент
аудіовізуального твору, право на
розповсюдження якого належить
позивачу.

Відповідно до статті 418
Цивільного кодексу України право
інтелектуальної власності - це право
особи на результат інтелектуальної,
творчої діяльності або на інший об'єкт
права інтелектуальної власності,
визначений цим Кодексом та іншим
законом. Право інтелектуальної
власності становлять особисті
немайнові права інтелектуальної
власності та (або) майнові права
інтелектуальної власності, зміст яких
щодо певних об'єктів права
інтелектуальної власності
визначається цим Кодексом та іншим
законом.

Статтею 435 Цивільного кодексу
України встановлено, що первинним
суб'єктом авторського права є автор
твору. За відсутності доказів іншого
автором твору вважається фізична
особа, зазначена звичайним способом як
автор на оригіналі або примірнику
твору (презумпція авторства).
Суб'єктами авторського права є також
інші фізичні та юридичні особи, які
набули прав на твори відповідно до
договору або закону.

Згідно статті 15 Закону України "Про
авторське право і суміжні права" до
майнових прав автора (чи іншої особи,
яка має авторське право) належать:
виключне право на використання твору, а
також виключне право на дозвіл або
заборону використання твору іншими
особами. Майнові права автора (чи іншої
особи, яка має авторське право) можуть
бути передані (відчужені) іншій особі
згідно з положеннями статті 31 цього
Закону, після чого ця особа стає
суб'єктом авторського права.

За приписами ч. 1 ст. 31 ЗУ "Про авторське
право і суміжні права" автор (чи інша
особа, яка має авторське право) може
передати свої майнові права, зазначені
у ст. 15 цього Закону, будь-якій іншій
особі повністю чи частково. Передача
майнових прав автора (чи іншої особи,
яка має авторське право) оформлюється
авторським договором. Майнові права не
зазначені в авторському договорі як
відчужувані, вважаються такими, що не
передані.

Слід зазначити, що з огляду на приписи
ст. 33 ГПК України щодо обов'язку
доказування і подання доказів
господарському суду у вирішенні
питання про те, якій стороні належить
доводи обставини, що мають значення для
справи про захист авторського права чи
суміжних прав, слід враховувати
наступне: 1) позивач повинен довести
належність йому авторського права
та/або суміжних прав чи права на їх
захист, а також факт використання
об'єктів даних прав відповідачем, а в
разі заявлений про відшкодування шкоди
- розмір шкоди і причинно-наслідковий
зв'язок між завданою о та діями
відповідача; 2) відповідач має довести
додержання ним вимог Цивільного
кодексу України і Закону України "Про
авторське право і суміжні права" при
використанні ним твору та/або об'єкту
суміжних іншому разі фізична або
юридична особа визнається порушником
авторського прав; суміжних прав, і для
неї настають наслідки, передбачені
цими законодавчими актами. Крім того
відповідач повинен спростувати
визначену цивільним законодавством
презумпцію винного заподіяння шкоди
(статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору,
пов'язаного з порушенням авторського
права суміжних прав, не є достатнім
загальне посилання суду на
використання твору та/або суміжних
прав позивачем: мають бути з'ясовані
конкретні форма і спосіб використання
об'єкта такого права.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
"Маша і Медвєдь" (ООО "Маша и Медведь" РФ)
- юридична особа, що зареєстрована за
законодавством Російської Федерації -
є власником виключних прав на
аудіовізуальний твір -
мультиплікаційний серіал "Маша и
Медведь".

8 червня 2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Анимаккорд" (надалі - Правовласник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Маша и Мєдвєдь"
(надалі - Набувач) укладено договір №
010601-МиМ (а.с. 15-20) про відчуження
виключного права на аудіовізуальний
твір (серіал "Маша и Медведь").

Відповідно до умов Договору,
правовласник у порядку, передбаченим
дійсним Договором, передає набувачу
виключне право на аудіовізуальний твір
- серіал "Маша и Медведь", який володіє
статусом "національного фільму",
(надалі - аудіовізуальний твір), а
Набувач зобов'язується оплатити
Правовласнику обумовлену Договором
винагороду. Передачі належить виключне
право, зокрема на серію
аудіовізуального твору: "Ловись рыбка!"
(п. 1.1).

Згідно з п. 2.1. Договору, основні
ідентифікуючі характеристики серій
аудіовізуального твору, виключне право
на які належить передачі у
відповідності із справжнім Договором, -
наведені в Додатку № 1, що є невід'ємною
частиною даного Договору.

Відповідно до пункту 1.3. Договору
правовласник гарантує, що є володарем
виключного права на аудіовізуальний
твір.

Виключне право на аудіовізуальний твір
передається правовласником набувачу в
повному обсязі для використання його
будь-яким способом і в будь-якій формі
(пункт 1.4 Договору).

Пунктом 1.5. Договору встановлено, що
виключне право на аудіовізуальний твір
переходить від правовласника до
набувача в момент підписання Сторонами
Договору.

Вищезазначений Договір підписаний
генеральним директором ТОВ Студії
"Анимаккорд" та генеральним директором
ТОВ "Маша и Медведь" і скріплений
відтисками печаток сторін.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд констатує відсутність
будь-яких доказів на підтвердження
розірвання чи визнання договору №
010601-МиМ від 08.06.10 року недійсним.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що Договір №
010601-МиМ про відчуження виключного
права на аудіовізуальний твір укладено
щодо прав на аудіовізуальний твір -
мультиплікаційний серіал "Маша і
Мєдвєдь" та всі його складові
(самостійні) частини.

За визначенням, наведеним у статті 1 ЗУ
«Про авторське право і суміжні права»
аудіовізуальний твір - це твір, що
фіксується на певному матеріальному
носії (кіноплівці, магнітній плівці чи
магнітному диску, компакт-диску тощо) у
вигляді серії послідовних кадрів
(зображень) чи аналогових або
дискретних сигналів, які відображають
(закодовують) рухомі зображення (як із
звуковим супроводом, так і без нього), і
сприйняття якого є можливим виключно
за допомогою того чи іншого виду екрана
(кіноекрана, телевізійного екрана
тощо), на якому рухомі зображення
візуально відображаються за допомогою
певних технічних засобів. Видами
аудіовізуального твору є кінофільми,
телефільми, відеофільми, діафільми,
слайдофільми тощо, які можуть бути
ігровими, анімаційними
(мультиплікаційними), неігровими чи
іншими.

Статтею 9 Закону передбачено, що
частина твору, яка може
використовуватись самостійно, у тому
числі й оригінальна назва твору,
розглядається як твір і охороняється
відповідно до цього закону.

Судом встановлено, що фрагмент твору,
який використано на зображенні
упаковки товару (бульбашки мильні), є
юридично значущою частиною
аудіовізуального твору "Маша і
Мєдвєдь", які можуть використовуватися
самостійно, а тому розглядаються судом
як твори.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що
використання твору здійснюється лише
за згодою автора, крім випадків
правомірного використання твору без
такої згоди, встановлених цим Кодексом
та іншим законом.

Відповідно до статті 440 ЦК України та
частини третьої статті 15 Закону
майновими правами інтелектуальної
власності на твір є: право на
використання твору; виключне право
дозволяти використання твору; право
перешкоджати неправомірному
використанню твору, в тому числі
забороняти таке використання; інші
майнові права інтелектуальної
власності, встановлені законом.

Частиною 2 статті 32 Закону передбачено,
що використання твору будь-якою особою
допускається виключно на основі
авторського договору, за винятком
випадків правомірного використання,
передбачених статтями 21-25 цього Закону.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, колегія суду констатує, той
факт, що відповідачами не надано ані
суду першої інстанції, ані суду
апеляційної інстанції докази на
підтвердження права використання
аудіовізуального твору "Маша и Медведь"
та персонажів "Маша" і "Медведь",
виключні майнові праві на які належать
позивачу.

А відтак, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо правомірності
звернення ТОВ "Маша і Мєдвєдь" до суду з
даним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, 18
травня 2014 року у магазині ТОВ "Альянс
Маркет" (м. Рівне, вулиця Черняка, 40)
здійснено продаж товару - Бульбашки
мильні (код товару 2042) у кількості 3
штуки, що підтверджується фіскальним
чеком № 0403 від 18 травня 2014 року. Ціна за
одиницю товару становить 6 грн. 54 коп.

Зазначений товар (бульбашки мильні)
поставлений у магазин відповідача 1 ПП
"Софія Тойс-Плюс", що підтверджується
видатковою накладною від 12 квітня 2014
року № РН-0000230 (а.с. 105).

Крім того, з візуального обстеження
товару бульбашок мильних вбачається,
що на них нанесено наліпку з
відомостями про постачальника цього
товару ПП "Софія Тойс-Плюс".

Придбаний товар містить фрагмент з
серії "Ловись Рыбка" аудіовізуального
твору - мультиплікаційного серіалу
"Маша и Медведь".

Вказані обставини Відповідачами не
заперечуються та підтверджуються
наявним в матеріалах справи Висновком
Львівського Науково-дослідного
інституту судових експертиз № 1973
від 10 червня 2014 року, в якому зазначено,
що фрагмент мультиплікаційного
серіалу "Маша і Мєдвєдь" (серія № 5 під
назвою "Ловись рыбка!") було використано
для створення зображення на товарі
(мильні бульбашки), що розповсюджувався
відповідачами.

Висновок Львівського НДІСЕ № 1973
складено атестованим судовим
експертом державної спеціалізованої
експертної установи, у відповідності
до вимог Інструкції про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень та
науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки та призначення
судових експертиз та експертних
досліджень.

Водночас, колегія суду констатує той
факт, що Висновок Львівського НДІСЕ №
1973 від 10 червня 2014 року не є висновком
судової експертизи. Водночас, даний
висновок надано позивачем суду першої
інстанції, як доказ на підтвердження
факту використання твору "Маша и
Медведь" для створення зображення на
товарі (мильні бульбашки) та оцінено
судом першої інстанції у відповідності
до приписів ст.. 43 ГПК України.

Матеріали справи не містять заперечень
сторін чи спростування останніми
даного висновку, як і не містять
клопотань відповідачів про
призначення у справі судової
експертизи.

Враховуючи вказане, апеляційний суд
приходить до висновку, що відповідач 1
(ТОВ "Альянс Маркет) та відповідач 2 (ПП
"Софія Тойс-Плюс) спільно здійснювали
дії щодо розповсюдження продукції
(Бульбашок Мильних), на якій зображено
фрагмент із серії "Ловись Рыбка"
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу "Маша и
Медведь", право на розповсюдження якого
належить ТОВ "Маша і Мєдвєдь".

При цьому суд вважає, що фрагмент твору
"Маша и Медведь", який є зображенням на
упаковці товару, можна використовувати
самостійно та є значущою частиною
твору, а відтак розглядається як твір
та охороняється законом.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону
України "Про авторське право і суміжні
права" при порушеннях будь-якою особою
авторського права і (або) суміжних прав
суб'єкти авторського права і (або)
суміжних прав мають право, зокрема,
подавати позови про відшкодування
збитків (матеріальної шкоди), включаючи
упущену вигоду, або стягнення доходу,
отриманого порушником внаслідок
порушення ним авторського права і (або)
суміжних прав, або виплату компенсацій.

Частиною 2 ст. 52 Закону України "Про
авторські та суміжні права"
встановлено, що суд має право
постановити рішення чи ухвалу про
виплату компенсації, що визначається
судом, у розмірі від 10 до 50000
мінімальних заробітних плат, замість
відшкодування збитків або стягнення
доходу.

У підпункті 51.3 пункту 51 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних із захистом прав
інтелектуальної власності" наведено,
що у визначенні розміру такої
компенсації господарським судам
необхідно виходити з конкретних
обставин справи і загальних засад
цивільного законодавства,
встановлених статтею З ЦК України,
зокрема, справедливості,
добросовісності та розумності.

У пункті 42 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5
"Про застосування судами норм
законодавства у справах про захист
авторського права і суміжних прав"
зазначено, що розмір компенсації
визначається судом у межах заявлених
вимог у залежності від характеру
порушення, ступеню вини відповідача та
інших обставин. Зокрема, враховується:
тривалість порушення та його обсяг
(одно - або багаторазове використання
об'єкта авторського права);
передбачуваний розмір збитків
потерпілої особи; розмір доходу,
отриманого внаслідок правопорушення;
кількість потерпілих осіб; наміри
відповідача; наявність раніше вчинених
відповідачем порушень виключного
права даного позивача; можливість
відновлення попереднього стану та
необхідні для цього зусилля тощо.
Відповідні мотиви визначення розміру
компенсації мають бути наведені в
судовому рішенні.

У визначенні суми компенсації
господарський суд має виходити з того
розміру мінімальної заробітної плати,
який установлено на час прийняття
судом відповідного рішення.

Суд зазначає, що визначаючи розмір
компенсації, що відповідає 10
мінімальних заробітних плат
(мінімальний розмір компенсації
відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України
"Про авторські та суміжні права"),
виходить із засад справедливості,
добросовісності, розумності як
складових елементів загального
конституційного принципу верховенства
права, можливість стягнення з
порушника надмірних грошових сум як
компенсації за порушення авторського
права спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
захисту компенсація перетворюється на
джерело отримання суб'єктом
авторського або суміжного права
невиправданих додаткових прибутків.

Отже, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про достатнє та
співрозмірне застосування
відповідальності до відповідачів
шляхом стягнення компенсації у розмірі
10 мінімальних заробітних плат,
врахувавши, що порушення виключних
майнових авторських прав вчинено
відповідачами вперше, здійснено всі
можливі та достатні заходи для
відновлення прав ТОВ "Маша і Медведь".

Статтею 8 Закону України "Про державний
бюджет України на 2014 рік" встановлено у
2014 році мінімальну заробітну плату у
місячному розмірі з 1 січня - 1218 грн.
Отже, станом на дату прийняття
господарським судом рішення у даній
справі з відповідача підлягає
стягненню 12180 грн. (1218 грн. х 10)
компенсації.

Крім того, апеляційний суд не бере до
уваги доводи відповідача 2 про відмову
від позовних вимог про стягнення
компенсації, оскільки відсутня вина
відповідача 2, виходячи з наступного.

Відповідно Постанови Пленуму ВГС
України № 12 від 17.10.12 р., для задоволення
вимог про виплату компенсації
достатньо наявності доказів вчинення
особою дій, які визнаються порушенням
авторського права та/або суміжних прав.
При цьому, кожен окремий факт
протиправного використання об'єктів
авторського та/або суміжних прав, в
тому числі неодноразове використання
одного й того самого об'єкта, становить
самостійне порушення і може бути
підставою для застосування
відповідальності у вигляді стягнення
компенсації.

Враховуючи наведене, колегія суду
констатує той факт, що для стягнення
компенсації за порушення авторського
права, достатньо самого факту
протиправної поведінки відповідачів,
та не вимагає доведення їх вини у формі
умислу чи необережності.

Крім того, колегія суддів не бере до
уваги доводи відповідача 2 щодо виплати
позивачу компенсації за порушення
авторських прав, на підставі Угоди про
добровільне врегулювання
матеріально-правової претензії від
28.08.14 р., яка підписана Трачуком Ю.М. та
керівником відповідача 2. Як вбачається
з матеріалів справи, угода підписана
28.08.14 р., тоді як оскаржуване рішення
винесено - 08.07.14 р., а відтак дана угода
не може впливати на правомірність
висновків суду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги ТОВ "Маша і
Мєдвєдь" до ТОВ "Альянс Маркет" про
стягнення 12 180 грн. 00 коп. компенсації за
порушення виключних майнових прав та
вимоги до ПП "Софія Тойс-Плюс" про
стягнення 12 180 грн. 00 коп. компенсації за
порушення виключних майнових прав
підлягають задоволенню, а відтак
залишає оскаржуване рішення суду
першої інстанції без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає
посилання скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, безпідставними,
документально необґрунтованими,
такими, що належним чином досліджені
судом першої інстанції при розгляді
спору. Відтак, скаржник, в порушення
вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів
тих обставин, на які він посилався як на
підставу для відмови в задоволенні
позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга, не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі рішення, а наведені
в ній доводи не спростовують висновків
суду.

Судові витрати зі сплати судового
збору за розгляд апеляційної скарги
покладаються на відповідача згідно
ст.49 ГПК.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПП "Софія Тойс-Плюс"
на рішення господарського суду
Рівненської області від 08.07.14 р. у
справі № 918/803/14 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Рівненської області від 08.07.14 р. у
справі № 918/803/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №918/803/14 повернути
господарському суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Юрчук М.І.

Суддя
Крейбух О.Г.