ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2014 року Справа №
912/1124/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Дмитренко Г.К.-
доповідач

суддів: Прокопенко А.Є., Пруднікова В.В.

при секретарі: Однорог О.В.

Прокурор, представники сторін та
представники третіх осіб-1-5 у судове
засідання не з'явилися, про час та місце
судового засідання повідомлені
належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу першого
заступника прокурора Кіровоградської
області на рішення господарського
суду Кіровоградської області від 26.08.2014
року у справі № 912/1124/14

за позовом прокурора м. Кіровограда

до Кіровоградської міської ради

за участю громадян - третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача:

1. ОСОБА_1, м. Кіровоград;

2. ОСОБА_2, м. Кіровоград;

3. ОСОБА_3, м. Кіровоград;

4. ОСОБА_4, м. Кіровоград;

5. ОСОБА_5, м. Кіровоград

про визнання недійсним рішення

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 26.08.2014 року
(головуючий суддя Шевчук О.Б., судді:
Кабакова В.Г., Поліщук Г.Б.) відмовлено в
задоволенні позову прокурора м.
Кіровограда про визнання недійсним
пунктів 2,3,4,5,6,7 рішення Кіровоградської
міської ради від 18.11.2008 року № 1636 "Про
передачу у власність земельних ділянок
в районі АДРЕСА_1".

Не погодившись з рішенням суду перший
заступник прокурора Кіровоградської
області звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить зазначене
рішення скасувати, посилаючись на
невідповідність висновків, викладених
у рішенні суду, обставинам справи.

Представник ОСОБА_4 та представник
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у запереченнях
на апеляційну скаргу просять в її
задоволенні відмовити, а рішення
господарського суду залишити без змін

Представник ОСОБА_5 у відзиві на
апеляційну скаргу зазначає про
відсутність порушення законодавства
при прийнятті оскаржуваного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу
Кіровоградська міська рада просить
здійснювати розгляд справи за
відсутності її уповноваженого
представника та вирішувати спір на
розсуд суду.

Заслухавши пояснення прокурора та
представників третіх осіб, обговоривши
доводи апеляційної скарги, розглянувши
матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Кіровограда звернувся
до господарського суду з позовом, в
якому просив суд (враховуючи заяву про
уточнення позовних вимог
№ [12-61]5262вих14 від 20.05.2014 року) визнати
недійсними пункти 2, 3, 4, 5, 6, 7 рішення
Кіровоградської міської ради від 18.11.2008
року № 1636 "Про передачу у власність
земельних ділянок в районі АДРЕСА_1".

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор
зазначив, що на підставі пунктів 2-7
рішення Кіровоградської міської ради
від 18.11.2008 року № 1636 "Про передачу у
власність земельних ділянок в районі
АДРЕСА_1" громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передано
безоплатно у власність земельну
ділянку загальною площею 10600 кв.м. (по 2200
кв. м. кожному) для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
ведення садівництва по АДРЕСА_1. За
висновком прокурора вказане рішення є
незаконним, оскільки згідно з
Генеральним планом м. Кіровограда ця
територія є лісопарковою зоною та
відноситься до земель рекреаційного
призначення. Рішенням Кіровоградської
обласної ради від 19.06.2009
року №721 вказана територія оголошена
такою, що належить до
природно-заповідного фонду місцевого
значення, а тому у відповідача не було
законних підстав для прийняття рішення
про передачу земельних ділянок у
власність вищезгаданим громадянам.

Як вбачається з матеріалів справи,
08.12.2005 року Кіровоградською міською
радою прийнято рішення №1591 "Про
розгляд звернень фізичних осіб з
питань регулювання земельних відносин"
(надалі - рішення №1591), пунктом 45 якого
надано згоду на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у приватну власність для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1
за рахунок резервного фонду міста
гр. ОСОБА_1 площею 2000 кв. м, у тому числі
по угіддях: 1000 кв.м. для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, 1000
кв.м. - для ведення садівництва.

Відповідно пункту 46 цього рішення
надано згоду на розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у приватну власність для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1
за рахунок резервного фонду міста:

- ОСОБА_3 - площею 2200 кв. м, у тому числі
по угіддях: 1000 кв.м. для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, 1200
кв.м. - для ведення садівництва;

- ОСОБА_2 - площею 2000 кв. м, у тому числі
по угіддях: 1000 кв.м. для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, 1000
кв.м. - для ведення садівництва;

- ОСОБА_5 - площею 2200 кв. м, у тому числі
по угіддях: 1000 кв.м. для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, 1200
кв.м. - для ведення садівництва;

- ОСОБА_4, площею 2200 кв. м, у тому числі по
угіддях: 1000 кв.м. для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, 1200
кв.м. - для ведення садівництва (т.1,
а.с. 110).

Рішення №1591 прийняте
Кіровоградською міською радою у
відповідності до положень статей 116, 118
та пункту 12 розділу Х "Перехідні
положення" Земельного кодексу України,
в редакції, яка діяла на момент
прийняття цього рішення.

В подальшому, на підставі рішення №1591,
за замовленням громадян ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
товариством з обмеженою
відповідальністю "Алтей" було
виготовлено проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 у власність для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибні ділянки) та для
ведення садівництва за адресою:
АДРЕСА_1 (надалі - Проект землеустрою, т.1
а.с.44-97).

Зазначений проект землеустрою пройшов
державну експертизу, що
підтверджується висновком державної
експертизи землевпорядної
документації від 29.12.2006 року №4179 з
урахуванням виправлень від
04.09.2008 року №4179.

Із змісту висновку державної
експертизи землевпорядної
документації від 29.12.2006 року №4179
вбачається, що об'єкт експертизи
(проект землеустрою) було повернуто на
доопрацювання із зазначенням
зауважень та пропозицій (п.10), які
необхідно врахувати при внесенні змін
до відповідної документації, що
узгоджується з положеннями частини 6
статті 35 Закону України "Про державну
експертизу землевпорядної
документації". Об'єкт експертизи було
доопрацьовано. Факт внесення
виправлень до проекту землеустрою
посвідчено відповідним записом на
висновку експертизи від
14.09.2008 року відповідно пункту 3.5.9.
Методики проведення державної
експертизи землевпорядної
документації, яка затверджена наказом
Держкомзему України від 03.12.2004 року №391
та зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 21.12.2004 за №1618/10217
(т.2, а.с. 145).

Згідно з положеннями частин 4 та 7
статті 35 Закону України "Про державну
експертизу землевпорядної
документації" позитивні висновки
державної експертизи щодо об'єктів
обов'язкової державної експертизи є
підставою для прийняття
відповідного рішення органами
виконавчої влади чи органами місцевого
самоврядування, відкриття
фінансування робіт з реалізації
заходів, передбачених відповідною
документацією. Висновки державної
експертизи після їх затвердження
спеціально уповноваженим органом
виконавчої влади у сфері державної
експертизи є обов'язковими для
прийняття до розгляду замовником і
врахування при прийнятті відповідного
рішення щодо об'єктів державної
експертизи.

18.11.2008 року Кіровоградською міською
радою прийнято рішення №1636 "Про
передачу у власність земельних ділянок
в районі АДРЕСА_1" (надалі - рішення №1636,
т.1, а.с.8).

Пунктом 1 цього рішення внесено зміни
до пункту 46 рішення Кіровоградської
міської ради від 08.12.2005 року №1591 в
частині написання адреси, а саме: слова
"по АДРЕСА_1" замінено словами "по
АДРЕСА_1".

Пунктом 2 рішення №1636 затверджено
громадянам ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
безоплатно у власність загальною
площею 10600 кв.м по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування жилих
будинків, господарських будівель і
споруд (присадибні ділянки) та ведення
садівництва та акт визначення розміру
збитків для відшкодування власникам
землі та землекористувачам, пов'язаних
із вилученням земельної ділянки.

Пунктами 3-7 вищезгаданого рішення
передано кожному з громадян,
зазначених в пункті 2 цього ж рішення,
безоплатно у власність земельні
ділянки загальною площею по 2200 кв.м., в
тому числі: 1000 кв.м. - землі одно- та
двоповерхової житлової забудови для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) за рахунок
земель житлової та громадської
забудови, що перебувають у запасі, 1200
кв.м. - рілля для ведення садівництва за
рахунок земель сільськогосподарського
призначення, що перебувають у запасі по
АДРЕСА_1.

Згідно пункту 8 рішення №1636 контроль за
його виконанням покладається на
постійну комісію міської ради з питань
архітектури, будівництва, регулювання
земельних відносин та реклами та
першого заступника міського голови
ОСОБА_6

На підставі рішення №1636 було
розроблено технічну документацію із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) та виготовлення державного
акту на право власності на земельну
ділянку громадянам: ОСОБА_5 (т.2, а.с.153-169),
ОСОБА_4 (т.3, а.с.16-29), ОСОБА_3 (т.2, а.с.3-32),
ОСОБА_1 (т.1, а.с. 172-199) та ОСОБА_2 (т.1,
а.с.116-146) для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) та для ведення
садівництва за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення №1636 та виготовлена технічна
документація стали підставою для
виготовлення та видачі переліченим
вище громадянам Державних актів на
право власності на земельну ділянку.
Державні акти на право власності на
земельну ділянку зареєстровані в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та право
постійного користування землею,
договорів оренди землі та видані
громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 -
09.04.2009 року (т.1, а.с.168, 169, 217, 218, т.2, а.с.54,
55), а громадянам ОСОБА_5 і ОСОБА_4 - 29.12.2010
року (т.2, а.с. 119, 120, т.3., а.с. 14, 15).

Враховуючи положення статей 125, 126, 202
Земельного кодексу України (в редакції,
яка діяла на момент державної
реєстрації та видачі Державних актів),
а також положення пункту 3 розділу II
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України від 05.03.2009 року №1066-VI
"Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку, а також порядку
поділу та об'єднання земельних ділянок"
у 2009 - 2010 роках громадяни ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули
права власності на земельні ділянки,
які передані їм у власність рішенням
міської ради №1636.

На підставі статті 74 Земельного
кодексу України (в редакції 1990 року)
Кіровоградською міською радою було
прийнято рішення від 28.02.1996 року №46
"Про визначення земель
природоохоронного, рекреаційного та
історико-культурного призначення" (т.3,
а.с. 57-58), пунктом 1.2. якого зелені масиви
в районі Лелеківки віднесені до
категорії земель рекреаційного
призначення.

Згідно статті 63 цього кодексу
використання земель міста
здійснюється відповідно до проектів
планування та забудови міста і
планів земельно-господарського устрою.

Між тим, належних доказів на
підтвердження наявності проектів
планування та забудови міста і
планів земельно-господарського устрою,
із змісту яких можливо встановити,
зокрема, межі земель рекреаційного
призначення, визначені рішенням від
28.02.1996 року №46, прокурором до суду не
надано.

З наданого прокурором викопіювання з
Генерального плану м. Кіровограда,
затвердженого рішенням
Кіровоградської міської ради від 12.09.2000
року №627 (т.1, а.с. 42), також неможливо
встановити межі земель рекреаційного
призначення на території міста
Кіровограда.

У відповідності із статтею 18 діючого
Земельного кодексу України до земель
України належать усі землі в межах її
території, в тому числі острови та
землі, зайняті водними об'єктами, які за
основним цільовим призначенням
поділяються на категорії.

Статтею 19 цього кодексу визначено
категорії земель, серед яких: землі
житлової та громадської забудови;
землі природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення; землі
рекреаційного призначення.

У статті 1 Закону України "Про
землеустрій" визначено поняття
цільового призначення земельної
ділянки - це використання земельної
ділянки за призначенням, визначеним
на підставі документації із
землеустрою у встановленому
законодавством порядку.

За визначенням, наведеним у статті 181
Земельного кодексу, землеустрій - це
сукупність соціально-економічних та
екологічних заходів, спрямованих на
регулювання земельних відносин та
раціональної організації території
адміністративно-територіальних
одиниць, суб'єктів господарювання, що
здійснюються під впливом
суспільно-виробничих відносин і
розвитку продуктивних сил.

В силу частини 2 статті 185 Земельного
кодексу України землеустрій
здійснюється відповідно до закону.

Відповідно пункту "в" частини 1 статті
183 цього кодексу основними завданнями
землеустрою є встановлення на
місцевості меж
адміністративно-територіальних
одиниць, територій з особливим
природоохоронним, рекреаційним і
заповідним режимами, меж земельних
ділянок власників і землекористувачів.

Як вірно зазначено господарським
судом, прокурором не надано проектної
документації, яка б підтверджувала те,
що за спірним рішенням у власність
громадянам було надано земельну
ділянку саме із земель рекреаційного
призначення.

Доводи, наведені прокурором в
апеляційній скарзі, колегією суддів
відхиляються беручи до уваги наступне.

В силу ст. 20 Земельного кодексу України
віднесення земель до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів. місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень.

Кіровоградською міською радою, в межах
своїх повноважень, на підставі рішення
від 18.11.2008 року № 1636, віднесено спірні
земельні ділянки до земель житлової та
громадської забудови та земель
сільськогосподарського призначення.

Прокурор стверджує в апеляційній
скарзі, що спірна земля знаходиться на
території лісопарку, а отже є землею
загального користування, посилаючись
при цьому на п. 2.1. Правил утримання
зелених насаджень у населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства будівництва, архітектури
та житлово-комунального господарства
України від 10.04.2006 року № 105.

Також прокурор зазначає, що територія
лісопарку є землями зелених насаджень
міста, а тому така земля має бути
віднесена до земель рекреаційного
призначення.

В обґрунтування своїх доводів
прокурор посилається на викопіювання з
Генерального плану міста та на лист
управління містобудування та
архітектури Кіровоградської міської
ради від 08.02.2014 року.

Згідно ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

18.11.2008 року на підставі розробленої
технічної документації, яка отримала
всі необхідні висновки і погодження,
Кіровоградська міська рада своїм
рішенням № 1636 затвердила даний проект
землеустрою та передала у власність
фізичним особам земельні ділянки
визначивши при цьому категорію земель,
яка відповідала технічній
документації з землеустрою.

Оскільки технічна документація мала
позитивні висновки, у міської ради були
відсутні підстави для відмови у
передачі землі громадянам. Земельні
ділянки надавалися громадянам з земель
запасу, про що свідчать матеріали
справи. Відповідно матеріалів справи
на дату прийняття міською радою
спірного рішення не було визначено та
встановлено на даній території межі
будь-якого парку, лісопарку, земля не
була віднесена до земель
історико-культурної, архітектурної
цінності та до будь-якої іншої
категорії земель. Відтак, оскільки
земля перебувала в запасі, на неї було
виготовлено та затверджено відповідну
документацію, а Кіровоградська міська
рада в межах своїх повноважень та у
встановлений законом спосіб передала у
власність громадянам спірну землю. За
таких обставин будь-які підстави для
визнання даного рішення недійсним з
підстав порушення порядку
встановлення та зміни цільового
призначення земель у порядку ст. 21
Земельного кодексу України відсутні.

В апеляційній скарзі прокурор вказує,
що категорію земель встановлено з
порушенням ст. 51 Земельного кодексу
України, тому що спірні ділянки
знаходяться на території лісопарку та
є землями зелених насаджень міста.

Відповідно п. 2.1. Правил утримання
зелених насаджень у населених пунктах
України, затверджених наказом
Міністерства будівництва, архітектури
та житлово-комунального господарства
України від 10.04.2006 року № 105, зелені
насадження - деревна, чагарникова,
квіткова та трав'яна рослинність
природного і штучного походження на
визначеній території населеного
пункту. Доказів того, що спірна ділянка
є територією зелених насаджень,
прокурором не надано.

Посилання прокурора на те, що спірна
земля знаходиться на території
лісопарку і є землею загального
користування населених пунктів згідно
пункту 2.1. Правил утримання зелених
насаджень у населених пунктах України,
затверджених наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України від 10.04.2006 року № 105, є
необґрунтованим.

Пункт 2.1. зазначених Правил не містить
визначення земель загального
користування населених пунктів; в
ньому надається визначення парку та
рекреаційної зони, а саме:

Парк - це самостійний
архітектурно-організаційний комплекс
площею понад 2 га, який виконує
санітарно-гігієнічні функції та
призначений для короткочасного
відпочинку населення. Залежно від
характеру і призначення вони діляться
на парки культури і відпочинку,
районні, спортивні, дитячі,
дендрологічні, історичні, національні,
меморіальні, етнографічні парки-музеї,
історичні, виставкові, зоологічні,
аерофітотерапії тощо.

Рекреаційна зона - спеціально виділена
генеральним планом і організована
територія в місті і зеленій зоні,
призначена для відпочинку населення.

Жодних доказів, які б підтверджували
існування такого парку, його територію
та межі прокурором не надано та не
доведено порушення порядку
встановлення категорії земель.

В апеляційній скарзі прокурор
посилається на лист управління
містобудування та архітектури
Кіровоградської міської ради від 08.02.2014
року №298, де зазначено, що вся територія
в районі АДРЕСА_1 згідно з генеральним
планом міста знаходиться на території
лісопарку (т.1, а.с. 41). Однак
документальних підтверджень
знаходження земельної ділянки на
території лісопарку прокурором не
надано.

Відповідно листа управління
містобудування та архітектури від
23.10.2014 року № 3002, наданого на письмовий
запит третьої особи ОСОБА_5 - управління
зазначило, «що конкретні земельні
ділянки або ж їх межі в Генеральному
плані не визначаються. Генеральним
планом встановлюються лише зони
пріоритетного розвитку (території)».
Даним листом спростовується позиція
скаржника, доводи якого ґрунтуються на
викопіюваннях з Генерального плану
міста та листі управління
містобудування та архітектури
Кіровоградської міської ради від 08.02.2014
року, оскільки, як вказувалось вище,
Генеральний план не містить меж
лісопарку, не визначає категорії
земель, а отже твердження прокурора про
те, що земельні ділянки знаходяться на
території лісопарку, є безпідставними.

Також слід зазначити, що у матеріалах
справи містяться висновки управління
містобудування та архітектури
Кіровоградської міської ради від 12.02.2009
року №№ 584, 580, 578, 596, 597 про передачу у
власність земельної ділянки по АДРЕСА_1
ОСОБА_2 (т.1, а.с. 130), ОСОБА_1 (т.1, а.с. 185),
ОСОБА_3 (т.2, а.с. 17), ОСОБА_5 (т.2, а.с. 160),
ОСОБА_4 (т.3, а.с. 22), в яких
повідомляється, що «після вивчення
картографо-геодезичних та
супроводжуючих документів управління
погоджує передачу у власність
земельної ділянки". Зазначені висновки
управління містобудування та
архітектури міської ради є
обов'язковими при оформленні та
затвердженні технічної документації
із землеустрою.

Згідно з схемами, які наявні в
технічній документації, в описі
земельних ділянок зазначено, що з
однієї сторони земельні ділянки
межують з землями загального
користування Кіровоградської міської
ради, з іншої сторони - з землями запасу.
Тобто спірні земельні ділянки межують
з землями загального користування.

21.10.2014 року третя особа у справі ОСОБА_5
звернулась до начальника управління
містобудування та архітектури
Кіровоградської міської ради з
письмовим запитом, в якому просила
надати інформацію про те, чи визначено
межі земельної ділянки, на якій
знаходиться лісопарк у районі АДРЕСА_1
згідно з діючим генеральним планом
міста Кіровограда, затвердженим
рішенням Кіровоградської місткої ради
від 12.09.2000 року № 627 (т.3, а.с.192).

У листі від 23.10.2014 року № 3002, наданому на
письмовий запит ОСОБА_5, управління
містобудування та архітектури
Кіровоградської міської ради
повідомило, що «конкретні земельні
ділянки або їх межі в Генеральному
плані не визначаються. Генеральним
планом встановлюються лише зони
пріоритетного розвитку (території)»
(т.3, а.с.193).

Таким чином, оскільки Генеральний план
не містить меж лісопарку та не визначає
категорії земель, відсутні підстави
стверджувати те, що спірні земельні
ділянки знаходяться на території
лісопарку.

В апеляційній скарзі прокурор на
підтвердження своїх вимог посилається
на містобудівне обґрунтування, однак
дане обґрунтування не підтверджує
знаходження спірних земель на
території лісопарку. Так, в розділі 5.9.
обґрунтування зазначається, що
«зважаючи на те, що згідно генерального
плану забудови м. Кіровограда земельна
ділянка, на якій планується розміщення
житлового будинку, розташована в
лісопарковій зоні і відноситься до
земель житлової та громадської
забудови, що перебувають у запасі та ...»
Тобто, документацією підтверджується,
що ці землі хоч і розташовані в
лісопарковій зоні, однак відносяться
до земель житлової та громадської
забудови.

Статтею 21 Цивільного кодексу України
встановлено, що суд визнає незаконним
та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси. Суд визнає незаконним та
скасовує нормативно-правовий акт
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Всупереч вимог ст.ст. 33,34
Господарського процесуального кодексу
України прокурором не доведено та не
підтверджено належними доказами,
невідповідність оспорюваного рішення
нормам чинного законодавства та
порушення, у зв'язку з його прийняттям,
інтересів держави.

Частинами 1, 4 статті 41 Конституції
України передбачено, що кожен має
право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ч. 1 статті 316
Цивільного кодексу України ).

В силу статті 321 Цивільного кодексу
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Стосовно посилань третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4,
у запереченні на апеляційну скаргу про
відсутність у мотивувальній частині
рішення господарського суду доводів
щодо задоволення або відхилення заяв
третіх осіб про застосування позовної
давності суд апеляційної інстанції
відзначає наступне.

17.06.2014 року представниками третіх осіб
були подані клопотання про
застосування до спірних правовідносин
позовної давності (т.2, а.с. 146, 147).

Відповідно ч.3 ст. 267 Цивільного кодексу
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у справі.

Частиною 1 ст. 21 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що сторонами в судовому
процесі є позивач і відповідач.

Таким чином, заява про застосування
строків позовної давності може бути
зроблена лише відповідачем по справі.
Третім особам законом такого права не
надано, а отже зроблена ними заява про
застосування строків позовної
давності не може бути взята судом до
уваги.

У відповідності з пунктом 2.1. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013року №10 "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" (з подальшими
змінами) заява про сплив позовної
давності, зроблена будь-якою іншою
особою (в тому числі й учасником
судового процесу, включаючи прокурора,
який не є стороною у справі), крім
сторони у спорі, не є підставою для
застосування судом позовної давності.
Зокрема, частиною четвертою статті 27
Господарського процесуального кодексу
України передбачено, що треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, користуються
процесуальними правами сторони (за
певними винятками); при цьому права
сторони, визначені, зокрема, статтею 22
та іншими нормами цього Кодексу, є саме
процесуальними, в той час як згаданий
припис статті 267 Цивільного кодексу
України є нормою права матеріального і
не може розумітися як можливість
застосування господарським судом
позовної давності за заявами
зазначених третіх осіб.

До того ж, про неможливість
застосування позовної давності за
заявами представників третіх осіб
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 судом
першої інстанції відображено в
описовій частині рішення.

З урахуванням викладеного підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Кіровоградської області від 26.08.2014 року
у справі № 912/1124/14 залишити без змін, а
скаргу першого заступника прокурора
Кіровоградської області без
задоволення.

Головуючий суддя
Г.К. Дмитренко

Суддя
А.Є. Прокопенко

Суддя
В.В. Прудніков