ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2014 р.Справа № 916/3701/14

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Князєвої
К.Р.

За участю представників сторін:

Прокурор: Доброжан Н.І. /посвідчення/;

Від позивача: Гудзенко Т.Є. за
довіреністю від 28.07.2014р. № 3067/02

Від відповідача: не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом прокурора
Овідіопольського району Одеської
області в інтересах держави в особі
Державної екологічної інспекції в
Одеській області до товариства з
обмеженою відповідальністю „Україна
2010" про стягнення 321 832 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Овідіопольського району
Одеської області звернувся до
господарського суду Одеської області
із позовом в інтересах держави в особі
Державної екологічної інспекції в
Одеській області до товариства з
обмеженою відповідальністю „Україна
2010" (далі по тексту - ТОВ „Україна 2010")
про стягнення в дохід держави шкоди,
заподіяної внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
розмірі 321 832,00 грн. Позовні вимоги
обґрунтовані фактом вчинення
відповідачем порушення законодавства
про охорону навколишнього природного
середовища у вигляді добування
підземних вод без отримання дозволу на
користування надрами, а також відмовою
ТОВ „Україна 2010" компенсувати суму
завданих навколишньому середовищу
збитків у добровільному порядку.

Відповідно до наданих пояснень,
позивач у повному обсязі підтримує
заявлені прокурором позовні вимоги.

Відповідач був належним чином
повідомлений про час та місце судового
розгляду даної справи, що
підтверджується підписом представника
ТОВ „Україна 2010" на повідомленні про
оголошення відкладення в засіданні
суду, яке відбулось 29.10.2014р., проте не
забезпечив участь свого представника в
судовому засіданні, в якому було
оголошено вступну та резолютивну
частину даного рішення. Незважаючи на
участь представника ТОВ „Україна 2010" в
одному судовому засіданні по даній
справі, відповідачем не було
висловлено суду власної правової
позиції по суті заявлених прокурором
позовних вимог та не було подано
відзиву на позов, у зв'язку з чим, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами згідно зі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
учасників судового процесу, суд
встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
Державною екологічною інспекцією в
Одеській області було проведено
перевірку дотримання ТОВ „Україна 2010"
вимог природоохоронного законодавства
в галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами, за результатами
якої було складено відповідний акт
перевірки від 27.09.2013р., в розділі щодо
перевірки дотримання
природоохоронного законодавства у
галузі водних ресурсів зазначено
наступне.

Так, ТОВ „Україна 2010" було надано
дозвіл на спецводокористування №
УКР939-А/Оде від 27.12.2011р., виданий
Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
Одеській області із терміном дії до
01.12.2014р. Кількість артезіанських
свердловин ТОВ „Україна 2010" складає 7
(сім), чотири із яких законсервовані, із
наданням відповідних актів
консервації недіючих артсвердловин.
Також 1 (одна) з них знаходиться на
ремонті. Згідно наданого дозволу, вода
використовується на госппобутові та
виробничі потреби. Ліміт використання
води встановлений в розмірі 5,214
тис.м.куб/рік., ліміт забору води 5,214
тис.м.куб/рік. На виробничі потреби
використовується 4,5 тис.м.куб/рік, на
госппобутові 0,714 тис.м.куб/рік, в тому
числі із міськводопроводу 0,714
тис.м.куб/рік. Дозвіл на користування
надрами відсутній. Скид стічних вод
відбувається у вигреби. Лічильники
обліку води на артсвердловинах
відсутні. Санітарні зони артезіанських
свердловин частково відсутні та
знаходяться в занедбаному стані.
Первинний облік забраної води
фіксується в журналі за невстановленою
формою. Надано державну статистичну
звітність 2-ТП (водгосп) про
використання води за 2012 рік. Згідно
звіту про використання води
підприємство ТОВ „Україна 2010" фактично
використало 4 200 куб.м. води на виробничі
потреби. Державна статистична
звітність за формою 2-ТП (водгосп) за 2011
рік та за І, ІІ квартали 2013 року не
надані.

Крім того, в акті перевірки зазначено,
що у ТОВ „Україна 2010" відсутні
документи, що посвідчують право
власності чи право користування на
земельну ділянку, що використовується
даним товариством у власній
господарській діяльності.

Акт перевірки було підписано
керівником ТОВ „Україна 2010" без
будь-яких зауважень.

З огляду на встановлені в ході
проведення перевірки обставини,
Державною екологічною інспекцією в
Одеській області було зроблено
висновок, що відповідачем в порушення
вимог ст.ст. 19, 21, 23 Кодексу України про
надра здійснювався самовільний забір
води при відсутності спеціального
дозволу на користування надрами з
власних артезіанських свердловин,
відповідальність за яке передбачена
ст. 65 Кодексу України про надра.

З метою відшкодування шкоди, що була
завдана відповідачем навколишньому
природному середовищу внаслідок
допущеного ним порушення вимог
природоохоронного законодавства,
Державною екологічною інспекцією було
направлено на адресу ТОВ „Україна 2010"
претензію № 6 від 15.01.2014р. на суму 321 832,00
грн., яка була залишена відповідачем
без виконання.

У зв'язку із викладеними обставинами, а
саме відмовою ТОВ „Україна 2010"
здійснити відшкодування суми збитків,
завданих навколишньому природному
середовищу у зв'язку із самовільним
забором води при відсутності
спеціального дозволу на користування
надрами, в розмірі 321 832,00 грн., прокурор
був змушений звернутись до суду із
даним позовом в інтересах держави в
особі Державної екологічної інспекції
в Одеській області.

Вирішуючи питання про обґрунтованість
заявлених прокурором в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції в Одеській області позовних
вимог, господарський суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 68, 69 Закону України
„Про охорону навколишнього природного
середовища" від 25 червня 1991 року1264-XII (з
наступними змінами та доповненнями;
далі по тексту - Закон України „Про
охорону навколишнього природного
середовища") порушення законодавства
України про охорону навколишнього
природного середовища тягне за собою
встановлену цим Законом та іншим
законодавством України дисциплінарну,
адміністративну, цивільну і
кримінальну відповідальність.
Застосування заходів дисциплінарної,
адміністративної або кримінальної
відповідальності не звільняє винних
від компенсації шкоди, заподіяної
забрудненням навколишнього природного
середовища та погіршенням якості
природних ресурсів. Шкода, заподіяна
внаслідок порушення законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, підлягає компенсації в
повному обсязі.

Вирішуючи даній спір господарський суд
бере до уваги положення п. 1.1 роз'яснень
Вищого арбітражного суду України „Про
деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних із застосуванням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища"
від 27.06.2001р. № 02-5/744, у відповідності до
яких відносини у галузі охорони
навколишнього природного середовища в
Україні регулюються Конституцією
України, міжнародними угодами України,
Цивільним кодексом України (далі -
Цивільний кодекс), Законом України "Про
охорону навколишнього природного
середовища" (далі - Закон), а також
розроблюваним відповідно до нього
земельним, водним, лісовим
законодавством, законодавством про
надра, про охорону атмосферного
повітря, про охорону і використання
рослинного і тваринного світу та іншим
спеціальним законодавством. У
вирішенні спорів, пов'язаних із
застосуванням законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища, слід керуватися нормами
природноресурсового,
природоохоронного законодавства про
забезпечення екологічної безпеки, а з
питань, не врегульованих цим
законодавством, - відповідними
правилами цивільного законодавства.

Враховуючи заявлену прокурором в
інтересах держави в особі позивача
вимогу про відшкодування збитків,
завданих державі внаслідок порушення
відповідачем природоохоронного
законодавства, що є вимогою про
застосування цивільно-правових
наслідків названого екологічного
правопорушення, господарський суд
вважає за необхідне звернутись до
приписів цивільного законодавства,
яким врегульовано загальні підстави
виникнення у особи обов'язку
відшкодування збитків.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
При цьому, збитками є витрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Виходячи з положень статей глави 82 ЦК
України чинним законодавством України
під майновою шкодою розуміється в тому
числі будь-яке знецінення блага, що
охороняється правом, що, в свою чергу,
тягне за собою негативні майнові
наслідки для правопорушника.
Зобов'язання, що регулюються нормами
даної глави відносяться до числа
позадоговірних, тобто суб'єкти даних
правовідносин не перебувають у
будь-яких договірних відношеннях. Отже,
зобов'язанням із заподіяння шкоди
(деліктне зобов'язання) є зобов'язання в
силу якого особа, яка заподіяла майнову
або немайнову шкоду іншій особі
(громадянину, організації), зобов'язано
дану шкоду відшкодувати.

Так, згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

При цьому, для настання деліктної
відповідальності необхідна наявність
складу цивільного правопорушення, а
саме: вина особи, яка заподіяла шкоду;
протиправна поведінка заподіювача
шкоди; наявність шкоди; причинний
зв?язок між шкодою та протиправною
поведінкою заподіювача. Відсутність
одного з елементів складу цивільного
правопорушення, які утворюють склад
цивільного правопорушення, звільняє
боржника від відповідальності за
заподіяну шкоду, оскільки його
поведінка не може бути кваліфікована
як правопорушення.

Аналогічну правову позицію висловлено
у п. 1.3 роз'яснень Вищого арбітражного
суду України „Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних
із застосуванням законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища" від 27.06.2001р. № 02-5/744, згідно з
яким розглядаючи справи про
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок порушення
природноресурсового,
природоохоронного законодавства про
забезпечення екологічної безпеки,
господарські суди повинні обов'язково
враховувати наявність таких умов
відповідальності, як безпосередній
причинний зв'язок між відповідними
діями (бездіяльністю) і шкодою та вина
відповідача.

При цьому, у п. 1.6 названих роз'яснень
наголошено, що вирішуючи спір про
відшкодування шкоди, заподіяної
навколишньому природному середовищу,
господарському суду слід виходити з
презумпції вини правопорушника. Отже
позивач не повинен доводити наявність
вини відповідача у заподіянні шкоди
навколишньому природному середовищу,
навпаки, відповідач повинен довести, що
у діях його працівників відсутня вина у
заподіянні шкоди.

З огляду на здійснений судом правовий
аналіз приписів чинного законодавства,
якими визначені правові підстави для
відшкодування завданої особою
майнової шкоди, господарський суд
вважає за необхідне при вирішенні
даного спору встановити факт наявності
або відсутності у діях ТОВ „Україна 2010"
елементів складу цивільного
правопорушення, які, в даному випадку,
збігаються з елементами складу
екологічного правопорушення.

Так, факт порушення відповідачем у
спірних правовідносинах вимог
природоохоронного законодавства
підтверджується актом перевірки
дотримання відповідачем вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами від 27.09.2013р.,
складеним Державною екологічною
інспекцією в Одеській області, в якому,
серед іншого, зазначено про виявлення
факту використання відповідачем
протягом періоду 2012 року та І, ІІ
кварталів 2013 року 4 200 куб.м. води,
добутої із власних артезіанських
свердловин, без отримання спеціального
дозволу на користування надрами.

В силу положень п. „г" ч. 1 ст. 39 Закону
України „Про охорону навколишнього
природного середовища" підземні води є
природними ресурсами
загальнодержавного значення.

Згідно зі ст.ст. 1, 6 Кодексу України про
надра надрами є це частина земної кори,
що розташована під поверхнею суші та
дном водоймищ і простягається до
глибин, доступних для геологічного
вивчення та освоєння. Корисні копалини
за своїм значенням поділяються на
корисні копалини загальнодержавного і
місцевого значення. Віднесення
корисних копалин до корисних копалин
загальнодержавного та місцевого
значення здійснюється Кабінетом
Міністрів України за поданням
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері охорони навколишнього
природного середовища.

Згідно з переліком корисних копалин
загальнодержавного значення,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 12.12.1994р. № 827(з
наступними змінами та доповненнями)
підземні води, а саме мінеральні
(лікувальні, лікувально-столові,
природні столові; питні (для
централізованого водопостачання, для
нецентралізованого водопостачання;
промислові; технічні; теплоенергетичні
є корисними копалинами
загальнодержавного значення,

Таким чином, підземні води є природними
ресурсами загальнодержавного значення
в розумінні Закону України „Про
охорону навколишнього природного
середовища" та корисними копалинами
загальнодержавного значення в
розумінні Кодексу України про надра.

Відповідно до ст. 38 Закону України „Про
охорону навколишнього природного
середовища" використання природних
ресурсів в Україні здійснюється в
порядку загального і спеціального
використання природних ресурсів.
Законодавством України громадянам
гарантується право загального
використання природних ресурсів для
задоволення життєво необхідних потреб
(естетичних, оздоровчих, рекреаційних,
матеріальних тощо) безоплатно, без
закріплення цих ресурсів за окремими
особами і надання відповідних
дозволів, за винятком обмежень,
передбачених законодавством України. В
порядку спеціального використання
природних ресурсів громадянам,
підприємствам, установам і
організаціям надаються у володіння,
користування або оренду природні
ресурси на підставі спеціальних
дозволів, зареєстрованих у
встановленому порядку, за плату для
здійснення виробничої та іншої
діяльності, а у випадках, передбачених
законодавством України, - на пільгових
умовах.

В силу положень ч. 1 ст. 42, ст. 46 Водного
кодексу України водокористувачами в
Україні можуть бути підприємства,
установи, організації і громадяни
України, а також іноземці та особи без
громадянства, іноземні юридичні особи.
Водокористування може бути двох видів -
загальне та спеціальне.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 48 Водного
кодексу України спеціальне
водокористування - це забір води з
водних об'єктів із застосуванням
споруд або технічних пристроїв,
використання води та скидання
забруднюючих речовин у водні об'єкти,
включаючи забір води та скидання
забруднюючих речовин із зворотними
водами із застосуванням каналів.
Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських (у
тому числі для цілей аквакультури) та
інших державних і громадських потреб.

Положеннями п. 9 ч. 1 ст. 44, ч 1 ст. 49
Водного кодексу України передбачено,
що водокористувачі зобов'язані
здійснювати спеціальне
водокористування лише за наявності
дозволу.

Як свідчать матеріали справи,
Державним управління охорони
навколишнього природного середовища
27.12.2011р. було видано відповідачу Дозвіл
на спецводокористування № УКР939-А/Оде
від 27.12.2011р., із терміном дії до 01.12.2014р.
Кількість артезіанських свердловин
ТОВ „Україна 2010" складає 7 (сім), чотири
із яких законсервовані. Мета
водокористування - госппобутові та
виробничі потреби. Ліміт використання
води встановлений в розмірі 5,214
тис.м.куб/рік., ліміт забору води 5,214
тис.м.куб/рік. На виробничі потреби
використовується 4,5 тис.м.куб/рік, на
госппобутові 0,714 тис.м.куб/рік, в тому
числі із міськводопроводу 0,714
тис.м.куб/рік.

Таким чином, відповідач на дотримання
вищенаведених вимог Водного кодексу
України отримав дозвіл на спеціальне
водне користування.

В той же час, як було зазначено вище по
тексту рішення, підземні води є
корисними копалинами
загальнодержавного значення. Згідно зі
ст.ст. 13, 14, 19 Кодексу України про надра
користувачами надр можуть бути
підприємства, установи, організації,
громадяни України, а також іноземці та
особи без громадянства, іноземні
юридичні особи. Надра надаються у
користування зокрема для видобування
корисних копалин. Надра надаються у
користування підприємствам, установам,
організаціям і громадянам лише за
наявності у них спеціального дозволу
на користування ділянкою надр. Право на
користування надрами засвідчується
актом про надання гірничого відводу.

Таким чином, з вищенаведених норм
Закону вбачається висновок, що для
здійснення спеціального використання
природного ресурсу - підземних вод
необхідним є як отримання дозволу на
спеціальне водокористування, так і
отримання спеціального дозволу на
користування надрами. Виняток з цього
правила закріплений у положеннях ст. 23
Кодексу України про надра, у
відповідності до якої землевласники і
землекористувачі в межах наданих їм
земельних ділянок мають право без
спеціальних дозволів та гірничого
відводу видобувати для своїх
господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови що продуктивність водозаборів
підземних вод не перевищує 300 кубічних
метрів на добу, та використовувати
надра для господарських і побутових
потреб.

Реалізація землекористувачами або
землевласниками права видобувати
підземні води без спеціального
дозволу, передбаченого статтею 23
Кодексу України про надра, можлива за
наявності певних умов: по-перше, при
наявності права на земельну ділянку,
по-друге, при видобуванні води з метою
її використання для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
по-третє, за умови неперевищення ліміту
видобування підземних вод (не більше 300
м. куб. на добу).

В свою чергу, згідно зі ст.ст. 125, 126
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на час проведення позивачем
перевірки дотримання відповідачем
вимог природоохоронного
законодавства) право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Як свідчать матеріали справи, на час
проведення позивачем вищезазначеної
перевірки у відповідача були відсутні
будь-які правовстановлювальні
документи на земельну ділянку, на якій
розташовані артезіанські свердловини,
за допомогою яких ТОВ „Україна 2010"
здійснювало забір підземних вод, право
відповідача на використання землі не
було зареєстровано в передбаченому
законом порядку. Слід зазначити, що
докази виникнення у відповідача права
на користування землею в порушення
вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України не були
надані відповідачем під час розгляду
даної справи господарським судом.

У зв'язку з викладеним, господарський
суд доходить висновку, що з метою
здійснення спеціального
водокористування шляхом видобування
підземних вод із використанням
артезіанських свердловин ТОВ „Україна
2010" окрім дозволу на спеціальне
водокористування було зобов'язане
отримати також дозвіл на спеціальне
користування надрами, оскільки у
відповідача відсутнє належним чином
зареєстроване право власності або
право користування земельною ділянкою,
на якій розташовані належні йому
артезіанські свердловини.

Правова позиція щодо застосування
положень ст. 23 Кодексу України про
надра знайшла своє відображення у
постанові Вищого господарського суду
України від 05.02.2013р. по справі №
20/5025/938/12.

Проте, як свідчать матеріали справи,
дозвіл на спеціальне користування
надрами у ТОВ „Україна 2010" відсутній, у
зв'язку з чим, суд доходить висновку, що
відповідачем здійснювалось самовільне
використання надр шляхом видобування
підземних вод. У зв'язку з викладеним,
суд доходить висновку про доведення
факту протиправної поведінки
відповідача у спірних правовідносинах.
При цьому, суд зазначає, що в матеріалах
справи відсутні докази визнання
незаконними дій позивача при
проведенні вказаної перевірки.

Що стосується визначеної позивачем
суми збитків в розмірі 321 832,00 грн., що
були завдані навколишньому природному
середовищу у спірних правовідносинах,
господарський суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

У відповідності до п.п. 1.2, 1.7 Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від 20
липня 2009 р. N 389 (з наступними змінами та
доповненнями; далі по тексту -
Методика), нею встановлюється порядок
визначення розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, у разі зокрема самовільного
використання водних ресурсів при
відсутності дозвільних документів
(дозволу на спеціальне
водокористування та/або спеціального
дозволу на користування надрами
(підземні води)). Самовільним
водокористуванням є здійснення
спеціального водокористування без
наявності дозволу на нього.

Згідно з п.п. 9.1, 9.2 Методики розрахунок
розміру відшкодування збитків,
обумовлених самовільним використанням
водних ресурсів при відсутності
дозвільних документів (дозволу на
спеціальне водокористування та/або
спеціального дозволу на користування
надрами (підземні води)), грн,
здійснюється за формулою: З сам = 100 х W х
Тар,(23), де W - об'єм води, що використана
самовільно без дозвільних документів
(дозволу на спеціальне
водокористування та/або спеціального
дозволу на користування надрами
(підземні води)), м 3;Тар - розмір, грн/100 м
3, аналогічний ставці збору за
спеціальне використання води,
встановленої статтею 325 Податкового
кодексу України на дату виявлення
порушення (для води з лиманів - розмір,
грн/100 м 3, аналогічний ставці збору за
спеціальне використання поверхневих
вод для показника "Інші водні об'єкти",
встановленої статтею 325 Податкового
кодексу України на дату виявлення
порушення). Фактичний об'єм води, що
використана самовільно без дозвільних
документів (дозволу на спеціальне
водокористування та/або спеціального
дозволу на користування надрами
(підземні води)), визначається на основі
даних: первинної документації,
статистичної звітності, ліміту забору
та використання води, індивідуальних
норм водоспоживання та водовідведення
або довідки суб'єкта господарювання за
підписом керівництва, завіреної
печаткою.

Як свідчить матеріали справи, а саме
звіти про використання води форми 2-ТП
(Водгосп) за 2012 рік та І, ІІ квартали 2013
року, що були складені ТОВ „Україна 2010",
останнім протягом вказаного періоду
було спожито воду на виробничі потреби
у кількості 5 600 куб.м.

За результатами перевірки здійсненого
позивачем розрахунку розміру збитків,
заподіяних державі внаслідок
самовільного водокористування /а.с. 27/,
господарський суд зазначає, що
вказаний розрахунок було зроблено за
формулою № 23, яка передбачена п. 9.1
Методики, із застосуванням правильних
вихідних даних. У зв'язку з викладеним,
суд доходить висновку про правильність
визначення позивачем та прокурором
суми збитків, що завдані навколишньому
природному середовищу у спірних
правовідносинах, в розмірі 321 832,00 грн.

Розглядаючи питання наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
вчиненим ТОВ „Україна 2010" порушенням
природоохоронного законодавства та
заподіяними збитками, господарський
суд виходить з того, що допущене
відповідачем порушення
природоохоронного законодавства мало
місце в результаті здійснення
відповідачем своєї господарської
діяльності, а самовільне використання
надр у вигляді забору підземних вод без
отримання дозволу на користування
надрами мало місце із використанням
артезіанських свердловин, щодо яких
ТОВ „Україна 2010" було отримано дозвіл
на спеціальне водокористування.
Викладені обставини, за переконанням
суду, підтверджують необхідний
причинно-наслідковий зв'язок між
здійсненим порушенням та завданими ним
збитками.

При цьому, як було зазначено вище, вина
правопорушника при притягненні особи
до деліктної відповідальності
законодавчо презумується та може бути
спростована самим порушником. Проте,
всупереч положенням ст.ст. 32, 33 ГПК
України відповідачем не було доведено
суду факту відсутності його вини у
вчиненні спірного екологічного
правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 65, 67 Кодексу
України про надра порушення
законодавства про надра тягне за собою
дисциплінарну, адміністративну,
цивільно-правову і кримінальну
відповідальність згідно з
законодавством України.
Відповідальність за порушення
законодавства про надра несуть особи,
винні зокрема у самовільному
користуванні надрами. Підприємства,
установи, організації та громадяни
зобов'язані відшкодувати збитки,
завдані ними внаслідок порушень
законодавства про надра, в розмірах і
порядку, встановлених законодавством
України.

Таким чином, господарський суд
доходить висновку про наявність у діях
ТОВ „Україна 2010" всіх необхідних
елементів складу цивільного
(екологічного) правопорушення у
спірних правовідносинах, у зв'язку з
чим, із відповідача слід стягнути на
користь держави компенсацію шкоди,
завданої державі внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища в
сумі 321 832,00 грн.

Підсумовуючи всі вищевикладені
обставини, відповідно до ст.ст. 38, 39, 68, 69
Закону України „Про охорону
навколишнього природного середовища"
від 25 червня 1991 року1264-XII (з наступними
змінами та доповненнями), ст.ст. 22, 1166 ЦК
України, ст.ст. 42, 44, 46, 48, 49 Водного
кодексу України, ст.ст. 1, 6, 13, 14, 19, 23, 65, 67
Кодексу України про надра, ст.ст. 125, 126
Земельного кодексу України, Переліком
корисних копалин загальнодержавного
значення, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 12.12.1994р.
№ 827(з наступними змінами та
доповненнями), п.п. 1.2, 1.7, 9.1, 9.2 Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від 20
липня 2009 р. N 389 (з наступними змінами та
доповненнями), позов прокурора,
пред'явлений в інтересах держави в
особі Державної екологічної інспекції
в Одеській області, підлягає
задоволенню у повному обсязі шляхом
присудження до стягнення із ТОВ
„Україна 2010" на користь держави
компенсації шкоди, завданої державі
внаслідок порушення законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища в сумі 321 832,00 грн.

Судові витрати зі сплати судового
збору покладаються на відповідача
відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України
шляхом присудження відповідної суми до
стягнення в дохід державного бюджету.

Керуючись ст. ст. 32 - 35, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю „Україна
2010" /67801, Одеська область,
Овідіопольський район, смт Овідіополь,
вул. Дзержинського, 140, /
на користь держави шкоду, заподіяну
державі внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища в
розмірі 321 832 грн. 00 коп. /триста двадцять
одна тисяча вісімсот тридцять дві грн.
00 коп./, на рахунок № 0361 фонду
охорони навколишнього природного
середовища Овідіопольської селищної
ради, МФО 928011, , банк -
ГУДКСУ в Одеській області, одержувач -
УК в Овідіопольському районі /смт
Овідіополь/, 24062100, балансовий рахунок
3311, символ звітності 331. Наказ видати.

3. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю „Україна
2010" /67801, Одеська область,
Овідіопольський район, смт Овідіополь,
вул. Дзержинського, 140, /
до державного бюджету України по коду
бюджетної класифікації 22030001, рахунок
№3008, отримувач - ГУДКУ в Одеській
області, , банк
отримувача - ГУДКУ в Одеській області,
код ЄДРПОУ господарського суду
Одеської області 03499997, через Державну
податкову інспекцію в
Овідіопольському районі Одеської
області судовий збір в сумі 6 436 грн. 64
коп. /шість тисяч чотириста тридцять
шість грн. 64 коп./. Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України
сторони у справі, прокурор, треті особи,
особи, які не брали участь у справі,
якщо господарський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, мають право
подати апеляційну скаргу на рішення
місцевого господарського суду, яке не
набрало законної сили. Апеляційна
скарга подається на рішення місцевого
господарського суду протягом десяти
днів з дня його оголошення місцевим
господарським судом. У разі якщо в
судовому засіданні було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення, зазначений строк обчислюється
з дня підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 17.11.2014р.

Суддя
С.П. Желєзна