м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Українська страхова група»
До Приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
Про стягнення 11 706,13 грн.
Суддя
Представники сторін:
Від позивача: не з'явився
Від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Українська
страхова група» (далі - позивач) до
Приватного акціонерного товариства
«Українська пожежно-страхова
компанія» (далі - відповідач) про
стягнення 11 706,13 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем, як страховиком виплачено
страхувальнику страхове
відшкодування, внаслідок чого
позивачем в порядку статті 27 Закону
України "Про страхування" та статей 993,
1191 Цивільного кодексу України отримано
право вимоги до особи, відповідальної
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.09.14. порушено провадження у
розгляду на 09.10.14.
06.10.14. позивачем через відділ
діловодства суду було подано письмові
пояснення по справі.
09.10.14. відповідачем через відділ
діловодства суду було подано письмовий
відзив на позовну заяву, в якому
Приватне акціонерне товариство
«Українська пожежно-страхова
компанія» проти позову заперечує з
підстав, викладених в відзиві. Крім
того, у вказаному відзиві відповідачем
викладено клопотання про розгляд
справи без участі його повноважного
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 09.10.14. на підставі ст. 77 ГПК
України розгляд справи було відкладено
21.10.14. позивачем через відділ
діловодства суду було подано
клопотання про заміну неналежного
відповідача на належного.
Представник позивача в судове
засідання 13.11.14. не з'явився, заяв чи
клопотань не подав і не надіслав, про
поважні причини неявки суд не
повідомив, про дату, час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином.
Представник відповідача в судове
засідання 13.11.14. не з'явився.
Розглянувши в судовому засіданні 13.11.14.
клопотання позивача про заміну
неналежного відповідача - Приватного
акціонерного товариства «Українська
пожежно-страхова компанія», на
належного - Товариство з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Наста», суд дійшов висновку про
відмову в його задоволенні з огляду на
Подане клопотання обґрунтовано тим, що
в судовому засіданні 09.10.14. судом було
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність власника
НОМЕР_1 застрахована Товариством з
додатковою відповідальністю «Страхова
Господарський суд, встановивши до
прийняття рішення, що позов подано не
до тієї особи, яка повинна відповідати
за позовом, може за згодою позивача, не
припиняючи провадження у справі,
допустити заміну первісного
відповідача належним відповідачем (ч. 3
ст. 24 ГПК України).
Так, відповідно до ст. 21 ГПК України
сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами - можуть
бути підприємства та організації,
зазначені у статті 1 цього Кодексу.
Позивачами є підприємства та
організації, що подали позов або в
інтересах яких подано позов про захист
порушеного чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.
Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну
Таким чином, набуття особою
процесуального статусу відповідача
закон пов'язує не з дійсною наявністю
матеріальних правовідносин між
сторонами та відповідно
кореспондуючого обов'язку відповідача
здійснити певні дії на користь
позивача або утриматись від їх
вчинення задля захисту та реалізації
прав і законних інтересів позивача, а
лише з фактом пред'явлення позову до
Водночас, належним відповідачем у
справі може бути лише особа, яка має
зобов'язання перед позивачем за
обставинами, які є предметом позову. В
інших випадках задоволення позову
унеможливлюється, оскільки у такого
відповідача відсутні будь-які
зобов'язання перед позивачем щодо
припинення порушення його прав та
законних інтересів, оскільки не він є
особою, що має відповідати за спірними
Так, у випадку, коли суд встановить, що
позов подано не до тієї особи, яка має
відповідати перед позивачем у
матеріально-правовому
правовідношенні, він за згодою
позивача заміняє неналежного
відповідача на належного, або ж
відмовляє в позові, у зв'язку з
відсутністю правових підстав.
Разом з тим, позивачем не подано
належних доказів, а судом не
встановлено відповідних обставин на
підтвердження того, що станом на день
ДТП, що сталась 09.01.13. за участі
автомобіля марки ВАЗ, д.р.н. НОМЕР_1,
вказаний транспортний засіб був
застрахований у Товариства з
додатковою відповідальністю «Страхова
При цьому, судом враховано, що у
відповідь на запит від 22.09.14. до МТСБУ
щодо надання інформації та належним
чином завіреної копії полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, яким застраховано
цивільно-правову відповідальність
власника транспортного засобу ВАЗ,
д.р.н. НОМЕР_1 (чинний станом на 09.01.13.),
було отримано відповідь про те, що на
дату ДТП 09.01.13. відсутній в
централізованій базі даних договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, укладений по відношенню до
транспортного засобу д.р.н. НОМЕР_1.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
Зважаючи на те, що неявка представників
сторін не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, враховуючи предмет
спору, а також доказове наповнення
матеріалів справи, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд в
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення
В судовому засіданні 13.11.14. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
26.04.12. між позивачем (Страховиком) та ТОВ
«Порше Лізинг Україна»
(Страхувальником) було укладено
Договір № 28-0199-0157/12/0180 добровільного
страхування наземних транспортних
засобів (крім залізничного) (далі -
Договір), відповідно до якого позивач
прийняв під страховий автомобіль марки
Volkswagen, д.р.н. НОМЕР_2.
09.01.13. внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, що сталась по вул. Хрещатик, 16 в
м. Києві, автомобіль марки Volkswagen, д.р.н.
НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження,
що підтверджується відомостями № 9140309
Оболонського РУ ГУМВС України в м.
Дана дорожньо-транспортна пригода
сталась внаслідок порушення водієм
автомобіля марки ВАЗ, д.р.н. НОМЕР_1
ОСОБА_1 вимог Правил дорожнього руху
України, що встановлено постановою
Шевченківського районного суду міста
Києва від 13.02.13. в адміністративній
справі № 761/2027/13-п, провадження №
Позивач посилається на те, що за
умовами Договору, на підставі
розрахунку суми страхового
відшкодування, позивачем було сплачено
Страхувальнику страхове відшкодування
в розмірі 11 706,13 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 1853 від 06.02.13.
Статтею 27 Закону України "Про
страхування" та статтею 993 Цивільного
кодексу України визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
Крім того, відповідно до пункту 22.1. ст. 22
та ст. 29 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності наземних
транспортних засобів", при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку
з пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.
За змістом статті 34 вказаного Закону
розмір шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, може
бути визначено як експертом, так і
аварійним комісаром, визначення яких
містяться в пункту 2 Типового положення
про організацію діяльності аварійних
комісарів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 05.01.1998р.
№8 та Положенні щодо укладення угоди на
проведення експертної оцінки майна,
затвердженого наказом Фонду
державного майна України від 08.01.1998р.
№16.
Таким чином, належним доказом розміру
відновлювального ремонту з урахування
коефіцієнту фізичного зносу може бути
висновок особи, яка згідно чинного
законодавства України має право на
проведення експертної оцінки майна
(суб'єкт оціночної діяльності або
При цьому, документи виконавця робіт по
відновленню транспортного засобу
(рахунок, акт виконаних робіт тощо) не
можуть вважатися належним
підтвердженням розміру
відновлювального ремонту з урахування
коефіцієнту фізичного зносу.
Разом з тим, в якості доказу розміру
відновлювального ремонту з урахування
коефіцієнту фізичного зносу
автомобіля марки Volkswagen, д.р.н. НОМЕР_2
позивачем було надано рахунок від 11.01.13.
ТОВ «Автосоюз» та калькуляцію від
11.01.13., проте, не подано висновку особи,
яка згідно чинного законодавства
України має право на проведення
експертної оцінки майна. Крім того,
Страховки стверджує, що експертний
висновок не проводився.
Частинами першою та другою статті 1187
Цивільного кодексу України
передбачено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1
статті 1188 Цивільного кодексу України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою, а за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, за змістом вказаних норм, у
відносинах між кількома володільцями
джерел підвищеної небезпеки
відповідальність будується на
загальному принципі вини.
Вина ОСОБА_2, який керував транспортним
засобом ВАЗ, д.р.н. НОМЕР_1, встановлена у
судовому порядку.
Відповідно до статті 993 Цивільного
кодексу України та статті 27 Закону
України "Про страхування" до позивача
перейшло у межах фактично здійсненої
страхової виплати право вимоги, яке
страхувальник має до особи,
відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до статті 1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними діями майну особи
відшкодовується у повному обсязі
особою, яка її завдала. Статтею 1188
Цивільного кодексу України
передбачено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки відшкодовується
З полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АА/2300308 вбачається, що
транспортний засіб - автомобіль марки
ВАЗ, д.р.н. НОМЕР_1, яким спричинено ДТП
09.01.13., був застрахований у відповідача.
Проте, строк вказаного полісу
встановлено з 12.10.11. по 11.10.12. Таким
чином, станом на день ДТП 09.01.13. дія
вказаного полісу закінчилась.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення
господарського суду має ґрунтуватись
на повному з'ясуванні такого: чи мали
місце обставини, на які посилаються
особи, що беруть участь у процесі, та
якими доказами вони підтверджуються;
чи не виявлено у процесі розгляду
справи інших фактичних обставин, що
мають суттєве значення для правильного
вирішення спору, і доказів на
підтвердження цих обставин; яка
правова кваліфікація відносин сторін,
виходячи з фактів, установлених у
процесі розгляду справи, та яка правова
норма підлягає застосуванню для
Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.
Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Разом з тим, позивачем належними
доказами не доведено, а судом не
встановлено обставин на підтвердження
того, що відповідач є особою,
відповідальною за завданий збиток саме
застрахованому у позивача автомобілю.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Аналогічні
положення містяться у ч. 2 ст. 20
Господарського кодексу України.
Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України та ст. 20 Господарського кодексу
України визначено основні способи
захисту цивільних прав та інтересів.
З огляду на положення зазначених норм
та принцип диспозитивності у
господарському судочинстві, позивач
має право вільно обирати способи
захисту порушеного права чи інтересу.
Разом з тим, звертаючись до
господарського суду, позивач вказує у
позовній заяві предмет та підстави
позову, тобто, самостійно визначає, яке
його право, на його суб'єктивну думку, є
порушеним, та в який спосіб належить
здійснити судовий захист порушеного
Натомість, вирішуючи спір, судам
належить з'ясувати наявність
порушеного права позивача та
відповідність обраного ним способу
захисту порушеного права способам,
визначеним у законодавстві.
Відсутність порушеного права чи
невідповідність обраного позивачем
способу його захисту способам,
визначеним законодавством,
встановлюється при розгляді справи по
суті та є підставою для прийняття
судового рішення про відмову в позові.
При цьому, господарський суд зазначає,
що під порушенням права слід розуміти
такий стан суб'єктивного права, при
якому воно зазнавало протиправного
впливу з боку правопорушника,
внаслідок якого суб'єктивне право
уповноваженої особи зазнало зменшення
або ліквідації як такого. Порушення
права пов'язане з позбавленням його
носія можливості здійснити,
реалізувати своє право повністю або
Проте, обставини, на які посилається
позивач, не свідчать про наявність у
нього порушеного суб'єктивного права з
Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
Згідно з ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
юридичні особи мають право звертатися
до господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.
З наведеного вбачається, що до
господарського суду вправі звернутися
кожна особа, яка вважає, що її право чи
охоронюваний законом інтерес порушено
Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення невизнання або
При цьому, приписами ч. 2 ст. 21 ГПК
України встановлено, що позивачами є
підприємства та організації, що подали
позов або в інтересах яких подано позов
про захист порушеного чи оспорюваного
права або охоронюваного законом
Отже, необхідною умовою для звернення
до суду із відповідним позовом є
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів особи - позивача у справі, в
даному випадку Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Українська страхова група».
Проте, позивачем не доведено, а судом не
встановлено обставин, які є підставою
для стягнення з відповідача на користь
позивача страхового відшкодування в
порядку регресу, з огляду на що в суду
відсутні підстави для задоволення
На підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача.
На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -
В задоволенні позову відмовити.
Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 18.11.14.

Суддя
Т.М. Ващенко