номер провадження справи 3/83/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2014
Справа № 908/3648/14

За позовом: Відкритого акціонерного
товариства "Запоріжжяобленерго" в
особі Запорізьких міських електричних
мереж (69035, м. Запоріжжя, вул.
Волгоградська, 25, ідентифікаційний код
00130926)

до відповідача: Приватного підприємця
ОСОБА_1 (69035, АДРЕСА_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1)

про стягнення заборгованості в сумі 4
182, 47 грн.

Суддя Соловйов В.М.

при секретарі Прокопенко М.О.

Представники:

від позивача: Ходько В.М., керівник
групи по роботі з суб'єктами
господарювання відділу юридичного
забезпечення, довіреність № 329 від
16.12.2013р.

від відповідача: не з'явився

ВАТ "Запоріжжяобленерго" в особі ЗМЕМ
звернулось до господарського суду
Запорізької області з позовною заявою
до відповідача ПП ОСОБА_1 про стягнення
з відповідача на користь позивача
заборгованості за договором про
постачання електричної енергії № 9525
від 19.12.2006р. в сумі 4 182, 47 грн.

Відповідно до протоколу розподілу
справ між суддями від 29.09.2014р.
автоматизованою системою
документообігу суду позовну заяву
передано на розгляд судді Соловйову
В.М.

Позовні вимоги мотивовані обставинами,
викладеними у позовній заяві, та
обґрунтовані ст. 1, 2, 54-57, 82 ГПК України,
ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530 ЦК України, ст. 20,
173-175, 193 ГК України, Законом України "Про
електроенергетику", Правилами
користування електричною енергією,
затвердженими постановою НКРЕ № 28 від
31.07.1996р.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 30.09.2014р.
позовна заява прийнята до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/3648/14,
справу до розгляду в засіданні
господарського суду призначено на
20.10.2014р. о 12 год. 00 хв.

Ухвалою від 20.10.2014р. розгляд справи
відкладений на 10.11.2014р. об 11 год. 00 хв.

В судовому засіданні 10.11.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Повідомлено, що повне рішення
буде складено 14.11.2014р.

Під час розгляду справи представник
позивача вимогу про здійснення
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не заявляв.

В судовому засіданні 10.11.2014р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги з підстав, наведених у
позовній заяві (а.с. 3-7), та просить суд
стягнути з відповідача на користь
позивача заборгованість за договором
про постачання електричної енергії №
9525 від 19.12.2006р. в сумі 4 182, 47 грн., а саме: 3
757, 52 грн. основного боргу, 369, 93 грн. пені
та 55, 02 грн. - 3 % річних від простроченої
суми.

В обґрунтування позовних вимог
позивач, зокрема, зазначив наступне.

Між ВАТ "Запоріжжяобленерго" та ПП
ОСОБА_1 укладений договір про
постачання електричної енергії № 9525
від 19.12.2006р. на виконання умов якого
позивач за період з 01.02.2014р. по 27.03.2014р.
продав відповідачу електричну енергію
для забезпечення потреб
електроустановок на загальну суму 3 757,
52 грн.

Проте, відповідач не виконав свої
грошові зобов'язання за даним
договором та жодної оплати не здійснив.

Відповідач відзив на позовну заяву,
витребувані судом документи і
документи, що підтверджують
заперечення проти позову, не надав, в
судові засідання жодного разу не
з'явився.

За приписами ст. 17 Закону України від
15.05.2003р. N 755-IV "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців", місцезнаходження
юридичної особи або місце проживання
фізичної особи - підприємця
визначається на підставі відомостей,
внесених до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців.

Таким чином, місцезнаходження (місце
проживання) відповідача визначається
за даними його державної реєстрації як
суб'єкта господарювання.

Відповідно до Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців № 19515966 від
29.10.2014р., станом на 29.10.2014р. ПП ОСОБА_1
знаходиться за адресою: 69035, АДРЕСА_2.

Саме на цю адресу направлено судом
копії всіх процесуальних документів по
справі № 908/3648/14 для відповідача.

В підпункті 3.9.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено, що особи,
які беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК.

В разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України,
ухвала про порушення провадження у
справі надсилається сторонам за
повідомленою ними господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Копія ухвали від 30.09.2014р. про порушення
провадження у справі, а також копія
ухвали від 20.10.2014р. про відкладення
розгляду справи на 10.11.2014р. об 11 год. 00
хв., які направлені на адресу
відповідача, зазначену в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, до суду не
повертались.

Господарський суд враховує, що
відповідач не повідомив суд про зміну
місця проживання (перебування,
знаходження) та про неможливість
прибуття в судове засідання.

Питання про визнання явки представника
відповідача у засідання
господарського суду обов'язковою,
відповідно до п.7 ч.1 ст.65 ГПК України,
судом не вирішувалось.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п.п. 3.9.2
постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р.
№ 18).

Надані позивачем матеріали свідчать
про те, що неявка відповідача не
перешкоджає вирішенню спору, отже
справу розглянуто відповідно до ст. 75
ГПК України за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ВАТ "Запоріжжяобленерго"
(Постачальник електричної енергії) та
ПП ОСОБА_1 (Споживач) укладений
договір про постачання електричної
енергії № 9525 від 19.12.2006р. за
умовами якого Постачальник
електричної енергії продає електричну
енергію Споживачу для забезпечення
потреб електроустановок Споживача з
приєднаною потужністю, зазначеною у
додатку № 1 "Обсяги постачання
електричної енергії споживачу", а
Споживач оплачує Постачальнику
електричної енергії вартість
використаної (купленої) електричної
енергії та здійснює інші платежі
згідно з умовами цього Договору (п. 1
Договору).

Згідно п. 2.1 Договору, під час виконання
умов цього Договору, а також при
вирішенні всіх питань, що не обумовлені
цим Договором, Сторони зобов'язуються
керуватися чинним законодавством
України та Правилами користування
електричною енергією (ПКЕЕ).

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що
Постачальник електричної енергії
зобов'язується:

2.2.1 Виконувати умови цього Договору.

2.2.2 Постачати Споживачу
електроенергію, як різновид товару:

- в обсягах, визначених відповідно до
розділу 5, та з урахуванням умов розділу
6 цього Договору (додаток № 1 "Обсяги
постачання електричної енергії
споживачу");

- згідно з категорією струмоприймачів
Споживача відповідно до ПУЕ та
гарантованого рівня надійності
електропостачання схем
електропостачання, визначених
додатком № 3 "Категорії надійності
електропостачання струмоприймачів
споживача";

- із дотриманням на межі балансової
належності граничних показників
якості електричної енергії, визначених
державними стандартами;

- із забезпеченням отримання
Споживачем електричної енергії на
рівні дозволеної потужності,
визначеної у п.6 додатку № 5 "Графік
зняття показів розрахункових засобів
обліку електричної енергії".

Пунктом 2.3 Договору визначено, що
Споживач зобов'язується:

2.3.1 Виконувати умови цього Договору.

2.3.2 Дотримуватися режиму споживання
електричної енергії згідно з умовами
розділу 5 цього Договору.

2.3.3 Забезпечувати дотримання на межі
балансової належності граничних
показників якості електричної енергії,
визначених державними стандартами.

2.3.4 Оплачувати Постачальнику
електричної енергії вартість
електричної енергії згідно з умовами
додатка № 4 "Порядок розрахунків за
активну електричну енергію" та додатка
№ 5 "Графік зняття показів
розрахункових засобів обліку
електричної енергії";

2.3.6 Забезпечувати безперешкодний
доступ у будь-який час доби
працівників Постачальника електричної
енергії за пред'явленням службового
посвідчення (з правом заносити і
виносити необхідні прилади та
інструменти) до засобів (систем) обліку
як власних, так і субспоживачів,
приладів контролю навантаження та
якості електроенергії,
компенсувальних установок, комплектів
АЧР, а також для здійснення контролю
заданих Постачальником електричної
енергії режимів споживання
електроенергії та потужності і для
виконання інших необхідних робіт.

Пунктом 7.5 договору визначено, що
порядок зняття показів розрахункових
приладів обліку та відомості про точки
розрахункового обліку Споживача та
субспоживачів наведені в додатку № 5
"Графік зняття показів розрахункових
засобів обліку електричної енергії" і в
додатку № 6.1 "Перелік точок
розрахункового обліку реактивної
електричної енергії".

Згідно до п. 7.9 Договору, на підставі
показів засобів обліку електричної
енергії та умов Договору оформлюються
та надаються, зокрема, такі документи:

"Акт про спожиту протягом
розрахункового періоду активну
електричну енергію" (Додаток № 5.1).

За умовами пункту 1 Додатку № 4 до
Договору, розрахунковим вважається
період з 00 годин першого числа до 24
годин останнього числа поточного
місяця.

Розрахунки за електричну енергію
проводяться Споживачем виключно
грошовими коштами на рахунок
Постачальника електричної енергії,
вказаний в п.10 Договору.

За дату оплати приймається дата, на яку
були зараховані кошти на рахунок
Постачальника електричної енергії.

Згідно п. 4 Додатку № 4 до Договору,
Споживач не пізніше 12-00 годин другого
робочого дня місяця, наступного за
розрахунковим, направляє свого
представника до Постачальника
електричної енергії для подання у двох
примірниках, підписаних уповноваженою
особою Споживача та скріплених його
печаткою:

- "Акта про спожиту протягом
розрахункового періоду активну
електричну енергію" за формою Додатка
№ 5.1;

- "Акта звірки обсягу споживання
електроенергії, відпущеної
Постачальником електричної енергії за
тарифами, диференційованими за
періодами часу" за формою Додатка № 5.5"
(у випадку розрахунку за спожиту
електричну енергію за тарифами,
диференційованими за періодами часу).

Постачальник електричної енергії
підписує подані акти та один примірник
повертає Споживачу.

У відповідності до пункту 6 Додатку № 4
до Договору, за підсумками
розрахункового періоду Постачальник
електричної енергії виписує Споживачу
рахунок або платіжну вимогу - доручення
для остаточного розрахунку. Сума
платежу при остаточному розрахунку
визначається, виходячи з тарифів на
активну електроенергію та фактично
обсягу спожитої електричної енергії,
згідно даних наданого Споживачем "Акта
про спожиту протягом розрахункового
періоду активну електричну енергію" з
урахуванням сум платежів, що надійшли
від Споживача.

Як зазначено в пункті 9 Додатку № 4 до
Договору, рахунки або платіжні вимоги -
доручення віддаються уповноваженому
представнику Споживача під розписку у
пронумерованому, прошнурованому та
скріпленому печаткою Постачальника
електричної енергії журналі або
направляються Постачальником
електричної енергії Споживачу поштою
рекомендованим листом.

Відповідно до пункту 10 Додатку № 4 до
Договору, Споживач зобов'язаний після
розрахункового періоду і проведення
постачальником розрахунку обсягу
використаної електроенергії у разі не
одержання рахунка або вимоги -
доручення до 10 числа, направити свого
уповноваженого представника отримати
платіжний документ на сплату спожитої
електроенергії, і не пізніше 15 числа
місяця, наступного за розрахунковим
здійснити сплату.

Пунктом 11 Додатку № 4 до Договору
передбачено, якщо Споживач не надав
"Акт про спожиту протягом
розрахункового періоду активну
електричну енергію" в обумовлений
термін, Постачальник електричної
енергії самостійно визначає обсяги
спожитої електроенергії та надає
Споживачу рахунок або платіжну
вимогу-доручення для сплати виходячи
із середньодобового обсягу споживання
електроенергії за попередній
розрахунковий період з подальшим
перерахунком у разі надання Споживачем
даних про використану електричну
енергію протягом наступного
розрахункового періоду.

Тривалість періоду розрахунку за
середньодобовим обсягом споживання
електричної енергії не перевищує один
розрахунковий період, після чого
розрахунок обсягу спожитої
електричної енергії здійснюється
Постачальником електричної енергії за
величиною дозволеної потужності
струмоприймачів та кількістю годин їх
використання визначених згідно п. 3
Додатку № 5 "Графік зняття показів
засобів обліку електричної енергії"
без подальшого перерахунку.

Згідно п. 1 Додатку № 5 до Договору, для
визначення обсягів споживання
активної електричної енергії за
розрахунковий період о 24-00 год., в
останній день місяця Споживач
самостійно або в присутності
представника Постачальника
(Субспоживача) відповідно до точок
розрахункового обліку, що наведені в п.
6, 7, 8 цього додатка здійснює зняття
показів розрахункових засобів обліку,
що відповідають споживанню активної
електричної енергії. Зафіксовані
покази оформлюються "Актом про спожиту
протягом розрахункового періоду
активну електричну енергію" (Додаток
№ 5.1) у 2-х примірниках.

В пункті 6 Додатку № 5 до Договору
зафіксовано: найменування об'єкта,
адреса - кіоск "ІНФОРМАЦІЯ_1", АДРЕСА_3,
тип і № розрахункового
електролічильника - СО-197 № 575497, втрати
у ЛЕП - 0,3 %, дозволена потужність - 4, 0
кВт., кількість робочих днів у тиждень -
7, кількість годин роботи на добу - 14.

За грудень 2013р. ПП ОСОБА_1 надав рапорт
про спожиту електроенергію (а.с. 35).

В наступних розрахункових періодах
відповідач не надавав рапорти (акти)
про спожиту електричну енергію, у
зв'язку з чим позивач у січні 2014р. обсяг
спожитої електричної енергії визначив
за середньодобовим обсягом споживання
за попередній розрахунковий період, а в
лютому та березні 2014р. - за величиною
дозволеної потужності струмоприймачів
та кількістю годин їх використання.

Таким чином позивачем визначено обсяг
використаної споживачем електричної
енергії у січні 2014р. у розмірі 0 кВт/год.,
що за діючими на той час тарифами
становило 0, 0 грн.; у лютому 2014р. у
розмірі 1 573 кВт/год., що за діючими на
той час тарифами становило 1 948, 76 грн. (з
ПДВ); у березні 2014р. - 1 460 кВт/год., на суму
1 808, 76 грн.

На оплату зазначених сум відповідачу
були направлені рахунки № 9525/2а від
05.03.2014р. на суму 1 948, 76 грн. та № 9525/3а від
04.04.2014р. на суму 1 808, 76 грн. (а.с. 36-37,
39-40).

Доказів оплати суми боргу у розмірі 3 757,
52 грн. відповідачем суду не надано.

Оцінивши представлені докази, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Правовідносини сторін є
господарськими.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну
дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Підстави виникнення господарських
зобов'язань визначені в ст. 174 ГК
України. Зокрема, господарські
зобов'язання можуть виникати:

з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту
або суб'єктом господарювання,
придбання або збереження майна
суб'єкта або суб'єктом господарювання
за рахунок іншої особи без достатніх на
те підстав;

внаслідок подій, з якими закон пов'язує
настання правових наслідків у сфері
господарювання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК
України, майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, що
визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України
встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Застосування господарських санкцій до
суб'єкта, який порушив зобов'язання, не
звільняє цього суб'єкта від обов'язку
виконати зобов'язання в натурі, крім
випадків, коли інше передбачено
законом або договором, або управнена
сторона відмовилася від прийняття
виконання зобов'язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

В даному випадку підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору, є договір про постачання
електричної енергії № 9525 від 19.12.2006р.

Відповідно до 1, 2 ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до п. 10 Додатку № 4 до
Договору, Споживач зобов'язаний після
розрахункового періоду і проведення
постачальником розрахунку обсягу
використаної електроенергії у разі не
одержання рахунка або вимоги -
доручення до 10 числа, направити свого
уповноваженого представника отримати
платіжний документ на сплату спожитої
електроенергії, і не пізніше 15 числа
місяця, наступного за розрахунковим
здійснити сплату.

Пунктом 11 Додатку № 4 до Договору
передбачено, якщо Споживач не надав
"Акт про спожиту протягом
розрахункового періоду активну
електричну енергію" в обумовлений
термін, Постачальник електричної
енергії самостійно визначає обсяги
спожитої електроенергії та надає
Споживачу рахунок або платіжну
вимогу-доручення для сплати виходячи
із середньодобового обсягу споживання
електроенергії за попередній
розрахунковий період з подальшим
перерахунком у разі надання Споживачем
даних про використану електричну
енергію протягом наступного
розрахункового періоду.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 202 ГК України,
господарське зобов'язання
припиняється: виконанням, проведеним
належним чином; зарахуванням
зустрічної однорідної вимоги або
страхового зобов'язання; у разі
поєднання управненої та зобов'язаної
сторін в одній особі; за згодою сторін;
через неможливість виконання та в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов'язання
припиняється також у разі його
розірвання або визнання недійсним за
рішенням суду.

До відносин щодо припинення
господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (частина
1 статті 599 ЦК України).

Підстави для припинення зобов'язання
за договором про постачання
електричної енергії № 9525 від 19.12.2006р.,
які визначено главою 50 ЦК України,
відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Рахунки за спожиту активну
електроенергію за період з лютого 2014р.
по березень 2014р. оформлені позивачем
відповідно до умов договору про
постачання електричної енергії № 9525
від 19.12.2006р. і вважаються погодженими
сторонами.

Тому вказані рахунки є підставою для
проведення остаточних розрахунків за
зазначений в них розрахунковий період.

Враховуючи встановлений факт
невиконання ПП ОСОБА_1 грошових
зобов'язань, вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача суми
боргу за спожиту активну
електроенергію в розмірі 3 757, 52 грн. за
договором про постачання електричної
енергії № 9525 від 19.12.2006р. є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню повністю.

Також позивач просить суд стягнути з
відповідача 369, 93 грн. пені та 55, 02 грн. -
3 % річних від простроченої суми.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України,
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання.

У сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Частиною 1 ст. 230 ГК України до штрафних
санкцій віднесено господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України одним з
правових наслідків порушення
зобов'язання є сплата неустойки
(штрафу, пені).

Згідно ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відповідних відсотках від суми
невиконаного або неналежного
виконаного зобов'язання.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
задатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

Правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України,
законом щодо окремих видів зобов'язань
може бути визначений розмір штрафних
санкцій, зміна якого за погодженням
сторін не допускається.

Приписами ч. 6 вказаної статті
унормовано, що штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законодавством або договором.

Договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань регулюються Законом
України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відтак, розмір неустойки, встановлений
законом, не обмежує учасників
договірних відносин щодо визначення
розміру пені, а передбачає обмеження
розміру пені, що підлягає стягненню.

В підпункті 4.2.1 договору № 9525 від
19.12.2006р. сторони визначили, що за
недотримання термінів сплати рахунків
або платіжних вимог-доручень за
активну електроенергію (п. 11 додатку № 4
"Порядок розрахунків за активну
електричну енергію") та за надання
послуг з компенсації перетікання
реактивної електричної енергії (п.5
додатку № 6 "Порядок розрахунків за
надання послуг з компенсації
перетікання реактивної
електроенергії") Споживач сплачує
Постачальнику електричної енергії
пеню за весь період часу, протягом
якого не виконане зобов'язання по
сплаті, в розмірі 0,5 % від суми платежу
кожний день прострочення (але не більше
подвійної облікової ставки
національного банку України, що діяла в
період нарахування пені) по день
фактичної оплати.

Враховуючи невиконання відповідачем
грошових зобов'язань, вимоги про
стягнення з нього на користь позивача
369, 93 грн. пені підлягають задоволенню
повністю. Розрахунок (а.с.43) в цій
частині перевірений судом і не
суперечить діючому законодавству.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Договором № 9525 від 19.12.2006р. сторони
інший розмір процентів не
встановлювали.

Перевіривши розрахунок 3 % річних,
здійснений позивачем (а.с.43),
господарський суд вважає правильним
наступний розрахунок:

від суми боргу 1 948, 76 грн. за період з
16.03.2014р. по 24.09.2014р. (193 дні прострочки) 3 %
річних складає 30,91 грн.;

від суми боргу 1 808, 76 грн. за період з
16.04.2014р. по 24.09.2014р. (162 дні прострочки) 3 %
річних складає 24,08 грн.

Таким чином, правомірним є нарахування
відповідачу 3 % річних в розмірі
54, 99 грн.

У зв`язку із чим стягненню з
відповідача підлягає 54,99 грн. 3 % річних.
В частині стягнення річних в розмірі 0,03
грн. в задоволенні позову слід
відмовити.

Згідно ст. 44, 49 ГПК України, судові
витрати покладаються на відповідача в
повному обсязі, оскільки спір виник
внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_1 (69035, АДРЕСА_1, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1) на користь Відкритого
акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Запорізьких міських електричних мереж
(69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 25,
ідентифікаційний код 00130926, п/р зі
спеціальним режимом використання
№ 19, МФО 313957, в ЗОУ ВАТ
"Державний ощадний банк України") 3 757
(три тисячі сімсот п'ятдесят сім) грн. 52
коп. заборгованості за спожиту активну
електроенергію.

3. Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_1 (69035, АДРЕСА_1, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1) на користь Відкритого
акціонерного товариства
"Запоріжжяобленерго" в особі
Запорізьких міських електричних мереж
(69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 25,
ідентифікаційний код 00130926, р/р №
4451 у ПАТ "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК
РОЗВИТКУ", МФО 380719) 369 (триста шістдесят
дев'ять) грн. 93 коп. пені, 54 (п'ятдесят
чотири) грн. 99 коп. - 3 % річних від
простроченої суми та 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
витрат на судовий збір.

4. В частині стягнення 0 (нуль) грн. 03 коп.
- 3 % річних від простроченої суми в
задоволенні позову відмовити.

5. Повне рішення складено 14.11.2014р.

Суддя
В.М. Соловйов