ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року Справа № 925/922/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Іванової Л.Б. - головуючого, Гольцової
Л.А., Козир Т.П.,

за участю представника позивача -
Агєєвої О.М. дов. № 521 від 1 серпня 2014
року,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві касаційну скаргу
Державного підприємства "Золотоніське
лісове господарство" на постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 9 жовтня 2014
року у справі Господарського суду
Черкаської області за позовом
Державного підприємства "Одеська
залізниця" в особі відокремленого
структурного підрозділу "Одеська
дирекція залізничних перевезень" до
Державного підприємства "Золотоніське
лісове господарство" про стягнення
суми,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Державне підприємство
"Одеська залізниця" в особі
відокремленого підрозділу "Одеська
дирекція залізничних перевезень" (далі
- позивач) звернулось до Державного
підприємства "Золотоніське лісове
господарство" (далі - відповідач) з
позовом про стягнення штрафу за
неправильно зазначену у накладній масу
вантажу у сумі 31 905 гривень 00 коп. на
підставі ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць
України.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 6 серпня 2014 року
позов задоволено повністю.

Стягнуто з Державного підприємства
"Золотоніське лісове господарство" на
користь Державного підприємства
"Одеська залізниця" в особі
відокремленого підрозділу "Одеська
дирекція залізничних перевезень" 31905
гривень штрафу.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 9 жовтня 2014
року апеляційну скаргу Державного
підприємства "Золотоніське лісове
господарство" залишено без
задоволення, рішення Господарського
суду Черкаської області від 6 серпня 2014
року залишено без змін.

У касаційній скарзі Державне
підприємство "Золотоніське лісове
господарство" просить скасувати
рішення Господарського суду
Черкаської області від 6 серпня 2014 року,
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 9 жовтня 2014
року та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Вважає, що судом апеляційної інстанції
необгрунтовано відхилено звернення
заявника щодо залучення висновку
Навчально-наукового інституту
лісового і садово-паркового
господарства НУБіП України, що є
додатковим доказом у справі, до якого
звернувся заявник у зв'язку з відмовою
місцевого господарського суду
призначити у справі експертизу.

Зазначає, що судами попередніх
інстанцій, у порушення ст. ст. 9, 22 Правил
приймання вантажів до перевезення,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України № 644 від 21 листопада
2000 року, не прийнято до уваги та не
надано оцінки тій обставині, що маса
лісоматеріалів за нормативними
документами визначається умовно, а
перевірки маси вантажу необхідно
здійснювати у той же спосіб, у який таку
масу визначив відправник.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився.

Враховуючи, що про час та місце
розгляду касаційної скарги відповідач
повідомлений належним чином, суд
вважає за можливе розглянути справу за
його відсутності.

Заслухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
касаційної скарги та вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у січні 2014 року по
накладній № 40092520 від 21 січня 2014 року зі
станції Золотоноша-1 Одеської
залізниці державним підприємством
"Золотоніський лісгосп" відправлено
вагон № 66212887 з вантажем "Пиловочник
всяких пород дерева", станція
призначення Одеса-Застава-1 Одеської
залізниці, одержувач ТОВ "Транс
Конкорд".

22 січня 2014 року на станції ім.
Т.Шевченка Одеської залізниці було
складено комерційний акт АА № 053652, яким
засвідчено, що по прибуттю поїзда і
одночасному контрольному зважуванні
на тензометричних вагах виявлено у
вагоні № 66212887 брутто 81250 кг, тара з
документа 22200 кг, нетто 59050 кг, що
складає різницю ваги проти документа в
сторону збільшення на 1050 кг.

У відповідності до ст. 118 Статуту
залізниць та на підставі вказаного
акту Державному підприємству
"Золотоніське лісове господарство"
нараховано штраф у сумі 31905 гривень, про
стягнення якого Державним
підприємством "Одеська залізниця" в
особі відокремленого структурного
підрозділу "Одеська дирекція
залізничних перевезень" заявлено у
позові.

Місцевий господарський суд, приймаючи
рішення про задоволення позовних
вимог, та апеляційний господарський
суд, залишаючи без змін рішення суду
першої інстанції, виходили з того, що
норми законодавства не зобов'язують
залізницю перевіряти відповідність
даних, вказаних відправником вантажу у
накладних, фактичним даним при
прийнятті вантажу до перевезення, в той
час як судом встановлено обставини, які
свідчать про невірність зазначення
відповідачем відомостей щодо маси
вантажу у накладній, а тому позовні
вимоги визнали доведеними.

При цьому місцевий господарський суд
доводи відповідача не перевіряв,
апеляційний господарський суд визнав
їх недоречними, не перевіряючи та не
наводячи мотивів цього висновку.

Тому такі висновки судів попередніх
інстанцій є передчасним і
непереконливими з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського
кодексу України умови перевезення
вантажів окремими видами транспорту, а
також відповідальність суб'єктів
господарювання за цими перевезеннями
визначаються транспортними кодексами,
транспортними статутами та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 12 Закону України "Про
транспорт" підприємства транспорту
мають право вимагати від пасажирів,
відправників і одержувачів вантажів
виконання вимог цього Закону, кодексів
(статутів) окремих видів транспорту та
інших нормативних актів України, що
регулюють діяльність транспорту.

Статтею 2 Статуту залізниць України
передбачено, що обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом, визначає Статут залізниць
України.

За ст. 6 Статуту залізниць України
накладна є основним перевізним
документом встановленої форми,
оформленим відповідно до цього Статуту
та Правил, який надається залізниці
відправником разом з вантажем.
Накладна є обов'язковою двосторонньою
письмовою формою угоди на перевезення
вантажу, яка укладається між
відправником та залізницею на користь
третьої сторони - одержувача.

Згідно з ст. 24 Статуту залізниць
України вантажовідправники несуть
відповідальність за всі наслідки
неправильності, неточності або
неповноти відомостей, зазначених ним у
накладній. Залізниця має право
перевіряти правильність цих
відомостей, а також періодично
перевіряти кількість та масу вантажу,
що зазначаються у накладній.

Відповідно до п. п. 2.1 - 2.2 розділу 2
Правил оформлення перевізних
документів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від 21
листопада 2000 року № 644,
вантажовідправником заповнюються,
зокрема, такі графи комплекту
перевізних документів, як то "Маса
вантажу визначена відправником" -
заповнюється, якщо маса вантажу
визначена відправником. Зазначаються
маса у кілограмах брутто вантажу,
загальна маса відправки (прописом), а
також "Спосіб визначення маси". При
цьому правильність внесених у накладну
відомостей, як це передбачено п. 2.3
"Правила оформлення перевізних
документів", своїм підписом
підтверджує представник відправника.

За ст. 37 Статуту залізниць України
тарні і штучні вантажі перевозяться із
зазначенням у накладній маси і
кількості вантажних місць. Маса цих
вантажів визначається до здавання їх
для перевезення і зазначається на
вантажних місцях. Вантажі, що
перевозяться насипом і наливом, а також
інші вантажі, зважування яких на
вантажних вагах неможливе, зважуються
на вагонних вагах. Перелік вантажів, що
можуть перевозитися насипом і наливом,
установлюється Правилами. Загальна
маса вантажу визначається шляхом
зважування на вагах або підрахуванням
маси на вантажних місцях за трафаретом
чи стандартом. Маса окремих вантажів
може визначатися розрахунковим
методом, за обміром або умовно
(нафтопродукти в цистернах, тварини,
лісоматеріали тощо). Маса вантажів
визначається відправником.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Правил приймання
вантажів до перевезення, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України № 644 від 21 листопада 2000 року та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 24 листопада 2000 року за № 862/5083,
маса лісоматеріалів і дров
визначається відправником умовно.

Під час розгляду справи судами
попередніх інстанцій не з'ясовано, яким
способом визначено масу
лісоматеріалів, наданих до
перевезення, не перевірено доводи
відповідача щодо того, що зважування
наданих до перевезення лісоматеріалів
здійснювалось останнім у спосіб,
встановлений наведеним положенням, та
не наведено мотивів, чому позивач не
мав права скористуватися даним
способом визначення маси вантажу -
лісоматеріалів.

За п. 22 Правил видачі вантажів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України № 644 від 21 листопада
2000 року та зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 24
листопада 2000 року за № 862/5083, перевірка
маси вантажу на станції призначення
провадиться, як правило, таким самим
способом, яким цю масу було визначено
на станції відправлення.

Дійсно, положення вказаного пункту не є
імперативними та допускають
можливість використання іншого
способу визначення вантажу на станції
призначення, ніж той, що
використовувався відправником.

Разом з тим, суди не звернули увагу та
не надали правового обгрунтування
доводам відповідача щодо того, що маса
вантажу лісоматеріалів визначалась
вантажовідправником та перевізником з
використанням різних способів
визначення маси та, відповідно, не
дослідили та не перевірили, чи могла
бути наявна різниця її показників,
пов'язана саме з використанням різних
способів визначення ваги.

Поза перевіркою та оцінкою судів
попередніх інстанцій залишилось також
доводи відповідача щодо неможливості
збігу ваги лісоматеріалів на станції
відправлення і на станції прибуття, а
відповідно некоректності застосування
зважування на вагах, через природні
властивості деревини як матеріалу,
зокрема, вологопоглинання, що може
істотно впливати на вагу
лісоматеріалів.

Не з'ясували суди попередніх інстанцій,
в чому полягало умовне визначення
відповідачем ваги вантажу, чи
відповідало і яким саме нормам.

Відповідно до ч. 4 ст. 52 Статуту
залізниць України маса вантажу
вважається правильною, якщо різниця у
масі, визначена на станції
відправлення, порівняно з масою, що
виявилася на станції призначення, не
перевищує: у разі недостачі - норми
природної втрати маси вантажу і
граничного розходження визначення
маси нетто; у разі надлишку - граничного
розходження визначення маси нетто.

Згідно ч. 2 п. 2.6 Правил оформлення
перевізних документів маса вантажу
вважається правильною, якщо різниця
між фактично виявленою масою і
зазначеною в перевізних документах не
перевищує 0,2 %.

За ч. 3 п. 27 Правил видачі вантажів
надлишок вантажу порівняно з масою,
вказаною в накладній, вважається таким,
що не перевищує норму, якщо він не
виходить за межу граничного
розходження визначення маси нетто, яке
становить 0,2 %.

Оскаржувані судові рішення не містять
висновків щодо того, чи відповідає
похибка у визначенні ваги встановленим
чинним законодавством межам, а також
нормативам ГОСТ 2708, які, за твердженням
відповідача, передбачають похибку у
вазі до 6 % від об'єму лісоматеріалів.

Крім того, приймаючи до уваги складений
залізницею комерційний акт АА № 053652
від 22 січня 2014 року, яким зафіксовано
різницю у масі вантажу, місцевий та
апеляційний господарські суди не
перевірили його відповідність
Правилам складання актів, затверджених
наказом Міністерством транспорту
України № 334 від 28 травня 2002 року та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України за № 567/6855 8 липня 2002 року.

Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили. Тому комерційний
акт є лише одним із доказів, який
оцінюється судом в сукупності з усіма
іншими доказами у справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи
спростовуючи подані стороною докази,
господарські суди повинні у
мотивувальній частині рішення навести
правове обґрунтування і ті доведені
фактичні обставини, з огляду на які ці
доводи або докази не взято до уваги
судом. Викладення у рішенні лише
доводів та доказів сторони, на користь
якої приймається рішення, є порушенням
вимог ст. 42 Господарського
процесуального кодексу України щодо
рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом.

Вказані обставини не з'ясовувались
судами першої та апеляційної
інстанцій, проте мають істотне
значення для правильного вирішення
спору.

За таких обставин судові рішення
визнати законними та обгрунтованими не
можна, тому вони підлягають скасуванню,
а справа - передачі на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду господарському
суду необхідно врахувати наведене,
більше ретельно перевірити доводи
відповідача, встановити усі істотні
обставини справи, надати їм належну
правову оцінку та прийняти рішення
відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 111-5, 111-7- 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити
частково.

Скасувати постанову Київського
апеляційного господарського суду від 9
жовтня 2014 року і рішення
господарського суду Черкаської
області від 6 серпня 2014 року.

Справу направити до господарського
суду Черкаської області на новий
розгляд в іншому складі суду.

Головуючий
Л. Іванова

Судді
Л. Гольцова

Т. Козир