м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 908/3701/14 11.11.14
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Будівельна компанія
Крамміськбуд»До Товариства з
обмеженою відповідальністю
КОКСОХИМРЕМОНТ»Провизнання договору
Суддя Борисенко І.І.
Від позивача: Ковальова А.Г. - за
Від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання недійсним
Договору субпідряду за №2/69 від 18.12.2013р.,
який був укладений між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія Крамміськбуд» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЗАПОРОЖСКИЙ
Відповідач у судове засідання не
з'явився, представників не направив,
про поважні причини неявки суд не
повідомив, пояснень, витребуваних
ухвалою суду від 10.10.2014 р. про порушення
провадження у справі не подав.
Водночас, ухвала суду від 10.10.2014р. була
направлена на адресу відповідача та
отримана останнім, що підтверджується
повернутим суду рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення з зазначенням: „ вручено
17.10.2014р. уповноваженому " .
Тому повернення суду рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення з зазначенням: „ вручено
17.10.2014р. уповноваженому " з урахуванням
конкретних обставин даної справи є
належним доказом виконання
господарським судом обов'язку щодо
повідомлення учасника судового
процесу про вчинення цим судом певних
процесуальних дій, тому спір
розглядається за наявними у справі
доказами, відповідно до ст. 75 ГПК
Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
перевіривши доводи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, Господарський суд міста Києва,
18 грудня 2013 року між Позивачем та
Відповідачем було укладено Договір
субпідряду №2/69 (надалі - Договір),
відповідно до умов якого Відповідач
взяв на себе зобов'язання на свій ризик
виконати роботи з улаштування
фундаменту під паперорізальний
верстат (надалі - Роботи), а Позивач
зобов'язався прийняти роботи та
Загальна сума Робіт за Договором
складає 14 015, 95 грн. (п. 3.2.1. Договору).
Судом встановлено, що відповідно
до умов Договору Відповідач належним
чином та в повному обсязі виконав
покладені на нього договірні
зобов'язання, однак Позивач не оплатив
виконані Відповідачем Роботи.
Натомість Позивач звернувся до
Господарського суду міста Києва з
вимогою про визнання Договору
субпідряду №2/69 від 18.12.2013р., укладеного
між сторонами спору недійсним на
підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи
документи та досліджуючи в судовому
засіданні докази, Господарський суд
вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.
203 цього кодексу. Зміст правочину не
повинен суперечити положенням також
інших, крім актів цивільного
законодавства, нормативно-правових
актів, прийнятих відповідно до
Конституції України (статті 1, 8
Конституції України), а відповідність
чи невідповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватися судом
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент вчинення правочину.
Спірний договір жодним чином не
суперечить нормам Цивільного кодексу
України, іншим актам цивільного
законодавства, договір був укладений з
метою виконати роботи з улаштуванням
фундаменту під паперорізальний
верстат між Позивачем та Відповідачем.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
Законодавством встановлено, що
вирішуючи спори про визнання
правочинів недійсними, суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
Постановою пленуму Верховного
суду України № 9 від 6 листопада 2009 року
зазначено, відповідно до частини
першої ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК України, саме
на момент вчинення правочину. Не може
бути визнаний недійсним правочин, який
не вчинено, у зв'язку з цим судам
необхідно правильно визначати момент
вчинення правочину (статті 205- 210, 640 ЦК
Фактичні обставини справи та докази на
їх підтвердження свідчать про те, що
позивач необґрунтовано стверджує що
договір породжує не ті правові
наслідки, на котрі розраховував
позивач під час його укладення, а
виконання спірного договору у
подальшому ущемляє майнові права
позивача, оскільки за його змістом
вбачається що він укладений на
підставі вільного волевиявлення, не
суперечить законодавству, не порушує
права і охоронювальні законом
інтереси громадян або суб'єктів
господарювання, сторони досягли
істотних його умов, а тому, в розумінні
вимог ст. 638, 655 - 697 ЦК України, та вимог
ст. ст. 180, 181 ГК України він вважається
укладеним, а саме, подія та прагнення
сторін на його укладення відбулося.
Відповідно до ст. 180 ГК України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
Судом встановлено, що під час укладання
Спірного договору Позивачем та
Відповідачем було досягнуто згоди з
усіх його істотних умов, що
засвідчується підписами і печатками
Сторін договору, а також були додержані
всі вимоги, передбачені для дійсності
правочину, які встановлені статтею 203
Згідно зі ст. 626 ЦК України, договір є
підставою виникнення цивільних прав та
Судом також враховано, що умови
договору Відповідачем виконані, Суду
доведено, що відповідно до умов
договору субпідряду, укладеного між
позивачем та відповідачем, Товариство
з обмеженою відповідальністю
«ЗАПОРОЖСКИЙ КОКСОХИМРЕМОНТ»
(Відповідач) виконав роботи за спірним
договором в повному обсязі. Однак, за
виконані роботи згідно договору
Позивачем не сплачено грошову суму.
Отже, оскільки належними доказами не
доведено, що при укладенні спірного
Договору порушено приписи ст. 203 ЦК
України, - немає підстав вважати його
таким, що не створює юридичних
наслідків для сторін.
Таким чином, позивачем не зазначено
обставин, які могли б слугувати
підставами для визнання договору
недійсним, а твердження позивача про
те, що спірний договір породжує не ті
правові наслідки, на котрі
розраховував позивач під час його
укладення не підтверджуються
матеріалами справи, а тому вимоги про
визнання його недійсним не підлягає
задоволенню судом.
Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.
Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги є необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.
Витрати по оплаті судового збору,
згідно ст. 49 ГПК України покладаються
Керуючись ст. 49, п.6 ст.80, ст.ст. 82-85 ГПК
України, суд, -
В задоволенні позовних вимог
Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального
кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 19.11.2014р.

Суддя
І.І.Борисенко