ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

18.11.2014
Справа № 907/98/14

За позовом: Агро-виробниче
підприємство "Ділоліс", с. Іза.
Хустський район

до відповідача: Ізянська сільська рада,
с. Іза Хустський район

про стягнення заборгованості за
договором оренди від 15.10.2009р. в сумі
93 212,78грн., в тому числі сума 79 128,00грн.
- заборгованість по орендній платі та
сума 14084,78 грн. - пені.

Головуючий суддя Русняк В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Кемінь В.М. - директор АВП
"Ділоліс", Дубровська-Мізерак О.М.,
представник за довіреністю від 16.09.13;

від відповідача - Дубчак Н.С.,
представник за довіреністю №02-38/444 від
10.07.14р.

СУТЬ СПОРУ: Агровиробниче підприємство
„Ділоліс", с. Іза, Хустський район (далі
- позивач) звернулося з позовом до
Ізянської сільської ради, с. Іза
Хустський район (далі - відповідач) про
стягнення загальної суми 78 119,81грн. (в
тому числі сума 76 930,00грн. -
заборгованість по орендній платі та
сума 1 189,81грн. - нарахована пеня) у
зменшеному розмірі позовних вимог, з
урахуванням заяви від 27.02.2014р. про
уточнення позовних вимог

В судовому засіданні 13.11.14р. було
оголошено перерву до 18.11.2014р. згідно ст.
77 Господарського процесуального
кодексу України.

У судовому засіданні 18.11.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення згідно ст.85 ГПК України
.

Відповідачем подано клопотання
від 13.11.14р. про зупинення провадження у
справі до винесення судового рішення
по справі № 876/8612/14 та 807/2166/14, оскільки
предметом розгляду у
адміністративному суді є визнання
недійсною та скасування реєстрації
права власності на об'єкт нерухомого
майна в с. Іза, вул. Центральна, 97 за
агро-виробничим підприємством
"Ділоліс" і є пов'язаною з даною справою
і рішення по ній буде являтися
підставою для прийняття рішення по
справі № 907/98/14, як доказ подав ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11.09.2014р. про
відкриття апеляційного провадження по
справі № 876/8612/14 про оскарження ухвали
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 03.07.2014р. про
відмову у відкритті провадження по
справі № 807/2166/14 у зв'язку з пропущенням
строку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 79
Господарського процесуального кодексу
України господарським судом підлягає
зупиненню провадження у справі в разі

неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.

Оскільки апеляційне оскарження
стосується оскарженням ухвали про
відмову у відкритті провадження по
справі № 807/2166/14 у зв'язку з пропущенням
строку для звернення до суду, то це не є
підставою для зупинення розгляду
справи, оскільки не є перешкодою для
розгляду даної справи по суті, тому
судом відхиляється дане клопотання
відповідача.

Відповідачем подано копії
додаткових матеріалів до справи, а саме
копію листа Ізянської сільської ради №
02-38/198 від 07.04.2014р., № 02-38/617 від 28.10.14р.,
копії листів Управління державної
казначейської служби України в
Хустському районі № 263 від 03.04.14р., № 927
від 28.10.14р., витяг з кримінального
провадження від 05.09.14р., копію ухвали
Хустського районного суду від 05.06.14р. по
справі № 309/1984/14-к, копію договору
дарування, копію витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно.

Представником позивача подано
копію витягу з реєстру прав власності,
копію мирової угоди, копію акту
прийому- передачі від 25.10.2003р.

Відповідач проти позову
заперечує повністю, посилаючись при
цьому, зокрема на те, що станом на
момент укладення договору оренди,
позивач не був власником нерухомого
майна, яке виступало предметом оренди
що підтверджується в тому числі низкою
судових рішень, а отже відповідно до
ст.ст. 203,215 Цивільного кодексу України
договір є нікчемним. Колишній
сільський голова не мав повноважень на
укладення такого договору оренди,
зобов'язання за даним договором оренди
не реєструвались в органах державного
казначейства та не були передбачені
сільським бюджетом. а отже є не
бюджетними зобов'язаннями, вважає що
строк договору закінчився 30.09.2011р.

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 25.03.14р. у
справі № 907/98/14 задоволено позов
агро-виробничого підприємства
"Ділоліс" ( надалі АВП "Ділоліс"),
стягнуто з Ізянської сільської ради на
користь позивача 78119,81 грн. ( в тому
числі 76930,00 грн. заборгованості по
орендній платі, 1189,81 грн. пені) та 1864,25
грн. судового збору. Постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 10.06.2014р. у даній
справі рішення господарського суду
Закарпатської області від 25.03.2014р.
залишено без змін, а апеляційну скаргу
Ізянської сільської ради - без
задоволення. Постановою Вищого
господарського суду України від
06.08.2014р. у даній справі касаційну скаргу
Ізянської сільської ради задоволено
частково. Постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
10.06.2014р. та рішення господарського суду
Закарпатської області від 25.03.2014р.
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до господарського суду
Закарпатської області.

Постанова Вищого господарського
суду України від 06.08.2014р. мотивована
тим, що судами попередніх інстанцій
належним чином не досліджено всі
докази у справі щодо наявності права у
позивача на спірне приміщення станом
на 15.10.2009р., не вивчено детально питання
порядку укладення договорів, які
передбачають витрати ради, чи повинно
передувати укладання будь-якого
договору, коли сільська рада бере на
себе зобов'язання, рішення ради про
бюджетне фінансування витрат.

У постанові від 06.08.2014р. Вищий
господарський суд України звертає
увагу на те, що при новому розгляді
справи слід належним чином повно і
об'єктивно дослідити всі обставини
справи, наявність права за ст. 761
Цивільного кодексу України станом на
15.10.2009р. у АВП "Ділоліс" на приміщення,
яке займає Ізянська сільська рада,
обставини щодо наявності у голови
сільської ради права на підписання
даного договору, щодо
наявності/відсутності зобов'язань у
сільської ради за вказаним договором
оренди.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін суд,

ВСТАНОВИВ:

15.10.2009р. між АВП «Ділоліс»
(орендодавцем) та Ізянською сільською
радою (орендарем) було укладено договір
оренди нежилого приміщення (надалі -
договір), відповідно до якого
орендодавець передає в тимчасове
користування орендарю нежитлові
приміщення першого поверху
адмінбудинку за адресою: с.Іза, вул.
Центральна, 93 (вул. Леніна, 97) загальною
площею 62.8 кв.м., що позначені номерами 3,
4, 5, 6, 8, 9 для розміщення Ізянської
сільської ради.

Цього ж дня, позивач передав
відповідачу вищевказані приміщення, що
підтверджується актом
приймання-передачі приміщення від
15.10.2009р.

Як вбачається із наявних в матеріалах
справи оригіналів договору та акту,
вказані документи містять відбитки
печаток обох сторін та підписи їх
керівників: з боку орендаря
підписантом був сільський голова
Пристая І.І., а з боку орендодавця -
директор Кемінь В.М.

Відповідно до п.2.1 договору, розмір
орендної плати визначено сторонами в
розмірі 35,00 грн. за 1м.кв., що становить
2198,00грн. в місяць. Пунктом 2.2 договору
встановлено, що орендна плата
вноситься орендарем щомісячно не
пізніше п'ятнадцятого числа кожного
місяця шляхом внесення готівки в касу
орендодавця або перерахування на
розрахунковий рахунок підприємства.

Як випливає з п.п. 3.2.3, 3.2.4 договору, на
орендаря покладено обов'язки сплати
орендної плати згідно умов, зазначених
у розділі 2 даного договору, та
повернення орендованого майна в
належному стані після припинення дії
даного договору.

Строк дії договору встановлено
сторонами до 30.09.2011р. з застереженням,
що в разі належного виконання умов
договору оренди, даний договір
пролонговується на той самий строк (п.п.
5.1, 5.3 договору).

Відповідачем зобов'язання з щомісячної
сплати орендної плати не виконувалися,
що підтверджується бухгалтерською
довідкою-розрахунком позивача та не
заперечується самим відповідачем. Крім
того, в матеріалах справи відсутні
докази повернення орендарем
орендованого майна.

У зв'язку з наведеними обставинами у
відповідача перед позивачем виникла
заборгованість по орендній платі, яку
він не сплачував. В матеріалах справи
наявні копії вимоги-претензії позивача
від 10.01.2013р. №25 та відповіді
відповідача від 22.01.2013р. №01.

Подальша несплата орендної плати стала
підставою для звернення АВП «Ділоліс»
до суду із позовом про стягнення
заборгованості у сумі 76930,00грн. за
період з 15.01.2011р. по 15.01.2014р. та 1864,25 грн.
пені (із врахуванням заяви про
уточнення позовних вимог із
врахуванням ст.ст. 257, 258 ЦК України та ч.6
ст.232 ГК України).

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Відповідно до ст.
762 ЦК України, за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку, при цьому зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином, згідно із умовами договору та
вимогами ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що зазвичай
ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання. За ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив зобов'язання, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Таким чином, не сплачуючи позивачу
оренду плату, відповідач допустив
порушення вищезазначених норм
законодавства та п.п. 2.1, 2.2, 3.2.3 договору,
у зв'язку з чим в нього виникла перед
позивачем заборгованість. Розмір
вказаної заборгованості (із
врахуванням позовної давності)
позивачем визначено в сумі 76930,00 грн.

Оскільки в матеріалах справи відсутні
докази, які б засвідчували факт
погашення відповідачем заборгованості
по орендній платі, тому позовні вимоги
у даній частині позову належним чином
обґрунтовані та підтверджені
матеріалами та фактичними обставинами
справи, не спростовані відповідачем, а
тому підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Вимогами п.1 ст.546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком та у ст.549 цього
ж Кодексу наведено поняття неустойки
(штрафу, пені) та штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (п.1 ст.549 ЦК України) та
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (п.2
ст.549 ЦК України).

Відповідно вимог п.2 ст. 551 ЦК
України передбачено, що розмір
неустойки (штрафу, пені),
встановлюється Договором.

Пунктом 4.1 Договору сторони
обумовили, що за прострочення платежу
Орендар сплачує Орендодавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України за кожний
день прострочки несвоєчасно сплаченої
орендної плати.

Відповідно до вимог п.6 ст. 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

За вищенаведених обставин, є
правомірним, відповідно до
вимог п.4.1 Договору, з урахуванням
вимог п. п. 1 п. 2 ст. 258 ЦК України та
п.6 ст. 232 ГК України, додаткове
нарахування відповідачеві пені у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від кожної простроченої суми
невиконаного зобов"язання по орендній
платі, відповідно до уточненого
розрахунку суми пені, який перевірено
судом (а.с.28-29), долученого до заяви від
27.02.2014р. про уточнення позовних вимог
(а.с.27) та яка ( нарахована пеня)
становить загальну суму 1 189,81грн., а
тому дана сума також підлягає
стягненню з відповідача у примусовому
порядку на користь позивача.

Доводи відповідача про нікчемність
договору оренди ґрунтуються на тому, що
позивач не був власником орендованого
майна, а, отже, і не міг передавати його
в оренду. На думку відповідача вказана
обставина підтверджується: 1) витягом
про державну реєстрацію прав №37011235 від
27.12.2012р., який, на переконання
відповідача, свідчить про те, що право
власності на це майно виникло у
позивача тільки 27.12.2012р.; 2) рішенням
Хустського районного суду
Закарпатської області від 13.07.2011р. у
справі №2-629/2011 та рішенням
господарського суду Закарпатської
області від 07.10.2008р. у справі №3/205.

Вказані доводи судом відхиляються
зважаючи на таке. Відповідно до п. 3.11
тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від
07.02.2002р. № 7/5 (чинного на момент видачі
витягів), після внесення запису до
відповідного розділу Реєстру прав
власності на нерухоме майно,
реєстратор БТІ видає витяг про
державну реєстрацію прав, який є
невід'ємною частиною
правовстановлювального документа.
Витяг про державну реєстрацію прав
містить, зокрема, дату видачі та номер
витягу про державну реєстрацію прав та
дату прийняття рішення про державну
реєстрацію прав. Таким чином,
законодавець чітко розмежовує
реквізити "дата видачі витягу" та "дата
прийняття рішення про державну
реєстрацію", які можуть не співпадати.

Як вбачається із витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від
05.12.2007р. №16920464, датою реєстрації права
власності на орендоване майно за
позивачем зазначено 05.12.2007р. Витяг про
державну реєстрацію прав від 27.12.2012р.
№37011235, на який посилається відповідач,
містить при цьому цю ж дату реєстрацію
права власності на нерухоме майно за
позивачем - 05.12.2007р.

Правовстановлюючими документами
згідно вказаних витягів виступають
ухвала господарського суду
Закарпатської області від 04.11.2003р. у
справі №1/319(6/136) та мирова угода від
20.10.2003р. Таким чином, станом на момент
укладення договору (15.10.2009р.) по даний
час, орендоване майно перебувало в
позивача на праві приватної власності.

Посилання відповідача на заочне
рішення Хустського районного суду
Закарпатської області від 13.07.2011р. та
рішення господарського суду
Закарпатської області від 10.07.2008р. по
справі № 3/205 судом не може бути взято до
уваги з огляду на наступне.

Пунктом 2.6. постанови пленуму
Вищого господарського суду України
26.12.2011р. № 18( у редакції постанови
пленуму Вищого господарського суду від
10.07.2014р №6) визначено, що преюдиціальне
значення процесуальним законом
надається саме обставинам,
встановленим судовими рішеннями (в
тому числі в їх мотивувальних
частинах), а не правовій оцінці таких
обставин, здійсненій іншим судом.

Щодо заочного рішення від 13.07.2011р. у
справі №2-629/2011, то у його мотивувальній
частині Хустський районний суд
Закарпатської області на підставі
аналізу ряду доказів дійшов до
висновку що станом на 27.10.2009р. АВП
«Ділоліс» не було власником нежитлової
адміністративного будинку в с. Іза по
вул. Леніна, 97, у зв'язку з чим визнав
недійсним договір купівлі-продажу цієї
нежитлової будівлі, укладений 27.10.2009р.
між АВП «Ділоліс» та Кемінь Г.В. Проте,
висновок про відсутність права
власності у АВП «Ділоліс», на який
посилається відповідач, суд вважає,
по-перше, таким, що здійснений на
підставі оцінки фактичних даних у
справі №2-629/2011, а по-друге - з рішення не
вбачається, що судом брались до уваги
ті докази та обставини, які наявні в
даній господарській справі (зокрема,
витяги про реєстрацію права власності
від 05.12.2007р. та від 27.12.2012р.).

Щодо рішення господарського суду
Закарпатської області від 07.10.2008р. по
справі № 3/205, то у вказаному рішенні
оспорювались не реєстрація права
власності, а правовстановлюючий
документ, виданий на підставі рішення
виконкому Ізянської сільської ради, у
зв'язку з чим свідоцтво про право
власності видане АВП "Ділоліс" визнав
недійсним.

Проте висновок суду зроблений на
підставі правової оцінки таких
обставин, з рішення не вбачається, що
судом брались до уваги ті докази та
обставини, які наявні в даній
господарській справі. В даній справі
зазначені інші обставини ніж в справі
№ 3/205 від 07.10.2008р.

Твердження відповідача про те, що
договір оренди повинен був
затверджуватись сільською радою, з
посиланням на ст.26 Закону України «Про
місцеве самоврядування», не
відповідають дійсності. Вказана стаття
передбачає обов'язкове затвердження
сільською радою тих договорів, які
підписані сільським головою, проте
лише з тих питань, які відносяться до
виключної компетенції сільської ради.
При цьому, у вказаній статті чітко
передбачено перелік питань, які
віднесені до виключної компетенції
ради і укладення договорів оренди з
суб'єктами господарювання до таких не
відноситься.

Що стосується права позивача АВП
"Ділоліс" на приміщення яке займає
Ізянська сільська рада за ст. 761
Цивільного кодексу України станом на
15.10.2009р. Згідно довідки Хустського
державного підприємства технічної
інвентаризації № 403 від 26.05.2014р.
адмінбудівля в с. Іза по ( вул. Леніна, 97)
вул. Центральна 93 зареєстрована за АВП
"Ділоліс" в цілому 05.12.2007р. що
підтверджується реєстром прав
власності на нерухоме майно від 17.11.2014р.
згідно якого з 05.12.2007р. адмінбудівля,
яку займає Ізянська сільська рада
належала на час підписання договору
оренди 15.10.2009р. АВП "Ділоліс". Виходячи з
вищенаведеного позивач мав право за ст.
761 Цивільного кодексу України
передавати майно, яке належить йому, як
власнику в оренду (найм) відповідачу,
оскільки право власності на
вищезазначене приміщення
зареєстроване за ним з 05.12.2007р. і по
даний час.

Стосовно покликання Ізянської
сільської ради на сплив строку дії
договору, та, як наслідок, на обов'язок
відповідача сплатити орендну плату
лише до 30.09.2011р., то суд вважає за
необхідне зазначити, що з матеріалів
справи не вбачається тієї обставини, що
Ізянська сільська рада повернула
позивачу орендовані приміщення, а отже
- відповідач продовжує користуватись
об'єктом оренди до цього часу. З
врахуванням цієї обставини, п.5.3
договору оренди, яким передбачено
автоматичну пролонгацію дії договору
та того, що жодна із сторін не
зверталась одна до одної з
повідомленням про припинення договору,
дані твердження відповідача -
безпідставні.

Щодо посилання відповідача на ч. 6
ст. 51 Бюджетного кодексу України
відсутність бюджетних асигнувань не
звільняє відповідача від виконання
зобов'язань щодо оплати орендної плати,
оскілька така обставина не визначена
законодавчо як така, що звільняє від
виконання зобов'язання.

Про помилковість позиції про те,
що відсутність бюджетного асигнування
є підставою для звільнення від
виконання грошового зобов'язання,
викладено у постановах Верховного Суду
України від 13.10.2012р. та від 15.05.2012р.

Щодо подання відповідачем в
судовому засіданні 18.11.2014р. Витягу з
реєстру права власності на житловий
будинок, власником якого є Микулін В.С.,
вказаний витяг судом не приймається до
уваги, оскільки не стосується даної
справи.

Враховуючи вищенаведене, позовні
вимоги слід задоволити..

Відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд покладає на відповідача
відшкодування на користь позивача
понесених витрат по оплаті судового
збору у сумі 1864,25грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 193, 232 п.6 Господарського кодексу
України, ст.ст. 258 п. п. 1 п.2, 525, 526, 530, 546 п.1,
549 п. 1 та п.2,551 п.2, 610, 671 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 4, 22, 32, 33, 34, 43, 44,
49, 69, 77, 82 - 85, Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2.Стягнути з Ізянської сільської ради
(Хустський район, с. Іза
вул. Центральна,93, ідентифікаційний
код 04350049) на користь Агровиробничого
підприємства „Ділоліс" (Хустський
район, с. Іза вул. Раковського,41,
ідентифікаційний код 13584712) загальну
суму 78 119,81грн. (в тому числі сума 76
930,00грн. - заборгованість по орендній
платі та сума 1189,81 грн. - нарахована
пеня) та суму 1 864,25грн. у відшкодування
витрат по сплаченому судовому збору.
Видати наказ.

3. Рішення суду набирає законної сили
в порядку встановленому відповідно до
ст.85 ГПК України та може бути оскаржено
в порядку та строки, передбачені
вимогами ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 24.11.2014р.

Суддя
Русняк В.С.