РІШЕННЯ

"05" листопада 2014 р.Справа № 921/700/14-г/14

Господарський суд Тернопільської
області

у складі головуючого судді Руденка О.В.
, судді Охотницької Н.В. , судді Гевка
В.Л. розглянув справу

за позовом Тернопільського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави, бул. Т.Шевченка, 7, м. Тернопіль,
46001 в особі Державної екологічної
інспекції у Тернопільській області,
вул. Шашкевича, 3, м. Тернопіль, 46008

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с.
Гермаківка, Борщівський район,
Тернопільська область, 48742

про стягнення збитків у сумі 8737,42 грн.

за участю представників сторін:

позивача: Добренько О.С., довіреність №
2-1/6402 від 16.12.13 р.

відповідача: ОСОБА_4, довіреність №
195 від 15.09.14 р.

прокурора: Свачій М.І., довіреність №
05/2/1-81вих14 від 23.05.14 р.

Учасникам судового процесу роз'яснено
їх процесуальні права та обов'язки
згідно ст.ст. 20,22, 81-1 Господарського
процесуального кодексу України.

Технічна фіксація (звукозапис) не
здійснювалась за відсутності
відповідного клопотання представників
сторін та прокурора.

Суть справи: Тернопільський
міжрайонний прокурор з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері звернувся до
господарського суду Тернопільської
області в інтересах держави в особі
Державної екологічної інспекції у
Тернопільській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
збитків у сумі 8737,42 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, що
підтримані повноважним представником
та прокурором, позивач посилається на
порушення господарюючим суб'єктом
вимог природоохоронного
законодавства, з огляду на здійснення
ним спеціального водокористування без
відповідного дозволу, внаслідок чого
державі завдано шкоди, стягнення якої і
є предметом судового розгляду.

Відповідач у відзиві на позов від
12.09.2014р. та поясненнях його
уповноваженого представника у судових
засіданнях, заявлені вимоги заперечує,
стверджуючи при цьому, що користування
спірним водним об'єктом (ставком) та
земельною ділянкою на якій він
розташований, здійснюється ним на
підставі договорів оренди, укладених
із Борщівською районною
адміністрацією та не потребує
спеціального дозволу.

В процесі вирішення спору
оголошувалась перерва та розгляд
справи відкладався, з підстав,
викладених у формулярах (протоколах)
судового засідання та відповідних
ухвалах.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши думку прокурора, пояснення
представників сторін, оцінивши
представлені докази в їх сукупності та
дослідивши норми чинного
законодавства, судом встановлено
наступне.

Представництво інтересів громадян та
держави в судах у випадках, визначених
Законом, за вказівкою ст. 121 Конституції
України, Закону України "Про
прокуратуру", ст. 29 ГПК України,
покладається на органи прокуратури.
Зокрема, право прокурора на звернення з
заявою до суду, у тому числі
господарського, про захист прав і
законних інтересів держави, при
наявності порушень або загрози
порушень економічних, політичних та
інших державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб, що
вчиняються у відносинах між ними або з
державою передбачене приписами ст. ст.
20, 36-1 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до ст. 13 Конституції
України, природні ресурси, що
знаходяться у межах території України,
є об'єктами права власності
Українського народу й повинні
використовуватися відповідно до
закону.

Статтею 66 Конституції України
встановлено, що кожен зобов'язаний не
заподіювати шкоду природі, культурній
спадщині, відшкодовувати завдані ним
збитки.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" (далі - Закон) визначено, що
державній охороні і регулюванню
використання на території України
підлягають: навколишнє природне
середовище як сукупність природних і
природно-соціальних умов та процесів,
природні ресурси, як залучені в
господарський обіг, так і
невикористовувані в економіці в даний
період (земля, надра, води, атмосферне
повітря, ліс та інша рослинність,
тваринний світ), ландшафти та інші
природні комплекси.

Державний контроль за використанням і
охороною земель, надр, поверхневих і
підземних вод, атмосферного повітря,
лісів та іншої рослинності, тваринного
світу, морського середовища та
природних ресурсів територіальних вод,
континентального шельфу і виключної
(морської) економічної зони республіки,
дотриманням заходів біологічної і
генетичної безпеки щодо біологічних
об'єктів навколишнього природного
середовища при створенні, дослідженні
та практичному використанні генетично
модифікованих організмів у відкритій
системі, а також за додержанням норм
екологічної безпеки відноситься до
компетенції спеціально уповноважених
органів державного управління в галузі
охорони навколишнього природного
середовища та використання природних
ресурсів (ст. 20 Закону).

Центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів є Державна екологічна
інспекція України, діяльність якої
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра екології та природних
ресурсів України (п. 1 Положення про
Державну екологічну інспекцію України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011 р. №454/2011).

Для виконання покладених на неї
завдань Держекоінспекція України
наділена правом проводити перевірки з
питань, що належать до її компетенції,
видавати за їх результатами
обов'язкові для виконання приписи,
розпорядження, а також розраховувати
розмір збитків, заподіяних державі
внаслідок порушення природоохоронного
законодавства, та пред'являти
претензії (п.п. 5, 12 ст. 6 Положення).

В свою чергу, державна екологічна
інспекція у Тернопільській області є
територіальним органом Державної
екологічної інспекції України, який
діє у її складі і їй підпорядковується.

Із матеріалів справи вбачається, що між
Борщівською районною державною
адміністрацією та приватним
підприємцем ОСОБА_2 було укладено
договір оренди земель водного фонду
від 12.04.2007р. та договір оренди водного
об'єкта (ставка) від 23.03.2010р. За умовами
перелічених угод господарюючому
суб'єкту передано в користування
земельну ділянку, площею 8,3258 га та
водойму, площею 4,0967 га, що розташовані
на території Гермаківської сільської
ради Борщівського району, в басейні
річки "Збруч", для здійснення
ставково-рибного господарства.

13.06.2014р. державним інспектором з
охорони навколишнього природного
середовища Тернопільської області
Добренько О.С. згідно до постанови
Тернопільського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері № 463
від 03.06.2014р., на підставі направлення №
648 від 10.06.2014р. було здійснено перевірку
дотримання вимог природоохоронного
законодавства ФОП ОСОБА_2 В ході її
проведення контролюючим органом
виявлено факт порушення підприємцем
приписів п. 9 ст. 44 Водного кодексу
України, внаслідок самовільного
водокористування поверхневою водою
для вирощування риби та встановлено
факт повного спуску води із ставка,
який зі слів господарюючого суб'єкта,
відбувся внаслідок прориву 01.06.2014 року
водоскидної споруди.

За результатами здійсненого планового
заходу, посадовою особою контролюючого
органу державного нагляду, у
відповідності до ч. ч. 6, 7 ст. 7 Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності", складено
акт перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства від
13.06.2014р., протокол про адміністративне
правопорушення № 000738 від 13.06.2014р., на
підставі яких винесено постанову про
накладення адміністративного
стягнення № 40 від 13.06.2014р. та припис №
2-1/2816 від 16.06.2014р.

Відповідно до Порядку організації та
проведення перевірок суб'єктів
господарювання щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України № 464 від 10.09.2008р. акт
перевірки - це документ, який є, зокрема,
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог
законодавства та його дотримання, а
відтак, зазначений акт слід
розцінювати як належний доказ, в якому
зафіксовано факт вчинення
правопорушення природоохоронного
законодавства.

Втім, згідно відзиву на позов та
наданих в судових засіданнях усних
пояснень уповноваженого представника,
відповідач стверджує, що ні забору води
для потреб рибництва, ні інших видів
спецводокористування, визначених ст. 48
Водного кодексу України, ним не
проводилось. При цьому зазначає, що
природне наповнення водойми
здійснювалося поза волею фізичної
особи - підприємця та без використання
останнім гідроспоруд, оскільки
орендований водний об'єкт є по своєму
типу русловим. Крім цього доводить, що
користування спірною водоймою є
загальним, не потребує спеціального
дозволу та здійснюється ним на
підставі укладених із уповноваженим
органом договорів оренди.

Досліджуючи відповідність даних
тверджень фактичним обставинам,
колегія судів зазначає наступне.

З точки зору законодавства, яке
регламентує спірні правовідносини,
зокрема ч. ч. 1, 3 ст. 38 Закону України "Про
охорону навколишнього природного
середовища", використання природних
ресурсів в Україні здійснюється в
загальному і спеціальному порядку.

Визначення даних видів
водокористування законодавцем
закріплено у ст.ст. 47, 48 Водного кодексу
України. Так, загальне
водокористування здійснюється
громадянами для задоволення їх потреб
(купання, плавання на човнах,
любительське і спортивне рибальство,
водопій тварин, забір води з водних
об'єктів без застосування споруд або
технічних пристроїв та з криниць)
безкоштовно, без закріплення водних
об'єктів за окремими особами та без
надання відповідних дозволів.

Натомість, спеціальне
водокористування являє собою забір
води з водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів.

Таке користування здійснюється
юридичними і фізичними особами
насамперед для задоволення питних
потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських (у
тому числі для цілей аквакультури) та
інших державних і громадських потреб.

Буквальне тлумачення вказаних норм,
дає суду підстави для твердження про
те, що до спеціального
водокористування віднесені: забір води
з водних об'єктів із застуванням споруд
або технічних пристроїв, використання
води та скидання забруднюючих речовин
у водні об'єкти. Водночас, законодавець
не обумовлює наявність усіх трьох
складових в сукупності, як обов'язкову
ознаку спецводокористування.

Матеріали справи свідчать, що суб'єктом
господарювання здійснювалось як
використання води, яке за положеннями
ст. 1 Закону "Про охорону навколишнього
природного середовища", є процесом
вилучення води для використання у
виробництві з метою отримання
продукції та для господарсько-питних
потреб населення, а також без її
вилучення для потреб гідроенергетики,
рибництва, водного, повітряного
транспорту та інших потреб, так і забір
води - вилучення води з водного об'єкта
для використання за допомогою
технічних пристроїв або без них.

В свою чергу, доводи відповідача про
невикористання ним гідроспоруд,
спростовуються умовами договору від
23.03.2010р., згідно якого спірний водний
об'єкт є ставком, а отже, в силу тієї ж
статті зазначеного нормативного акту,
штучно створеною водоймою місткістю не
більше 1 млн. кубічних метрів, утвореною
шляхом перекриття русла річки греблею,
що по своїй природі і є гідроспорудою.

На переконання суду, до спірних
правовідносин не підлягають
застосуванню положення ч.3 ст.48 Водного
кодексу України, на які посилається
підприємець, вказуючи на те, що ним не
здійснювалось спецводокористування.
Дана правова норма стосується випадків
пропуску води через гідровузол, що з
точки зору законодавства не є тотожним
поняттям до гідротехнічної споруди -
дамби, яку в своїй господарській
діяльності використовував відповідач
по справі.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що користування фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2
орендованим водоймищем в цілях ведення
ставково-рибного господарства
(риборозведення) відноситься до
спеціального виду водокористування,
отже, повинне здійснюватися лише за
наявності спеціального дозволу.

За вказівкою ст. 49 Водного кодексу
України, приписи якої кореспондуються
із вимогами п. 9 ст. 44 цього ж
нормативного акту,
спецводокористування є платним та
здійснюється на підставі дозволу.
Порядок погодження та видачі таких
дозволів затверджується Кабінетом
Міністрів України.

Натомість, дозвіл на спеціальне
водокористування у господарюючого
суб'єкта відсутній. Не сплачувався у
спірний період підприємцем і
спеціальний збір за використання
поверхневих і підземних вод для потреб
рибництва (лист Борщівського
відділення Чортківської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Тернопільській області №
1819/15-03 від 05.11.2014р. у справі).

При цьому суд враховує, що за умовами
п.4.3 укладеного договору оренди водного
об'єкта (ставка) від 23.03.2010р., орендар -
відповідач у справі взяв на себе
зобов'язання здійснювати спеціальне
водокористування лише за наявності
дозволу спеціально уповноважених
державних органів в галузі
використання і охорони вод та
відтворення водних ресурсів.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено зайняття відповідачем на
орендованому водному об'єкті
рибогосподарською діяльністю без
дозвільних документів. Доказів, в
розумінні ст. ст. 33-34 ГПК України, на
підтвердження протилежного останнім
не надано, а судом не здобуто.

Поряд з цим, судом враховано правову
позицію викладену в п. 1.6 Роз'яснення
Вищого арбітражного суду України "Про
деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних із застосуванням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища"
№ 02-5/744 від 27.06.2001, згідно якої позивач
не повинен доводити наявність вини
відповідача у заподіянні шкоди
навколишньому природному середовищу,
навпаки, відповідач повинен довести, що
у діях його працівників відсутня вина у
заподіянні шкоди.

Статтями 110 та 111 Водного кодексу
України приписи яких кореспондуються
із вимогами ст.ст. 68, 69 Закону України
"Про охорону навколишнього природного
середовища" передбачено
відповідальність осіб винних у
порушенні водного законодавства та
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, а
також обов'язок відшкодовувати шкоду,
заподіяну ними, в порядку та розмірах,
встановлених законодавством України.

Відповідно до пунктів 5, 6 Рекомендацій
Президії Вищого арбітражного суду
України № 02-5/215 від 01.04.1994 "Про деякі
питання практики вирішення спорів
пов'язаних з відшкодуванням шкоди"
підстави відповідальності за
заподіяння шкоди, передбачені статтями
1166 та 1187 ЦК України, застосовують і при
вирішенні спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди, заподіяної
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища.

З огляду на вищенаведене, враховуючи,
що факт користування водними ресурсами
без спеціального дозволу
підтверджується матеріалами справи і
відповідачем у встановленому порядку
не спростований, суд дійшов висновку,
що приватний підприємець, як винна
особа, повинен відшкодувати завдані
державі збитки внаслідок порушення
вимог природоохоронного законодавства
в повному обсязі.

Порядок розрахунку шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, передбачений у Методиці
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів" (затверджена Наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від 20
липня 2009 р. за N 389 із змінами і
доповненнями).

За обрахунками контролюючого органу,
сума заподіяних відповідачем збитків
внаслідок самовільного
водокористування становить 8 737,42 грн.
(копія розрахунку знаходиться в
матеріалах справи).

У п. 18 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 11.04.2005
р. N 01-8/344 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році"
зазначається, що господарський суд у
розгляді справи не зобов'язаний
здійснювати замість позивача
"перерахунок" розрахованих останнім
сум. Однак, з огляду на вимоги частини
першої статті 47 ГПК щодо прийняття
судового рішення за результатами
обговорення усіх обставин справи та
частини першої статті 43 ГПК стосовно
всебічного, повного і об'єктивного
розгляду в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності суд
повинен перевірити обґрунтованість і
правильність здійснення позивачем
нарахування таких сум і в разі якщо їх
обчислення помилкове - зобов'язати
позивача здійснити перерахунок
відповідно до закону чи договору або
зробити це самостійно.

Оцінивши наданий інспекцією
розрахунок, судом встановлено, що такий
здійснено з урахуванням договору
оренди земель водного фонду від
12.04.2007р., тобто, в основу обчислень взято
площу водного об'єкта зазначену у п. 2
угоди , а саме 4,8021м2.

В свою чергу, у листах Відділу
Держземагенства у Борщівському районі
Тернопільської області № 5-06-1/1665 від
31.102014р. та Борщівської районної
державної адміністрації № 01-1735/2-17 від
04.11.2014р. дані суб'єкти владних
повноважень повідомили суд про те, що в
укладеному 12.04.2007р. правочині допущено
технічну помилку, а саме, площа водного
плеса, відповідно до розробленого
проекту із землеустрою, становить 4,096
м2. Наведені дані засвідчуються як
розробленим проектом землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки
водного фонду (копія у справі) так і
відомостями договору оренди водного
об'єкта від 23.03.2010 року.

При таких обставинах, за наслідками
проведеного перерахунку, розмір
завданих державі збитків в наслідок
спеціального водокористування без
наявності дозволу становить 7 453,95 грн.,
а відтак заявлені позовні вимоги
підлягають до часткового задоволення у
зазначеному вище розмірі. В решті
позову слід відмовити за
необгрунтованістю.

За вказівками ст. 49 ГПК України,
судовий збір від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про
судовий збір" від 08.07.2011р. № 3674-VI до осіб,
звільнених від сплати судового збору
віднесено органи прокуратури - при
здійсненні своїх повноважень.

Відповідно до ст. 4 вищевказаного
закону, судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі. Згідно
п. 2.1 названої статті передбачено, що за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
судовий збір сплачується за ставкою - 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати (1
827 грн.) та не більше 60 розмірів
мінімальних заробітних плат (73080 грн.).

Приймаючи до уваги, що прокурор
звернувся до господарського суду
17.06.2014р., судовий збір, пропорційно до
задоволених вимог, у розмірі 1 558,61 грн.
покладається на відповідача та
стягується у дохід Державного бюджету
України.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 1, 2, 20, 22, 33, 35, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115-117
ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, с.Гермаківка, Борщівський
район, Тернопільська область, 48742
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) 7 453 (сім
тисяч чотириста п'ятдесят три) грн. 95
коп. збитків, заподіяних державі
самовільним водокористуванням в
наступних частинах:

- 30%, що становить 2 236 (дві тисячі двісті
тридцять шість) грн. 18 коп. в доход
спеціального фонду Державного бюджету
України;

- 50%, що становить 3 726 (три тисячі сімсот
двадцять шість) грн. 97 коп. в доход
спеціального фонду місцевого бюджету
Борщівської сільської ради;

- 20%, що становить 1 490 (одну тисячу
чотириста дев'яносто) грн. 79 коп. в доход
спеціального фонду місцевого бюджету
Тернопільської обласної ради на р/р
0042, код бюджету 24062100, МФО 838012,
ідентифікаційний код одержувача 37971052 в
ГУДКСУ у Тернопільській області.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, с.Гермаківка, Борщівський
район, Тернопільська область, 48742
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) в дохід
Державного бюджету України на рахунок
3002 у ГУ ДКСУ у Тернопільській
області, одержувач УДКСУ м. Тернопіль,
код класифікації доходів бюджету 22030001,
, МФО 838012, призначення
платежу: "Судовий збір", код 03500022, Пункт
2.1; - 1 558 (одну тисячу п'ятсот п'ятдесят
вісім) грн. 61 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня підписання
рішення через місцевий господарський
суд.

Головуючий суддя
О.В. Руденко

Суддя
Н.В.Охотницька

Суддя
В.Л.Гевко

Повний текст рішення

складено 12.11.2014р.