ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р.Справа № 922/3360/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання
Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Харків до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Харківське монтажно-виробниче
підприємство "Електропівденмонтаж",
м. Харків про стягнення коштів за
участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2 (дов. № 2121 від 29.09.2014
року);

відповідача: Невзгляд Н.О. (дов. № 854 від
13.10.2014 року); Чуменко М.М. (дов. № 950 від
05.11.2014 року).

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємць ОСОБА_1
(позивач) звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Харківське
монтажно-виробниче підприємство
"Електропівденмонтаж" (відповідач) про
стягнення коштів у розмірі - 4588,77грн., з
яких: інфляційні нарахування у розмірі
- 4252,07грн. та 3% річних у розмірі - 336,70грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем не виконано рішення
господарського суду Харківської
області від 03.04.2014р. по справі № 922/438/14
про стягнення заборгованості за
невиконання зобов'язань за договором
про надання юридичних послуг від
27.08.2012р., внаслідок чого позивач на суму
заборгованості нарахував відповідачу
3% річних та інфляційні.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти вимог позивача
заперечував в повному обсязі з підстав,
викладених у відзиві на позов, поданому
до суду 14.11.2014р. за вх. № 40413. Відповідач
посилається на те, що заборгованість
перед позивачем, яка була стягнута
відповідно до рішення суду по справі №
922/438/14, він погасив в добровільному
порядку 07.07.2014р. Крім того, на думку
відповідача, рішення господарського
суду Харківської області від 03.04.2014р. по
справі № 922/438/14 вступило в законну силу
тільки 17.06.2014р., тобто тільки після
перегляду справу апеляційною
інстанцією.

Згідно із статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 17.11.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані докази, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
встановив наступне.

27.08.2012 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Харківське монтажно
- виробниче підприємство
"Електропівденмонтаж" (відповідач) було
укладено договір надання юридичних
послуг.

На виконання умов укладеного Договору,
позивач надав відповідачу юридичні
послуги, проте відповідач суму боргу
перед позивачем за надані послуги не
сплатив, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду з позовною заявою про
стягнення з відповідача суми основного
боргу за договором про надання
юридичних послуг б/н від 27.08.2012 року в
розмірі 50000,00грн., 3% річних в розмірі
1581,96грн. та інфляційних в розмірі
272,58грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 03.04.2014р. по
справі № 922/438/14, яке набрало чинності
18.04.2014р., вимоги позивача було
задоволено частково, присуджено до
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Харківське
монтажно-виробниче підприємство
"Електропівденмонтаж" на користь
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
50000,00грн. основного боргу, 1581,96грн. - 3 %
річних та 250,00грн. інфляційних втрат.

30.04.2014р. на примусове виконання рішення
господарського суду Харківської
області від 03.04.2014р. по справі № 922/438/14
видано відповідний наказ.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 17.06.2014р.
рішення господарського суду
Харківської області від 03.04.2014р. по
справі № 922/438/14 залишено без змін.

Як зазначає позивач в позовній заяві,
24.06.2014р. він направив наказ суду по
справі № 922/438/14 разом із заявою про
відкриття виконавчого провадження для
примусового виконання до
Комінтернівського ВДВС ХМУЮ.

07.07.2014р. відповідач перерахував
позивачу стягнуту за рішенням суду
заборгованість на загальну суму
51831,96грн., про що свідчить наявна в
матеріалах справи банківська виписка
(а.с. 40).

04.08.2014р. державним виконавцем
Комінтернівського ВДВС ХМУЮ винесено
постанову ВП № 44075801 про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання наказу господарського суду
Харківської області від 30.04.2014р. по
справі № 922/438/14 у зв'язку із
добровільною сплатою боржником
заборгованості (а.с. 41).

Через несвоєчасне виконання
відповідачем рішення господарського
суду Харківської області від 03.04.2014р. по
справі № 922/438/14, позивачем здійснені
нарахування інфляційних та 3% річних на
суму заборгованості, присуджену
вищезазначеним рішенням, за період з
дати набрання рішенням законної сили
до дня фактичної її оплати, а саме:
336,70грн. 3% річних за період з 19.04.2014р. по
06.07.2014р. та 4252,07грн. інфляційних
нарахувань за період з 19.04.2014р. по
30.06.2014р.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України)
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Частиною 5 ст. 11 ЦК України визначено, у
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
встановлює, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається,
якщо інше не встановлено договором
або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до статті 202 ГК України
господарське зобов'язання
припиняється: виконанням, проведеним
належним чином; зарахуванням
зустрічної однорідної вимоги або
страхового зобов'язання; у разі
поєднання управненої та зобов'язаної
сторін в одній особі; за згодою сторін;
через неможливість виконання та в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом або іншими законами.
Господарське зобов'язання
припиняється також у разі його
розірвання або визнання недійсним за
рішенням суду. До відносин щодо
припинення господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом, зокрема, виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599
цього Кодексу).

Отже, чинне законодавство не пов'язує
припинення зобов'язання з прийняттям
судового рішення чи відкриттям
виконавчого провадження з його
примусового виконання, а наявність
судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника та не виключає
його відповідальності за порушення
строків розрахунків (Інформаційний
лист ВГСУ від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права»).

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три відсотки
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір відсотків.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" саме лише
прийняття господарським судом рішення
про задоволення вимог кредитора, якщо
таке рішення не виконано в
установленому законом порядку, не
припиняє зобов'язальних відносин
сторін і не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у
разі коли судовим рішенням з боржника
стягнуто суму неустойки (штрафу, пені),
то правова природа відповідної
заборгованості саме як неустойки у
зв'язку з прийняттям такого рішення
залишається незмінною, і тому на неї в
силу припису частини другої статті 550
ЦК України проценти не нараховуються,
інфляційні ж нарахування та
нарахування трьох процентів річних на
цю заборгованість можуть
здійснюватися на загальних підставах
відповідно до частини другої статті 625
названого Кодексу з дня, наступного за
днем набрання законної сили
відповідним судовим рішенням.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, суд приходить до
висновку що позивач має право на
стягнення з відповідача 3% річних та
інфляційних втрат.

Однак, перевіривши розрахунки
позивача, суд дійшов висновку про те, що
вони є невірними, та позивачем невірно
зазначена загальна сума коштів, яка
була стягнута з відповідача за
рішенням суду від 03.04.2014р. по справі №
922/438/14.

Зробивши відповідні перерахунки сум,
заявлених до стягнення, суд вважає за
можливе стягнути з відповідача на
користь позивача 336,55грн. 3% річних за
період з 19.04.2014р. по 06.07.2014р. та 2487,93грн.
інфляційних за період з 19.04.2014р. по
30.06.2014р.

В частині вимог про стягнення з
відповідача 0,15грн. - 3 % річних та
1764,14грн. інфляційних, суд відмовляє в
задоволенні позовних вимог через їх
необґрунтованість.

Щодо заперечень відповідача стосовно
дати набрання законної сили рішенням
господарського суду Харківської
області від 03.04.2014р. у справі № 922/438/14,
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 25.04.2014р. було
повернуто апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Харківське
монтажно-виробниче підприємство
"Електропівденмонтаж" на рішення
господарського суду Харківської
області від 03.04.2014р. по справі № 922/438/14
на підставі п.3 ст. 97 ГПК України. Таким
чином, власне розгляд справи в
апеляційному порядку на момент видачі
господарським судом судового наказу по
справі № 922/438/14 не відбувався, відтак
рішення господарського суду
Харківської області від 03.04.2014р. по
справі № 922/438/14 набрало законної сили
за правилами, наведеними в статті 85 ГПК
України, а саме 18.04.2014р. (такої ж позиції
дотримується Вищий господарський суд
України в своєму Інформаційному листі
від 29.09.2009 N 01-08/530 "Про деякі питання,
порушені у доповідних записках
господарських судів України у першому
півріччі 2009 року щодо застосування
норм Господарського процесуального
кодексу України").

Щодо решти заперечень відповідача
проти позову, викладених у відзиві на
позов, суд вважає доводи відповідача
безпідставними, такими що
спростовуються матеріалами справи,
тому не приймаються судом до уваги.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Оскільки позивача звільнено від сплати
судового збору відповідно до п.10. ч.1 ст.
5 Закону України «Про судовий збір», суд
вважає необхідним витрати по сплаті
судового збору у сумі 1124,60грн. покласти
на відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог, та стягнути
зазначену суму на користь державного
бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 202 Господарського кодексу України,
ст.ст. 11, 509, 525, 598, 599, 612, 625 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 1, 12, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Харківське
монтажно-виробниче підприємство
"Електропівденмонтаж" (61035, м.Харків,
вул. Каштанова, 33; ) на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (61168, АДРЕСА_1; ідентифікаційний
код НОМЕР_1) 336,55грн. - 3 % річних та
2487,93грн. інфляційних втрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Харківське
монтажно-виробниче підприємство
"Електропівденмонтаж" (61035, м.Харків,
вул. Каштанова, 33; ) на
користь державного бюджету України
(одержувач коштів - Управління
державної казначейської служби у
Дзержинському районі м. Харкова, вул.
Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача -
Головне управління державної
казначейської служби України у
Харківській області, МФО 851011, код
бюджетної класифікації 22030001) 1124,60грн.
судового збору.

Після набрання рішенням законної сили
видати накази.

В решті стягнення 0,15грн. - 3 % річних та
1764,14грн. інфляційних - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Харківської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24.11.2014 р.

Суддя О.О. Ємельянова