ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р.Справа № 922/4291/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання
Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Полтава до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Богодухівський молзавод", м. Богодухів
про стягнення 24823,34 грн. за участю
представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, м.
Полтава (позивач) звернулась до
господарського суду Харківської
області з позовом до відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Богодухівський
молзавод", м. Богодухів про стягнення
24823,34 грн. В обґрунтування заявлених
позовних вимог, позивач посилається на
неналежне виконання з боку відповідача
покладених на нього обов'язків за
Договорами - заявками: № 54 від 25.04.2013
року, № 74 від 10.06.2013 року, № 84 від 14.06.2013
року, № 87 від 21.06.2013 року. В
обґрунтування своєї правової позиції,
позивач посилається на норми приписів
509, 625 ЦК України. З урахуванням
вищенаведених обставин та норм закону,
позивач просить суд стягнути з
відповідача заборгованість за
вищевказаними Договорами - заявками в
розмірі 22900,00 грн., 3 % річних в розмірі
387,56 грн. та пеню в розмірі 1535,78 грн.
Також до стягнення заявлені понесені
позивачем судові витрати по сплаті
судового збору.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 02 жовтня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/4291/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 21 жовтня 2014 року об 11:40.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 21 жовтня 2014
року прийнято до розгляду заяву
позивача про уточнення позовних вимог
(вх. № 37034/14 від 21.10.14р.) та розгляд справи
відкладено на 17 листопада 2014 р. об 11:00,
відповідно до приписів ст. 77 ГПК
України.

21.10.2014 року, після судового засідання,
через канцелярію суду, до матеріалів
справи від відповідача надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи, призначеної на 21.10.2014 року (вх. №
36972/14),. Суд долучає вказане клопотання
відповідача до матеріалів справи.

11.11.2014 року через канцелярію суду, до
матеріалів справи від позивача
надійшла заява про зменшення позовних
вимог (вх. № 39874/14), в якій позивач
зазначає про сплату відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку, на підставі чого, позивач
просить суд стягнути з відповідача
18900,00 грн. основного боргу, 382,86 грн. 3 %
річних, 1000,00 грн. витрат на правову
допомогу та понесені судові витрати по
сплаті судового збору.

17.11.2014 року, через канцелярію суду, до
матеріалів справи, факсограмою від
позивача надійшла заява про
відкладення розгляду справи (вх. №
40748/14), мотивоване відсутністю
можливості у позивача прибуття в
призначене судове засідання.

Позивач в призначене судове засідання
не з'явився.

Відповідач в призначене судове
засідання не з'явився, вимоги ухвали
суду не виконав, відзив на позов та
витребувані судом документи до
матеріалів справи не надав, про розгляд
справи повідомлений своєчасно та
належним чином, про що свідчить наявне
в матеріалах справи поштове
повідомлення з датою (29.10.2014р.) та
відміткою про вручення відповідачу
ухвали суду від 21.10.2014 року.

Суд, дослідивши заяву позивача про
зменшення позовних вимог (вх. № 39874/14),
виходить з наступного.

Згідно зі ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по справі,
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених ст. 5 цього
кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог.

Відповідно до п. 3.11., п. 3. 12. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції",
передбачені частиною четвертою статті
22 ГПК права позивача збільшити або
зменшити розмір позовних вимог,
відмовитись від позову можуть бути
реалізовані до прийняття рішення судом
першої інстанції. Під збільшенням або
зменшенням розміру позовних вимог слід
розуміти відповідно збільшення або
зменшення кількісних показників за
тією ж самою вимогою, яку було заявлено
в позовній заяві. Згідно з частиною
третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує
позивач.

Отже, розглянувши заяву позивача про
зменшення позовних вимог (вх. № 39874/14),
суд приймає її до розгляду та
розглядатиме справу № 922/4291/14 в
подальшому з її врахуванням.

Розглянувши заяву позивача про
відкладення розгляду справи (вх. №
40748/14), суд відмовляє в її задоволенні,
оскільки суд не вбачає правових
підстав для відкладення розгляду
справи, оскільки, за висновками суду, в
матеріалах господарської справи №
922/4291/14 достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору та є необхідними для прийняття
повного і обґрунтованого судового
рішення.

Таким чином, дослідивши матеріали
господарської справи № 922/4291/14,
всебічно та повно дослідивши надані
докази, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, судом встановлено наступне.

10.06.2013 року між позивачем (виконавцем)
та відповідачем (замовником) було
укладено Договір - заявку № 74 про
перевезення вантажів автомобільним
транспортом та у відповідності до п. 10
якого, позивач (виконавець) прийняв на
себе зобов'язання надати відповідачу
(замовнику) послуги по перевезенню
вантажів автомобільним транспортом.

Пунктом 7 вищевказаного договору -
заявки № 74 від10.06.2013 року сторони
визначили, що вартість наданих послуг
за цим договором складає 6300,00 грн.

Надання послуг з перевезення вантажів
автомобільним транспортом у
відповідності до договору-заявки № 74
від 10.06.2013 року підтверджується
наявними в матеріалах справи: товарно -
транспортними накладним серії 10ААВ №
857028 та № 857027 від 10.06.2013р.

З метою здійснення оплати наданих
послуг позивачем (виконавцем)
відповідачу (замовнику)11.06.2013 року
направлено рахунок-фактуру № СФ-0000165 та
податкову накладну №6.

11.06.2013 року між сторонами підписано Акт
№ ОУ-0000165, відповідно до якого, позивач
(виконавець) надав
транспортно-експедиційні послуги, а
замовник (відповідач) замовник прийняв
вказані послуги загальною вартістю 6300
грн.

Проте у встановлені п. 10 вищенаведеного
договору - заявки № 74 від 10.06.2013р.
строки, відповідач (замовник) в повному
обсязі та своєчасно не здійснив, у
зв'язку з чим, у останнього перед
виконавцем наявна заборгованість, яка
станом на 08.01.2014 року склала 6300,00 грн.

Окрім того, 14.06.2013 року між позивачем
(виконавцем) та відповідачем
(замовником) було укладено
Договір-заявку № 84 про перевезення
вантажів автомобільним транспортом,
згідно з п. 10 якого позивач (виконавець)
прийняв на себе зобов'язання надати
відповідачу (замовнику) послуги по
перевезенню вантажів автомобільним
транспортом.

У відповідності до п. 7 вищенаведеного
Договору-заявки від 14.06.2013р. загальна
вартість наданих послуг становить 6300
грн.

Факт надання позивачем послуг з
перевезення вантажів автомобільним
транспортом у відповідності до умов
вищенаведеного Договору - заявки № 84
від 14.06.2013р. підтверджується наявною в
матеріалах справи
товарно-транспортною накладною серії
10ААВ № 857436 від 14.06.2013.

З метою здійснення оплати наданих
послуг позивачем, 15.06.2013 року
відповідачу (замовнику) були
направлені рахунок-фактуру № СФ-0000167 та
податкову накладну №8.

15.06.2013 року між сторонами підписано акт
№ ОУ-0000167, у відповідності до якого
позивачем (виконавцем) відповідачу
(замовнику) надані
транспортно-експедиційні послуги
загальною вартістю 6300,00 грн.

Проте, в порушення вимог п. 10
Договору-заявки № 84 від 14.06.2013р., у
встановлені строки, відповідачем
своєчасно та повністю розрахунок із
позивачем не проведений, на підставі
чого, у відповідача станом на 08.01.2014
року перед позивачем утворилась
заборгованість, яка склала 6300, 00 грн.

Також, 21.06.2013 року між позивачем
(виконавцем) та відповідачем
(замовником) було укладено Договір -
заявку № 87 про перевезення вантажів
автомобільним транспортом, відповідно
до умов пункту 10 якого позивач
зобов'язався надати відповідачу
(замовнику) послуги по перевезенню
вантажів автомобільним транспортом.

Пунктом 7 вищенаведеного Договору -
заявки № 87 від 21.06.2014 року сторони
погодили, що загальна вартість наданих
послуг становить 6300,00 грн.

Факт надання послуг з перевезення
вантажів автомобільним транспортом за
вищевказаним Договором-заявкою № 87 від
21.06.2013 підтверджується наявною в
матеріалах справи
товарно-транспортною накладною серії
10ААВ № 856908 від 21.06.2013.

З метою здійснення оплати наданих
послуг, позивачем 22.06.2013 року було
направлено відповідачу
рахунок-фактуру № СФ-0000172 та податкову
накладну № 1З.

22.06.2013 між сторонами підписано акт №
ОУ-0000172, у відповідності до якого
позивачем (виконавцем) надано
транспортно-експедиційні послуги
відповідачу (замовнику) загальною
вартістю 6300,00 грн.

Проте, у встановлені п. 10
Договору-заявки № 87 від 21.06.2013р. строки,
відповідач (замовник) в повному обсязі
та своєчасно з позивачем (виконавцем)
не розрахувався, на підставі чого, у
відповідача станом 08.01.2014 року перед
позивачем наявна заборгованість в
розмірі 6300,00 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, у
відповідача (замовника) перед
позивачем (виконавцем) за
вищевказаними Договорами - заявками №
74 від 10.06.2013 року, № 84 від 14.06.2013 року та
№ 87 від 21.06.2013 року наявна
заборгованість в загальному розмірі
18900,00 грн.

У зв'язку з наявною заборгованістю,
позивачем, 28.10.2013 року на адресу
відповідача було направлено претензію,
в якій позивач зазначав про наявну у
відповідача заборгованістю та просив
останнього провести з позивачем
розрахунки. Вказана Претензія отримано
уповноваженою особою відповідача
31.10.2013 року, про що свідчить наявне
поштове повідомлення про вручення
цінного листа. Проте відповідач
відповіді не надав та суму боргу
позивачу не сплатив.

Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про порушення його прав та
охоронюваних законом інтересів і є
підставою для їх захисту у судовому
порядку.

Таким чином, позивач просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
за в загальному розмірі 18900,00 грн.

Відповідач під час розгляду справи не
скористався своїми правами, наданими
йому статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України, на
участь уповноваженого представника в
судовому засіданні, на спростування
заявлених позовних вимог, не надав суду
доказів належного виконання
договірних зобов'язань, не провів
звірку взаємних розрахунків з
позивачем, не надав суду свій варіант
проекту акту звірки, тощо.

Таким чином, на момент прийняття
рішення у справі в матеріалах справи №
922/4291/14 відсутні будь-які докази
погашення відповідачем заборгованості
в розмірі 18900,00 грн. в добровільному
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам справи, суд
зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Згідно з приписами статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості (стаття
627 ЦК України).

Відповідно до приписів ст. 908
Цивільного кодексу України, за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою
стороною (відправником) вантаж до
пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Згідно з ст. 920 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язань,
що випливають із договору перевезення,
сторони несуть відповідальність,
встановлену за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 624 ЦК
України, ч.4, ч. 6 ст. 231 ГК України сторони
господарського договору мають право
самостійно встановлювати розмір
штрафних санкцій у тексті договору,
сплата яких є обов'язковою для сторін.

Беручи до уваги приписи ст. 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші,
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Враховуючи вищенаведені обставини та
норми закону, заявлені позовні вимоги
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 в
частині стягнення заборгованості в
розмірі 18900,00 грн. підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення 3 % річних у розмірі 382,86 грн.,
суд зазначає про наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування й розрахунок 3% річних
позивачем визначений вірно згідно
вимог діючого законодавства, що дає
підстави суду задовольнити позовні
вимоги в частині стягнення 3 % річних у
розмірі 382,86 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з позивача на свою користь 1000,00 грн.
витрат на правову допомогу, наданих
відповідно до Договору про надання
правової допомоги від 11.11.2013 року,
укладеним між позивачем та адвокатом
ОСОБА_3

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що судові витрати
складаються з державного мита, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплата
послуг перекладача, адвоката, та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В контексті цієї норми, судові витрати
за участю адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в такому
випадку, якщо вони сплачені адвокату
стороною, котрій такі послуги
надавались, та їх сплата
підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Факт надання відповідачу адвокатських
послуг адвокатом ОСОБА_3., який діє на
підставі свідоцтва про право на
зайняття адвокатською діяльністю № 1291
від 08.08.2012 року, підтверджується
Договором про надання правової
допомоги від 11.11.2013 року з якого
вбачається, що послуги надавались
відповідачу в зв'язку з наданням
правової допомоги з питань захисту
прав та представлення інтересів.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що відповідно до платіжного доручення
№ 1806 від 12.11.2013 року, за надання
правової допомоги згідно договору про
надання правової допомоги від 11.11.2013
року ФОП ОСОБА_1 сплатила адвокату
ОСОБА_3 1000,00 грн.

До того ж, судом встановлено
співрозмірність винагороди за
адвокатські послуги в розмірі 1000,00 грн.,
а також відповідність обсягам
виконаних робіт за договором про
надання правової допомоги від 11.11.2013
року.

Враховуючи вищенаведені обставини та у
відповідності до приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати зі сплати судового
збору у розмірі 1827,00 грн. за майновий
характер спору в даному разі
покладаються на відповідача, з вини
якого виник даний спір, який доведено
до суду та витрати зі сплати за надання
правової допомоги згідно договору про
надання правової допомоги від 11.11.2013
року в розмірі 1000,00 грн. підлягають
відшкодуванню за рахунок позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 526, 530, 610 Цивільного
кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33,
43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Богодухівський
молзавод", 62103, Харківська область, м.
Багодухва, пров. Харківський, 6 (р/р
2525 в ГРУ ПАТ "КБ Приватбанк" м.
Харків, МФО 3351533, ) на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, 36034, АДРЕСА_1 (р/р НОМЕР_2 в
Полтавському ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк",
МФО 331401, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) - 18900,00 грн.
заборгованості, 382,86 грн. 3 % річних, 1000,00
грн. витрат на оплату послуг адвоката,
1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу,
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 24.11.2014 р.

Суддя Є.М. Жиляєв