КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2014 р. Справа№ 910/9720/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участі представників:

від позивача: Бриль П.О. - за дов.

від відповідача: ОСОБА_3 - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення Господарського суду
Київської області від 16.09.2014

у справі № 910/9720/14 (суддя
Бабкіна В.М.)

за позовом Комунального підприємства
«Центр обслуговування споживачів
Шевченківського району»

до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення 62 872, 72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» (далі, позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва із позовною заявою (із
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог від 15.09.2014; том 2,
а.с. 88-89) до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (далі, відповідач або ФОП
ОСОБА_4) про стягнення 62 872, 72 грн., з яких
57 743,24 грн. основного боргу, 384,68 грн.
інфляційних втрат за період з 26.11.2010 по
03.04.2014, 4 747,79 грн. 3% річних за період з
26.11.2010 по 03.04.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань в частині оплати за
комунальні послуги.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.06.2014 справу №
910/9720/14 було передано за підсудністю до
Господарського суду Київської області.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 16.09.2014 у справі №
910/9720/14 позовні вимоги задоволено
частково.

Присуджено до стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на користь
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» 40 182 (сорок
тисяч сто вісімдесят дві) грн. 94 коп.
основного боргу, 100 (сто) грн. 92 коп.
інфляційних втрат, 3 370 (три тисячі
триста сімдесят) грн. 63 коп. 3% річних, 1 268
(одну тисячу двісті шістдесят вісім)
грн. 54 коп. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, у якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог у частині стягнення 40 182,94 грн.
основного боргу, 2 806,99 грн. 3 % річних та
40,25 грн. інфляційних втрат за період
позадоговірного споживання з 21.05.2011 до
30.03.2012.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на те, що
відносини у сфері житлово-комунальних
послуг (далі, ЖКП) повинні ґрунтуватися
на договорі про надання
житлово-комунальних послуг, укладеному
на основі типового договору, а
обов'язку споживача (відповідача)
оплачувати вартість ЖКП має
передувати виконання позивачем
обов'язку підготувати договір на
надання ЖКП та надати його на
підписання споживачу. Однак, як
зазначає скаржник, обов'язок по
підготовці договору та наданню його на
підписання позивачем не виконувався.
За таких обставин, на думку
відповідача, у нього не виник обов'язок
щодо сплати ЖКП та, відповідно,
відсутні підстави для стягнення коштів
за ЖКП за позадоговірне споживання.

Також, апелянт зазначив, що оплата ЖКП
проводиться за платіжними документами,
які виготовляються і розраховуються
виконавцями/виробниками послуг та
виключно відповідно до умов договорів.
Однак, платіжні документи за період до
01.04.2012 відповідачу не направлялись, про
що зокрема свідчить відсутність
будь-яких доказів їх вручення.

Крім того, як вказує скаржник,
позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів надання
відповідачу послуг з постачання
теплової енергії (опалення) як щодо
факту її постачання, так і щодо
можливого обсягу такого постачання, а
долучені до матеріалів справи
позивачем облікові картки не свідчать
про постачання відповідачу послуг з
опалення приміщення.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
ФОП ОСОБА_4 було передано на розгляд
колегії суддів Київського
апеляційного господарського суду у
складі: головуючий суддя
Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В.,
Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.10.2014
апеляційну скаргу відповідача у справі
прийнято до провадження, розгляд
справи призначено на 11.11.2014.

У судовому засіданні 11.11.2014 було
оголошено перерву до 20.11.2014.

У судових засіданнях представник
позивача проти доводів апеляційної
скарги заперечував, просив у її
задоволенні відмовити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача у судових
засіданнях просив апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду скасувати, у
задоволенні позову відмовити повністю.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву на неї,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення, дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
не підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Відповідно до пункту 2.1. Статуту
Комунального підприємства «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району» підприємство
створене з метою отримання прибутку
від господарської діяльності,
спрямованої на задоволення суспільних
потреб, надання послуг населенню у
сфері житлово-комунального
господарства в якості виконавця цих
послуг.

Згідно з пунктом 2.2. зазначеного
Статуту основними напрямками
діяльності підприємства є, зокрема:

2.2.1. забезпечення послугами
газопостачання, водопостачання
(водовідведення) та централізованого
опалення до споживачів по
внутрішньобудинкових мережах на
підставі договорів, укладених
підприємством з виробниками послуг, а
також на підставі договорів, укладених
підприємством безпосередньо зі
споживачами послуг;

2.2.2. здійснення нарахувань та
виготовлення рахунків на сплату
житлово-комунальних послуг для
споживачів (власників, наймачів) жилих
та нежилих приміщень;

2.2.3. забезпечення збору платежів
зазначених послуг на користь
виробників послуг;

2.2.13. здійснення комплексного
обслуговування споживачів, у тому
числі - проведення прийому споживачів,
нарахування споживачам та збір
платежів за спожиті житлово-комунальні
послуги на підставі відповідних
договорів (доручення, про надання
послуг тощо) з виробниками
житлово-комунальних послуг (ПАТ
«Київенерго», ПАТ АК «Київводоканал»,
ПАТ «Київгаз» тощо).

Як вбачається із матеріалів справи,
Фізична особа ОСОБА_4 є власником
нежитлового приміщення, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 219,1 кв.м. на підставі
договору купівлі-продажу № 3179-у від
12.12.2006, та використовується ФОП ОСОБА_4
для провадження підприємницької
(господарської) діяльності.

01.04.2012 між Комунальним підприємством
«Центр обслуговування споживачів
Шевченківського району» (виконавець)
та ОСОБА_4 (споживач) було укладено
Договір № Ш-064 (далі, Договір № Ш-064) про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
відповідно до розділу 1 якого
виконавець зобов'язується своєчасно
надавати споживачеві відповідної
якості послуги з централізованого
опалення, постачання холодної води і
водовідведення, а споживач
зобов'язується своєчасно оплачувати
надані послуги за встановленими
тарифами у строки і на умовах, що
передбачені договором.

Згідно з пунктом 3.2. Договору № Ш-064,
споживач здійснює оплату послуг не
пізніше 25 числа місяця, що настає за
розрахунковим.

Як слідує із матеріалів справи,
заборгованість ФОП ОСОБА_4 за договором
№ Ш-064 від 01.04.2012 по оплаті послуг
відсутня.

Водночас, як зазначив позивач у
позовній заяві, у період з 26.11.2010 до
30.03.2012 відбувалось фактичне споживання
комунальних послуг ФОП ОСОБА_4, що
підтверджується табуляграмами,
наданими виробниками послуг по факту
надання комунальних послуг КП «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району», а також
рахунками на оплату КП «Центр
обслуговування споживачів
Шевченківського району», виставленими
ФОП ОСОБА_4 (том 1, а.с. 53-69), які не були
оплачені відповідачем. У результаті
цього у відповідача з 26.11.2010 до 30.03.2012
виникла заборгованість у розмірі 57 743,24
грн.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу
України цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цивільними актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Згідно частини 2 статті 193
Господарського кодексу України кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язань, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193
Господарського кодексу України не
допускається одностороння відмова від
виконання зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

У відповідності до статті 1 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» житлово-комунальні послуги -
це результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Статтею 13 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
класифіковано житлово-комунальні
послуги за призначенням, відповідно до
якої останні поділяються, зокрема, на
комунальні, до яких відноситься
централізоване постачання холодної
води, централізоване постачання
гарячої води, водовідведення (з
використанням внутрішньобудинкових
систем), газо- та електропостачання,
централізоване опалення, а також
вивезення побутових відходів тощо.

Споживачем, у відповідності до статті 1
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» є фізична чи юридична особа,
яка отримує або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

Згідно частини 3 статті 16 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» комунальні послуги надаються
споживачу безперебійно, за винятком
часу перерв.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті
20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно частин 5, 6 статті 19 Закону
України «Про теплопостачання»
теплотранспортуюча організація не має
права відмовити споживачу теплової
енергії у забезпеченні його тепловою
енергією за наявності технічних
можливостей на приєднання - споживача
до теплової мережі, а споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Статтею 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначено,
що плата за житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів
України від 21.07.2005 № 630 затверджено
Правила надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення (далі, Правила). Дані
Правила регулюють відносини між
суб'єктом господарювання, предметом
діяльності якого є надання
житлово-комунальних послуг (далі -
виконавець), і фізичною та юридичною
особою, яка отримує або має намір
отримувати послуги з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення.

Пунктом 18 Правил встановлено, що
розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний місяць. Плата за
послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим,
якщо договором не встановлено інший
строк.

Таким чином, зобов'язання відповідача в
умовах неукладеного договору на
теплопостачання виникає на підставі
дії законів, що перелічені вище, а
неукладення договору не звільняє
відповідача від сплати заборгованості
за спожиту теплову енергію.

Відповідно до пункту 25 Правил
відключення споживачів від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води здійснюється у
порядку, що затверджується центральним
органом виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.
Самовільне відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води забороняється.

Згідно з пунктом 26 Правил відключення
споживачів від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
здійснюється у разі, коли технічна
можливість такого відключення
передбачена затвердженою органом
місцевого самоврядування відповідно
до Закону України «Про
теплопостачання» схемою
теплопостачання, за умови забезпечення
безперебійної роботи інженерного
обладнання будинку та вжиття заходів
щодо дотримання в суміжних приміщеннях
вимог будівельних норм і правил з
питань проектування житлових будинків,
опалення, вентиляції, кондиціонування,
будівельної теплотехніки; державних
будівельних норм з питань складу,
порядку розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва, а також норм
проектування реконструкції та
капітального ремонту в частині
опалення.

Колегія суддів зазначає, що у
матеріалах справи відсутні докази
відключення відповідача від мережі
централізованого опалення в
установленому порядку або докази
звернення відповідача до виробників
відповідних послуг із заявою про
відключення від надання цих послуг.

Доказів звернення відповідача до
позивача з вимогами про зменшення або
звільнення від плати за послуги не
подано.

Також, відповідачем не надано доказів
того, що він звертався з відповідними
претензіями до виконавців відповідних
комунальних послуг в порядку,
визначеному статтею 18 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги».

Натомість, позивачем надано що
матеріалів справи табуляграми
виробників комунальних послуг, що
підтверджують надання останніх до
належного відповідачу приміщення у
спірний період.

Вищезазначені обставини свідчать про
те, що відповідач у заявлений позивачем
період спожив комунальні послуги,
претензій щодо наданих послуг у нього
не було, а отже відповідач має сплатити
їх вартість позивачу.

Посилання скаржника на невиконання
позивачем обов'язку по підготовці
договору та наданню його на підписання
відповідачу не приймаються судом до
уваги, оскільки не спростовують факт
споживання відповідачем комунальних
послуг та наявності у нього
заборгованості по їх сплаті.

Водночас, як вбачається із матеріалів,
до суду першої інстанції відповідачем
була подана заява про застосування
строків позовної давності щодо
заборгованості, яка виникла внаслідок
несвоєчасної оплати за фактично
спожиті комунальні послуги.

З урахуванням викладеного, зважаючи на
те, що будь-яких доказів щодо оплати
заборгованості, відповідачем до суду
не представлено, враховуючи
застосування до позовних вимог в
частині стягнення з відповідача
основного боргу в розмірі 17 560,30 грн. за
період з 26.11.2010 по 21.05.2011 позовної
давності, колегія суддів, погоджуючись
із висновками суду першої інстанції,
вважає позовні вимоги про стягнення з
відповідача боргу з надання послуг в
сумі 40 182,94 грн. за період з 21.05.2011 по
30.03.2012 обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Також, позивач просив стягнути з
відповідача інфляційні втрати в
розмірі 60,67 грн. та 3% річних в розмірі
563,64 грн. за несвоєчасну оплату послуг
за Договором № Ш-064 від 01.04.2012, а також
324,01 грн. інфляційних втрат та 4 184,15 грн.
3% річних за прострочення оплати за
фактично спожиті комунальні послуги.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені законом або
договором.

У відповідності до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки відповідачем у передбачений
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення місячний строк оплати
за отримані комунальні послуги не
здійснювались, вимоги позивача про
стягнення інфляційних втрат та 3%
річних на підставі приписів статті 625
Цивільного кодексу України є
правомірними та обґрунтованими.

Колегія суддів, перевіривши
правильність нарахування позивачем 3 %
річних, з урахуванням заяви
відповідача про застосування строків
позовної давності щодо заборгованості,
яка виникла внаслідок несвоєчасної
оплати за фактично спожиті комунальні
послуги, погоджується з висновком суду
першої інстанції про стягнення з
відповідача 3% річних у розмірі 2 806,99
грн., а також в сумі 563,64 грн.,
нарахованій позивачем за прострочення
оплат за Договором № Ш-04, за кожним
виставленим рахунком окремо, з
урахуванням часткових проплат за
загальний період з 03.06.2012 по 03.06.2014.

Також, з урахуванням заяви відповідача
про застосування строків позовної
давності щодо заборгованості, яка
виникла внаслідок несвоєчасної оплати
за фактично спожиті комунальні
послуги, розмір інфляційних втрат, які
підлягають стягненню з відповідача,
становить 40,25 грн., а також в сумі 60,67
грн., нарахованій позивачем за
прострочення оплат за Договором
№ Ш-04, за кожним виставленим
рахунком окремо, з урахуванням
часткових проплат за загальний період
з 03.06.2012 по 03.06.2014.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги, оскільки останні
не спростовують висновків суду першої
інстанції. Апелянтом не надано суду
доказів, які б свідчили про
необґрунтованість позовних вимог, а
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не можуть бути підставою для
скасування рішення місцевого
господарського суду.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи
спір по суті заявлених позовних вимог,
суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дійшов
правильних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, які ґрунтуються на
належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає рішення суду у даній
справі про часткове задоволення
позовних вимог обґрунтованим та таким,
що відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається. Апеляційна скарга
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 є
необґрунтованою та задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення
Господарського суду Київської області
від 16.09.2014 у справі № 910/9720/14 залишити
без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської
області від 16.09.2014 у справі № 910/9720/14
залишити без змін.

Матеріали справи № 910/9720/14 повернути
Господарському суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Ю.Б. Михальська

Судді
А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх