м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Приватної організації
"Українська ліга авторських і суміжних
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛЯМУР"
про стягнення 68 218,13 грн.
Суддя Гумега О.В.
від позивача: Хлєбніков С.Г. за
довіреністю № б/н від 16.06.2014 р.
від відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватна організація "Українська ліга
авторських і суміжних прав" (позивач)
звернулась до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЛЯМУР"
(відповідач) про стягнення 68 218,13 грн. на
підставі Договору № КБР-08/07/11 від 01.07.2011
р. та Додаткової угоди № 1 від 01.04.2012 р.
до цього договору, з яких: 60 000,00 грн.
основного боргу, 2 950,71 грн. інфляційних
втрат, 1 450,61 грн. 3% річних та 3 816,81 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що відповідачем не виконано свого
зобов'язання за вищенаведеним
договором по сплаті позивачу
винагороди (роялті) за публічне
виконання творів, внаслідок чого у
відповідача утворилась заборгованість
в розмірі 60 000,00 грн. (основний борг).
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.09.2014 р. було порушено
призначено розгляд справи на 06.10.2014 р.
03.10.2014 р. через відділ діловодства суду
від відповідача надійшло клопотання
про відкладення розгляду справи, у
зв'язку із неможливістю направити
представника в судове засідання,
призначене на 06.10.2014 р.
06.10.2014 р. через відділ діловодства суду
від позивача надійшли пояснення
стосовно преюдиції у справі. В якості
додатку до пояснень позивач надав суду
копію постанови Київського
апеляційного господарського суду від
В судове засідання, призначене на 06.10.2014
р., представник позивача з'явився.
Представник відповідача в судове
засідання, призначене на 06.10.2014 р., не
з'явився, але подав 03.10.2014 р. через
відділ діловодства суду клопотання про
відкладення розгляду справи.
Представник позивача в судовому
засіданні, призначеному на 06.10.2014 р.,
надав усні пояснення по суті заявлених
позовних вимог, позов підтримав у
В судовому засіданні 06.10.2014 р.
здійснювався розгляд клопотання
відповідача, поданого 03.10.2014 р. через
відділ діловодства суду, про
відкладення розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку про задоволення
вищезазначеного клопотання
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 р. відкладено розгляд
справи на 27.10.2014 р. об 11:10 год.
21.10.2014 р. через відділ діловодства суду
від представника відповідача надійшло
клопотання про ознайомлення з
матеріалами справи. Клопотання судом
27.10.2014 р. через відділ діловодства суду
від представника позивача надійшли
додаткові пояснення щодо періоду, за
який відповідач здійснив розрахунки за
спірним договором (з 07.07.2011 р. по 31.01.2013
р.), а також щодо періоду, за який
позивач заявляє до стягнення з
відповідача суму основного боргу в
В судове засідання, призначене на 27.10.2014
р., представник позивача з'явився.
Представник відповідача в судове
засідання, призначене на 27.10.2014 р., не
з'явився, про поважні причини неявки
суд не повідомив, вимоги ухвал суду від
19.09.2014 р. та від 06.10.2014 р. не виконав, про
час та місце судового розгляду був
повідомлений належним чином.
Представник позивача в судовому
засіданні, призначеному на 27.10.2014 р.,
надав усні пояснення по суті заявлених
позовних вимог, позов підтримав з
урахуванням додаткових пояснень,
поданих 27.10.2014 р. через відділ
діловодства суду.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.10.2014 р. відкладено розгляд
справи на 10.11.2014 об 11:00 год.
В судове засідання, призначене на 10.11.2014
р., представник позивача з'явився та
надав усні пояснення щодо заявлених
позовних вимог, позов підтримав у
Представник відповідача в судове
засідання, призначене на 10.11.2014 р., не
з'явився, про поважні причини неявки
суд не повідомив, вимоги ухвал суду від
19.09.2014 р., від 06.10.2014 р. та від 27.10.2014 р. не
виконав, про час та місце судового
засідання був повідомлений належним
Зокрема, поштові відправлення з
ухвалами Господарського суду міста
Києва від 19.09.2014 р., від 06.10.2014 р. та від
27.10.2014 р. направлені відповідачу за
адресою: 03186, м. Київ, бульвар
Чоколівський, 20, вказаною у позовній
заяві та яка відповідає адресі
місцезнаходження відповідача
відповідно до наявних в матеріалах
справи відомостей з ЄДРПОУ № 23-07/1981-7
від 11.09.2012 р.

Поштові відправлення з ухвалами
Господарського суду міста Києва
отримані представником відповідача, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи рекомендованими повідомленнями
про вручення поштового відправлення №
228, № 7177, № 470, а також
додатково підтверджується
клопотаннями про відкладення розгляду
справи та про ознайомлення з
матеріалами справи, поданими
представником відповідача через
відділ діловодства 03.10.2014 р. та 21.10.2014 р.
відповідно.

За наведених обставин, судом враховані
роз'яснення, надані Вищим
господарським судом України у п. 3.9
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р., згідно яких розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Приписами ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
визначений перелік обставин, за яких
суд відкладає розгляд справи. Зокрема,
відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у
разі нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу та, відповідно до п. 2
ч. 1 названої статті, у разі неподання
витребуваних доказів. Однак стаття 77
ГПК України встановлює не обов'язок
суду відкласти розгляд справи, а
визначає лише право суду при наявності
зазначених випадків.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. визначено, що у
випадку нез'явлення в засідання
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Обставини, які б перешкоджали
вирішенню спору в судовому засіданні
10.11.2014 р., судом встановлені не були.

Враховуючи наведене, суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи по суті в судовому засіданні
10.11.2014 р. без участі представника
відповідача за наявними в ній
матеріалами, запобігаючи одночасно
безпідставному затягуванню розгляду
спору, а також в межах строку вирішення
спору, встановленого статтею 69 ГПК
України.

Представник позивача в судовому
засіданні 10.11.2014 р. надав усні пояснення
по суті заявлених позовних вимог, при
цьому вказав період, за який стягується
основний борг в сумі 60000,00 грн., з 01.02.2013
р. по 30.09.2014 р., оскільки в додаткових
поясненнях, поданих через відділ
діловодства суду 27.10.2014 р., ним
помилково було вказано неіснуючу
календарну дату 31.09.2014 р., позовні
вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідно до положень статті 75 ГПК
України справа розглядалась за
наявними в ній матеріалами, оскільки
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи
відповідачем суду не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у
судовому засіданні 10.11.2014 р. у
відповідності до ч. 2 ст. 85 ГПК України
було проголошено вступну та
резолютивну частину рішення та
повідомлено, що повне рішення буде
складено у термін, передбачений ч. 4 ст.
85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні у
матеріалах справи докази, оглянувши в
судових засіданнях оригінали
документів, копії яких знаходяться в
матеріалах справи, Господарський суд
міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.07.2011 р. між позивачем - Приватною
організацією "Українська ліга
авторських і суміжних прав" (далі -
УЛАСП), що здійснює колективне
управління майновими правами суб'єктів
авторського права і (або) суміжних прав
відповідно до Закону України "Про
авторське право і суміжні права" та на
підставі Свідоцтва № 19/2011 від 24.01.2011 р.
Державного департаменту
інтелектуальної власності
Міністерства освіти і науки України
про облік організації колективного
управління, та відповідачем -
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ЛЯМУР" (далі -
Користувач) був укладений Договір №
КБР-08/07/11 (далі - Договір або Договір №
КБР-08/07/11 від 01.07.2011 р.), за умовами якого:

- Користувач здійснює публічне
виконання оприлюднених музичних
творів, фонограм, а також зафіксованих
у фонограмах виконань, публічну
демонстрацію відеограм, а також
зафіксованих у відеограмах виконань
(Твори), а УЛАСП надає Користувачу, на
умовах, визначених Договором, право
(невиключну ліцензію) на таке
виконання. Користувач зобов'язується
виплачувати винагороду (роялті) УЛАСП
відповідно до даного Договору та
Закону (пункт 2.1 Договору);

- Користувач зобов'язується
перерахувати на поточний рахунок УЛАСП
винагороду (роялті), узгоджену
сторонами у відповідних Додатках до
цього Договору, не пізніше ніж за 5
(п'ять) днів до початку місяця, за який
здійснюється платіж (пункт 2.3 Договору)

- Сторонами погоджено, що УЛАСП буде
розподіляти отриману від Користувача
винагороду (роялті) у відповідності до
звітів мережевих українських
радіостанцій про публічне сповіщення
ними фонограм музичних творів за
звітний період (календарний квартал)
(пункт 2.4 Договору);

- У разі затримки платежів, Користувач
зобов'язаний виплатити УЛАСП пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня (пункт 2.6 Договору);

- Користувач зобов'язується протягом
п'яти днів письмово повідомити УЛАСП
про припинення публічного виконання
фонограм в закладах Користувача,
зазначених у відповідних Додатках до
цього Договору. В разі несвоєчасного
повідомлення про настання таких
обставин Користувач зобов'язується
сплатити винагороду, узгоджену
Сторонами у відповідних Додатках, у
повному обсязі і за весь період (пункт
3.4 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
01.07.2012 р., а в частині невиконаних
фінансових зобов'язань, фінансових
санкцій та будь-яких інших зобов'язань
до їх повного виконання (пункт 4.1
Договору);

- у випадку якщо жодна з сторін не
повідомить письмово іншу сторону про
припинення дії Договору протягом
місяця до настання зазначеної в пункті
4.1 Договору дати припинення дії
Договору, він вважається пролонгованим
ще на один календарний рік і так
кожного разу. Таке повідомлення має
бути надіслане засобами поштового
зв'язку (рекомендованим листом), при
цьому належним доказом повідомлення є
квитанція відділу поштового зв'язку із
зазначенням вказаних в цьому Договорі
поштових реквізитів сторони, на адресу
якої направлено листа (пункт 4.2
Договору).

Додатком № 1 до Договору є "Перелік
закладів, в яких Компанія здійснює
публічне виконання Творів".

Додатком № 2 до Договору сторони
погодили розмір щомісячної винагороди
(роялті) за публічне виконання Творів.

01.04.2012 р. сторони підписали Додаткову
угоду № 1 до Договору № КБР-08/07/11 від
01.07.2011 р., відповідно до якої п. 1 Додатку
№ 1 до Договору та п. 1.2 Додатку № 2 до
Договору були викладені в новій
редакції.

Сторони визначили наступні заклади, в
яких Компанія здійснює публічне
виконання Творів: "Соло Піцца" за
адресою: м. Херсон, вул. Суворова, 12 (70
місць), "Соло Піцца" за адресою: м. Київ,
бульвар Чоколівський, 20 (48/70 кв.м), "Соло
Піцца" за адресою: м. Київ, пр.-т Героїв
Сталінграда, 24 (112/145 кв.м) (п. 1 Додатку №
1 до Договору в редакції Додаткової
угоди № 1 до Договору).

Також сторони погодили, що розмір
щомісячної винагороди (роялті) за
публічне виконання Творів
обчислюється виходячи з фіксованої
ставки 1000,00 грн. за кожен заклад
Користувача, зазначений у відповідних
додатках до Договору; загальна сума
щомісячної винагороди з дня набуття
чинності Договору становить 3000,00 грн.;
зазначена сума щомісячно
перераховується Користувачем на
розрахунковий рахунок УЛАСП
відповідно до умов Договору; виплата
винагороди проводиться з урахуванням
офіційного річного рівня інфляції (п.п.
1, 2 Додатку № 1 до Договору в редакції
Додаткової угоди № 1 до Договору).

Звертаючись до суду з даним позовом про
стягнення з відповідача
заборгованості на підставі Договору №
КБР-08/07/11 від 01.07.2011 р. за період з 01.02.2013
р. по 31.09.2014 р., позивач вказав, що за
попередній період - з 01.07.2011 р. по 31.01.2013
р., відповідач сплатив на користь
позивача винагороду (роялті) в
загальній сумі 45 000,00 грн., що
підтверджується реєстром платіжних
документів по фільтру стосовно виплат
ТОВ "ЛЯМУР".

Позивач також зазначив, що за
відсутності повідомлень відповідача в
порядку п. 4.2 Договору, цей договір
вважався пролонгованим ще на один
календарний рік і так кожного разу,
враховуючи визначений у п. 4.1 цього
договору строк його дії (з моменту
підписання сторонами і до 01.07.2012 р.).
Враховуючи, що жодна з сторін не
повідомляла іншу сторону про
припинення дії Договору, позивач
вважає, що на даний час строк дії
Договору є продовженим.

Позивач стверджує, що за період з 01.02 2013
р. по 30.09.2014 р. відповідач повинен був
сплатити йому на підставі Договору
винагороду (роялті) за публічне
виконання Творів в загальній сумі 60000,00
грн. (20 місяців), проте не здійснив
жодного платежу за вказаний період, у
зв'язку з чим позивач і звернувся до
Господарського суду міста Києва з
відповідним позовом, а також просив
стягнути з відповідача 2 950,71 грн.
інфляційних нарахувань, 1 450,61 грн. 3%
річних та 3 816,81 грн. пені за
прострочення грошового зобов'язання за
Договором.

Відповідач в судові засідання не
з'явився, докази на спростування
обставин, повідомлених позивачем, суду
не подав та не надіслав.

Приписами статей 33, 34 ГПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу
України визначено, що право
інтелектуальної власності - це право
особи на результат інтелектуальної,
творчої діяльності або на інший об'єкт
права інтелектуальної власності,
визначений Цивільним кодексом України
та іншим законом.

Право інтелектуальної власності
становлять особисті немайнові права
інтелектуальної власності та (або)
майнові права інтелектуальної
власності, зміст яких щодо певних
об'єктів права інтелектуальної
власності визначається цим Кодексом та
іншим Законом (ч. 2 ст. 418 ЦК України).

Перелік об'єктів права інтелектуальної
власності визначений приписами ч. 1 ст.
420 ЦК України. Зокрема, об'єктами права
інтелектуальної власності є
літературні та художні твори, які в
свою чергу є об'єктами авторського
права (ч. 1 ст. 433 ЦК України), до складу
яких входять музичні твори (з текстом
або без тексту) (п. 1 ч. 1 ст. 433 ЦК України),
а також виконання, фонограми,
відеограми, передачі (програми)
організацій мовлення, які в свою чергу
є об'єктами суміжних прав (ч. 1 ст. 449 ЦК
України).

Відповідно до статті 422 ЦК України
право інтелектуальної власності
виникає (набувається) з підстав,
встановлених цим Кодексом, іншим
законом чи договором.

До майнових прав інтелектуальної
власності на твір відповідно до ч. 1 ст.
440 ЦК України відносяться: право на
використання твору; виключне право
дозволяти використання твору; право
перешкоджати неправомірному
використанню твору, в тому числі
забороняти таке використання; інші
майнові права інтелектуальної
власності, встановлені законом.

До майнових прав інтелектуальної
власності на об'єкт суміжних прав
відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦК України
відносяться: право на використання
об'єкта суміжних прав; виключне право
дозволяти використання об'єкта
суміжних прав; право перешкоджати
неправомірному використанню об'єкта
суміжних прав, в тому числі забороняти
таке використання; інші майнові права
інтелектуальної власності,
встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про
авторське право і суміжні права" (далі -
Закон), виключним правом є майнове
право особи, яка має щодо твору,
виконання, постановки, передачі
організації мовлення, фонограми чи
відеограми авторське право і (або)
суміжні права, на використання цих
об'єктів авторського права і (або)
суміжних прав лише нею і на видачу лише
цією особою дозволу чи заборону їх
використання іншим особам у межах
строку, встановленого цим Законом.

Згідно частини другої статті 426 ЦК
України, особа, яка має виключне право
дозволяти використання об'єкта права
інтелектуальної власності, може
використовувати цей об'єкт на власний
розсуд з додержанням при цьому прав
інших осіб.

Частиною третьою статті 426 ЦК України
встановлено, що використання об'єкта
права інтелектуальної власності іншою
особою здійснюється з дозволу особи,
яка має виключне право дозволяти
використання об'єкта права
інтелектуальної власності, крім
випадків правомірного використання
без такого дозволу, передбачених
Цивільним кодексом України та іншим
законом.

Відповідно до частин четвертої і п'ятої
статті 32 Закону за авторським
договором про передачу невиключного
права на використання твору автор (чи
інша особа, яка має авторське право)
передає іншій особі право
використовувати твір певним способом і
у встановлених межах. При цьому за
особою, яка передає невиключне право,
зберігається право на використання
твору і на передачу невиключного права
на використання твору іншим особам.
Право на передачу будь-яким особам
невиключних прав на використання
творів мають організації колективного
управління, яким суб'єкти авторського
права передали повноваження на
управління своїми майновими
авторськими правами.

Частиною другою статті 33 Закону
передбачено, що договір про передачу
прав на використання творів вважається
укладеним, якщо між сторонами
досягнуто згоди щодо всіх істотних
умов (строку дії договору, способу
використання твору, території, на яку
поширюється передаване право, розміру
і порядку виплати авторської
винагороди, а також інших умов, щодо
яких за вимогою однієї із сторін
повинно бути досягнено згоди).
Авторська винагорода визначається у
договорі у вигляді відсотків від
доходу, отриманого від використання
твору, або у вигляді фіксованої суми чи
іншим чином. При цьому ставки
авторської винагороди не можуть бути
нижчими за мінімальні ставки,
встановлені Кабінетом Міністрів
України.

Суб'єкти авторського права і суміжних
прав можуть управляти своїми правами:
а) особисто; б) через свого повіреного;
в) через організацію колективного
управління (ст. 45, ч. 1 ст. 47 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 48 Закону
встановлено, що повноваження на
колективне управління майновими
правами передаються організаціям
колективного управління авторами та
іншими суб'єктами авторського права і
(або) суміжних прав на основі договорів,
укладених у письмовій формі.

Згідно частини п'ятої статті 48 Закону
визначено, що на основі одержаних
повноважень організації колективного
управління надають будь-яким особам
шляхом укладання з ними договорів
невиключні права на використання
об'єктів авторського права і (або)
суміжних прав.

Наявні в матеріалах справи докази
свідчать, що між позивачем та
відповідачем укладено Договір №
КБР-08/07/11 від 01.07.2011 р.

Згідно постанови Київського
апеляційного господарського суду від
25.02.2014 р. по справі № 910/17596/13 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛЯМУР" до Приватної
організації "Українська ліга
авторських і суміжних прав" про
повернення виконаного у зобов'язанні, а
саме сплаченого Товариством з
обмеженою відповідальністю "ЛЯМУР" на
користь Приватної організації
"Українська ліга авторських і суміжних
прав" роялті в сумі 45000,00 грн. за
Договором № КБР-08/07/11 від 01.07.2011 р.,
колегія суддів апеляційної інстанції
встановила, що наведений договір є
укладеним, недійсним не визнався, а
відповідно у його сторін виникли права
та обов'язки за ним, в тому числі і
обов'язок позивача сплачувати роялті
за користування музичними творами у
своїх закладах громадського
харчування, враховуючи, що таке
використання здійснюється позивачем
та не оспорюється сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Постанова Київського апеляційного
господарського суду від 25.02.2014 р. по
справі № 910/17596/13 набрала законної сили
25.02.2014 р. та є чинною станом на час
розгляду спору в даній справі № 910/19727/14,
в якій беруть участь ті самі особи, щодо
яких встановлено вищенаведені
обставини, які в силу приписів ч. 3 ст.
ст. 35 ГПК України не потребують
доказування при розгляді даної справи
№ 910/19727/14.

З матеріалів справи також вбачається,
що жодна з сторін письмово не
повідомляла іншу сторону про
припинення дії Договору в порядку п. 4.2
Договору, а тому даний Договір
вважається пролонгованим по 01.07.2015 р.
(пункти 4.1, 4.2 Договору), докази
протилежного в матеріалах справи
відсутні.

За встановлених обставин, в спірний
період з 01.02.2013 р. по 30.09.2014 р. Договір був
чинним, недійсним не визнавався, а тому
був обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Також, судом було досліджено пункт 3.4
Договору, в якому вказано, що
Користувач (відповідач) зобов'язується
протягом п'яти днів письмово
повідомити УЛАСП (позивача) про
припинення публічного виконання
фонограм (Творів) в закладах
Користувача, зазначених у відповідних
додатках до цього договору. В разі
несвоєчасного повідомлення про
настання таких обставин Користувач
зобов'язується сплатити винагороду,
узгоджену сторонами у відповідних
додатках у повному обсязі і за весь
період.

Як встановлено судом, відповідач в
період з 01.02.2013 р. по 30.09.2014 р. не
повідомляв позивача про припинення
публічного виконання фонограм в своїх
закладах, а отже, зобов'язаний був
сплатити винагороду, узгоджену
сторонами у Додатку № 2 до Договору (з
урахуванням редакції Додаткової угоди
№ 1 від 01.04.2012 р.) у повному обсязі і за
весь спірний період (01.02.2013 р. по 30.09.2014
р.). Докази протилежного в матеріалах
справи відсутні.

Згідно зі статтею 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться (526 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов'язання
в силу припису статті 525 ЦК України не
допускається.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

Пунктом 1.2 Додатку № 2 до Договору (в
редакції Додаткової угоди № 1 від 01.04.2012
р.) сторонами було погоджено загальну
суму щомісячної винагороди в розмірі
3000,00 грн., яка повинна щомісячно
перераховуватися відповідачем на
розрахунковий рахунок позивача
відповідно до умов Договору.

Відповідно до пункту 2.3 Договору
відповідач був зобов'язаний
перерахувати на поточний рахунок
позивача винагороду (роялті) не пізніше
ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця,
за який здійснюється платіж.

Виходячи з наведеного, за здійснення
публічного виконання оприлюднених
музичних творів, фонограм, а також
зафіксованих у фонограмах виконань,
публічну демонстрацію відеограм, а
також зафіксованих у відеограмах
виконань відповідач був зобов'язаний
виплачувати позивачу щомісячну
винагороду (роялті) в сумі 3000,00 грн. не
пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку
місяця, за який здійснюється платіж.

Відповідач в спірний період дії
Договору не виконав належним чином
зобов'язання щодо виплати винагороди
(роялті) відповідно умов Договору,
докази здійснення відповідних виплат
на користь позивача до матеріалів
справи не залучив.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується, що заборгованість ТОВ
"ЛЯМУР" перед позивачем на підставі
Договору за період з 01.02.2013 р. по 30.09.2014 р.
(20 місяців) склала 60000,00 грн. (3000,00 грн. х 20
місяців), а тому вимоги позивача про
стягнення з відповідача суми основного
боргу в наведеній сумі вважаються
судом обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню повністю.

Крім того, враховуючи зміст п. 2 Додатку
№ 2 до Договору, позивач заявив до
стягнення з відповідача суму
інфляційних втрат в розмірі 2950,71 грн.,
додавши до позовної заяви відповідний
розрахунок.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Судом встановлено, що в спірний період
дії Договору відповідач не виконав
належним чином зобов'язання щодо
виплати винагороди (роялті) відповідно
умов Договору

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Судом (за допомогою
інформаційно-пошукової системи "Ліга")
було здійснено перерахунок визначеної
позивачем суми інфляційних втрат.

Період заборгованостіСума боргу
(грн.)Сукупний індекс інфляції за
періодІнфляційне збільшення суми
боргуСума боргу з врахуванням індексу
інфляції24.02.2013 -
30.09.20143000.001.166499.313499.3127.03.2013 -
30.09.20143000.001.166499.313499.3126.04.2013 -
30.09.20143000.001.166499.313499.3127.05.2013 -
30.09.20143000.001.165495.823495.8226.06.2013 -
30.09.20143000.001.165495.823495.8227.07.2013 -
30.09.20143000.001.166499.323499.3227.08.2013 -
30.09.20143000.001.175523.983523.9826.09.2013 -
30.09.20143000.001.175523.983523.9827.10.2013 -
30.09.20143000.001.170509.943509.9426.11.2013 -
30.09.20143000.001.168502.943502.9427.12.2013 -
30.09.20143000.001.162485.513485.5127.01.2014 -
30.09.20143000.001.160478.553478.5524.02.2014 -
30.09.20143000.001.153457.813457.8127.03.2014 -
30.09.20143000.001.128383.373383.3726.04.2014 -
30.09.20143000.001.092275.293275.2927.05.2014 -
30.09.20143000.001.052155.383155.3826.06.2014 -
30.09.20143000.001.041124.143124.1427.07.2014 -
30.09.20143000.001.037111.703111.7027.08.2014 -
30.09.20143000.001.02987.003087.0026.09.2014 -
30.09.20143000.001.0000.003000.00 7608,48

Отже сума інфляційних втрат за
розрахунком суду є більшою, ніж
заявлено позивачем до стягнення з
відповідача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право виходити за межі позовних
вимог, якщо це необхідно для захисту
прав і законних інтересів позивачів
або третіх осіб з самостійними
вимогами на предмет спору і про це є
клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи той факт, що фактично
позивачем заявлена до стягнення сума
інфляційних втрат в розмірі 2950,71 грн., а
клопотання в порядку п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК
України до позовної заяви не додано та
в судовому засіданні позивачем не
подано, у суду відсутні підстави для
виходу за межі позовних вимог. Тому
вимоги позивача про стягнення
інфляційних втрат в розмірі 2950,70 грн.
визнаються судом обґрунтованими та
підлягають задоволенню саме в
наведеній сумі.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 1450,61 грн. 3% річних.

Здійснивши (за допомогою
інформаційно-пошукової системи "Ліга")
перерахунок визначеної позивачем суми
3% річних, виходячи з встановленого
періоду, в який відповідач є таким, що
прострочив, та з урахуванням
визначеного позивачем у розрахунку
періоду нарахування, суд прийшов до
висновку, що сума 3% річних розрахована
позивачем у відповідності до вимог
Договору та не суперечить нормам
чинного законодавства, а тому підлягає
задоволенню повністю в сумі 1450,61 грн.

Також, позивач просить стягнути з
відповідача 3816,81 грн. пені

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання;

В силу положень ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Статтею 1 Закону України № 543/96-ВР від
22.11.1996 р. "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" передбачено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону
України, розмір пені, передбачений
статтею 1, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується.

Пунктом 2.6 Договору встановлено, що у
разі затримки платежів, Користувач
(відповідач) зобов'язаний виплатити
УЛАСП (позивачу) пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Здійснивши (за допомогою
інформаційно-пошукової системи "Ліга")
перерахунок заявленої до стягнення
пені в сумі 3816,81 грн., виходячи з
встановленого періоду, в який
відповідач є таким, що прострочив, та з
урахуванням визначеного позивачем у
розрахунку періоду нарахування, який
не суперечить положенням ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України, суд
прийшов до висновку, що сума пені
розрахована позивачем у відповідності
до вимог Договору та не суперечить
нормам чинного законодавства, а тому
підлягає задоволенню повністю в сумі
3816,81 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України
судовий збір при виконанні договорів
та з інших підстав покладається на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позовних вимог
повністю, судовий збір в сумі 1827,00 грн.
покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 82-85, 116
ГПК України, Господарський суд міста
Києва

В И Р І
Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛЯМУР" (03186, м. Київ,
бул. Чоколівський, буд. 20;
ідентифікаційний код 37024650), з
будь-якого рахунку, виявленого
державним виконавцем під час виконання
даного рішення суду, на користь
Приватної організації "Українська ліга
авторських і суміжних прав" (02100, м. Київ,
вул. Бажова, 15/20; ідентифікаційний код
37396233) 60000 грн. (шістдесят тисяч гривень 00
коп.) основного боргу, 2950,71 (дві тисячі
дев'ятсот п'ятдесят гривень 71 коп.)
інфляційних втрат, 1450,61 грн. (одна
тисяча чотириста п'ятдесят гривень 61
коп.) 3% річних, 3816,81 грн. (три тисячі
вісімсот шістнадцять гривень 81 коп.)
пені та 1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот
двадцять сім гривень 00 коп.) судового
збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 17.11.2014 р.

Суддя
Гумега
О.В