ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.Справа №
916/2360/14Одеський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.,

суддів Будішевської Л.О., Бєляновського
В.В.

(склад судової колегії сформований
розпорядженням голови суду №2287 від
23.09.2014р.)

при секретарі судового засідання
Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від ТОВ «Золота рибка» - Гузь Г.В. - за
довіреністю;

від ДП «НДІ «Шторм» - Гавриленко І.О. -
за довіреністю; Мороз В.В. - за
довіреністю;

від прокуратури - Риженко М.Ю. - прокурор
прокуратури; Набекало М.М. - прокурор
прокуратури

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золота рибка»

на рішення господарського суду
Одеської області від 01 вересня 2014 року

по справі №916/2360/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Золота рибка»

до Державного підприємства
«Науково-дослідний інститут «Шторм»

за участю Одеської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері Південного регіону
України в інтересах держави в особі ДП
«НДІ «Шторм»

про визнання недійсним договору

Сторони належним чином повідомлені про
дату, час та місце розгляду апеляційної
скарги.

У судовому засіданні 14.10.2014р.
оголошувалась перерва згідно ст.77 ГПК
України.

В судовому засіданні 11.11.2014 р. згідно
ст. 85 ГПК України оголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

встановив:

У червні 2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Золота рибка»
(надалі - позивач, ТОВ «Золота рибка»)
звернулося до господарського суду
Одеської області з позовом до
Державного підприємства
«Науково-дослідний інститут «Шторм», в
якому просило суд визнати недійсним
договір №06 відшкодування податку на
землю від 01.09.2011р., укладений між
позивачем та ДП «НДІ «Шторм».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДП
«НДІ «Шторм» під час укладання
спірного договору про відшкодування
земельного податку не мало необхідного
обсягу цивільної дієздатності та
договір суперечить чинному
законодавству - відповідач не є
законним власником (користувачем)
земельної ділянки, що розташована за
адресою: м.Одеса, вул.В.Терешкової, 27,
відповідач у встановленому законом
порядку своє право постійного
користування земельною ділянкою не
оформив, відповідний державний акт
відсутній. Статтями 269, 270 Податкового
кодексу України передбачено, що
платниками податку є власники землі та
користувачі земельної ділянки.
Об'єктами оподаткування є земельні
ділянки, які перебувають у власності і
користуванні. При укладенні сторонами
договору купівлі-продажу нерухомого
майна до позивача згідно ст.120
Земельного кодексу України перейшло
право користування земельною ділянкою
під нерухомим майном та для його
обслуговування.

З посиланням на норми ст.ст.203,215,216 ЦК
України, ст.ст.125,126 ЗК України, ст.ст.269,270
ПК України позивач просив суд
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 22.07.2014р. до участі у справі
(за відповідною заявою) допущено
Одеську прокуратуру з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Південного регіону України в інтересах
держави в особі ДПІ «НДІ «Шторм».

Рішенням господарського суду Одеської
області від 01.09.2014р. (суддя Брагіна Я.В.)
у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду вмотивовано посиланнями
на норми ч.ч.1-5 ст.203, ч.ч.1-3 ст.215, ч.1 ст.236,
п.1 ст.626, ст.627, п.1 ст.328, ст.638 ЦК України
та тим, що хоча укладення договору на
відшкодування земельного податку не
передбачено нормативним актом,
заборони щодо укладення такого
правочину не існує і останній не
суперечить вимогам чинного
законодавства, відповідає загальним
засадам цивільного законодавства.
Матеріали справи свідчать, що
Науково-дослідне бюро "Шторм" було
створено у 1967році, у 1994році
перетворене на Науково-дослідний
інститут "Шторм", і пізніше останнє
перейменовано на ДП "Науково-дослідний
інститут "Шторм". На земельній ділянці,
яка розташована за адресою: м. Одеса,
вул. Терешкової, 27, знаходиться
нерухоме майно відповідача, спірною
земельною ділянкою користувався
відповідач на час укладення договору
купівлі-продажу майна, укладеного між
сторонами як правонаступник
попередніх землекористувачів, яким
було надано земельну ділянку в
користування, що не заперечувалося
представниками сторін, а також
свідчать матеріали справи, зокрема:
архівна виписки від 22.09.94р., архівна
копія від 27.07.94р., рішення виконавчого
комітету Одеської міської ради №788 від
30.11.64р., №551 від 20.07.67р., №353 від 07.08.73р.;
рішення Одеської міської ради від
11.03.13р., яким був затверджений проект
відведення земельної ділянки
відповідачу та надано останньому
земельну ділянку загальною площею
3,4584га для обслуговування комплексу
адміністративно-виробничих будівель
та споруд, хоча відповідач не закінчив
оформлення документів на зазначену
земельну ділянку, тобто не отримав
згідно ст.125,126 ЗК України документи і
тому відповідач зобов'язаний був
сплачувати земельний податок. До того
ж, спірну земельну ділянку у
відповідача не вилучено і на час
розгляду справи.

Позивач не довів тих обставин, на які
посилався у позові, а саме, щодо
відсутності обсягу дієздатності та
порушення вимог законодавства при
укладенні спірного договору.

Місцевий господарський суд не прийняв
до уваги доводи позивача про порушення
відповідачем при укладенні договору
ст.ст.269,270 Податкового кодексу України,
оскільки предметом спору не являється
сплата земельного податку, а предметом
спору є визнання договору недійсним
щодо відшкодування сплаченого
земельного податку.

Не прийняв суд доводи позивача щодо
відсутності обсягу цивільної
дієздатності у відповідача на
підписання договору, оскільки
відповідач зареєстрований як юридична
особа в установленому законом порядку,
договір підписаний уповноваженими
особами, підписи яких посвідчені
печатками. Цивільною дієздатністю є
здатність особи своїми діями набувати
для себе цивільних прав і самостійно
здійснювати, а також своїми діями
створювати для себе цивільні права і
обов'язки, самостійно їх виконувати та
нести відповідальність у разі їх
невиконання. Юридичною особою є
організація, створена і зареєстрована
у встановленому законі порядку.
Юридична особа наділяється цивільною
правоздатністю і дієздатністю, може
бути позивачем та відповідачем у суді
(ст.80 ЦК України). Згідно ст.92 ЦК України,
юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.

Не погодившись з рішенням суду,
ТОВ «Золота рибка» звернулося з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржуване рішення
повністю та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги ТОВ «Золота рибка»
зазначило, що рішення є
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права; невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, а тому підлягає скасуванню
з наступних підстав:

- суд першої інстанції неправильно
трактує норми матеріального права;
застосовує подвійні стандарти при
розгляді тих самих питань - в
матеріалах справи відсутні будь-які
дані та відповідач не надав належні
докази того, що ДП «НДІ «Шторм» є
правонаступником попередніх
організацій, а тому місцевий
господарський суд не мав права
обґрунтовувати рішення тим, що
відповідач є правонаступником всіх
попередніх організацій та установ, що
були користувачами спірної земельної
ділянки;

- ТОВ «Золота рибка» користується
земельною ділянкою на підставі того, що
є власником будівель, які розташовані
на спірній земельній ділянці, тобто на
підставі ст.120 ЗК України (що діє з
01.01.2002р.), що є аналогічним вимогам ст.30
ЗК України, що діяв до 01.01.2002р. В той же
час суд першої інстанції застосовує
подвійні стандарти при розгляді тих
самих питань, а саме на підставі
аналогічної норми права вважає
належним користувачем відповідача, а
позивача ні;

- суд обґрунтував своє рішення рішенням
Одеської міської ради від 11.03.2011р.
відносно спірної земельної ділянки,
однак такого рішення не існує,
відповідач ніколи не надавав
затверджений проект відведення
земельної ділянки згідно рішення
Одеської міськради;

- суд не перевіряв надану відповідачем
інформацію, не надавав відповідну
оцінку доказам відповідача -
відповідач завіряв, що йому надавалась
земельна ділянка площею 3,4584га. Проте
згідно даних ДПІ у Малиновському
районі м.Одеси відповідач сплачує
земельний податок за 2,6007га. Яким чином
суд дійшов висновку про те, що ДП «НДІ
«Шторм» сплачує гроші за земельну
ділянку, що знаходиться у користуванні
позивача, невідомо;

- позивачем були надані відповідні
документи про те, що ТОВ «Золота рибка»
не може укласти договір оренди
земельної ділянки з Одеською міською
радою, оскільки межі земельної ділянки
не узгоджені з іншими користувачами -
ДП «НДІ «Шторм» і ДП «Укроборонпром»;

- при укладанні спірного договору від
01.09.2011р. №06 відповідач не повідомив
позивача про те, що він не є особою, яка
отримала право користування земельною
ділянкою. Тому відповідач не
зобов'язаний сплачувати податок на
землю, а тим більш отримувати
відшкодування податку на землю з
позивача.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 25.09.2014р.
прийнято апеляційну скаргу ТОВ «Золота
рибка» до провадження та призначено її
розгляд у судовому засіданні.

14.10.2014р. ДП «НДІ «Шторм» подало суду
апеляційної інстанції відзив на
апеляційну скаргу, в якому просило
залишити оскаржене рішення без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

В засіданні суду апеляційної інстанції
представник скаржника підтримав
доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представники ДП «НДІ «Шторм» та
прокуратури заперечували проти
доводів та вимог апеляційної скарги з
підстав законності та обґрунтованості
оскарженого рішення.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та прокуратури, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про
відсутність підстав для її задоволення
виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в ході апеляційного
розгляду, що 15.04.2005р. між Державою в
особі Верховної ради України, від імені
якої діяло Державне підприємство
«Науково-дослідний інститут «Шторм»
(продавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Золота рибка»
(покупець) укладено договір
купівлі-продажу нежитлових будівель
та споруд, розташованих за адресою:
м.Одеса, вул.В.Терешкової, 27, площа
забудови яких складає 740,9кв.м.

У зв'язку з тим, що договором від 15.04.2005р.
не було врегульовано питання
землекористування між сторонами,
01.09.2011р. між ДП «НДІ «Шторм» (Сторона 1)
та ТОВ «Золота рибка» (Сторона 2) був
укладений договір про відшкодування
податку на землю №06 (надалі - Договір
№06).

Як вбачається зі змісту Договору №06,
предметом договору є: з метою
врегулювання питань
землекористування між
землекористувачем (Сторона 1) та
власником будівель та спору (Сторона 2)
за адресою: м.Одеса, вул. Терешкової,27 до
оформлення Стороною 2 в Одеській
міській раді у встановленому законом
порядку документів на
землекористування та компенсування
Стороні 1 податку на землю.

Пунктом 2 Договору №06 передбачено, що з
метою забезпечення заїзду на
територію, яка знаходиться у
користуванні ДП «НДІ «Шторм», ТОВ
«Золота рибка» за свій власний рахунок
організовує монтаж автоматичних воріт
та передає безоплатно ДП «НДІ «Шторм».

Відповідно до п.3 Договору №06 об'єктом
укладеного договору є компенсація
податку на земельну ділянку загальною
площею 6253кв.м., яка відображена на
узгодженій двома сторонами схемі
генерального плану (додаток №1 до
договору) - далі земельна ділянка
(цільове призначення: для
обслуговування будівель, споруд), яка
знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. В.
Терешкової, 27.

На земельній ділянці знаходяться
об'єкти нерухомого майна, які належать
ТОВ «Золота рибка» (п.4 Договору №06).

В пункті 6 Договору №06 зазначено, що
останній набуває чинності з моменту
його підписання та діє до моменту
належного оформлення ТОВ «Золота
рибка» прав на земельну ділянку,
вказану в п. 1 договору.

Згідно із п.7 Договору №06 ТОВ «Золота
рибка» повинно відшкодувати ДП «НДІ
«Шторм» податок на земельну ділянку,
який розраховується відповідно до
вимог діючого законодавства та
погоджується сторонами, а саме згідно
річної ставки земельного податку за 1
кв. м. на підставі наданих рахунків.

Відповідно до п.13 Договору №06 ТОВ
«Золота рибка» зобов'язується:
використовувати земельну ділянку за її
цільовим призначенням у відповідності
до п.3 Договору; утримувати земельну
ділянку у належному стані; приймати
зусилля щодо оформлення
правовстановлюючих документів на
вищевказану земельну ділянку. ТОВ
«Золота рибка» має право здійснювати
виїзд або заїзд власного ти
орендованого автомобільного
транспорту на територію.

Пунктом 14 Договору №06 встановлено, що
цей договір розірванню в
односторонньому порядку не підлягає,
за винятком випадків, коли одна із
сторін систематично порушує умови
Договору і свої обов'язки, та діє до
оформлення ТОВ «Золота рибка»
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку.

Відповідно до ст.101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обгрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Апеляційний господарський суд в цілому
погоджується з висновками місцевого
господарського суду про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог ТОВ «Золота рибка» з
огляду такого.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно із ч.ч.1-3 ст.215 ЦК України
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

В той же час, договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Також
сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд. Сторони в
договорі не можуть відступити від
положень актів цивільного
законодавства, якщо в цих актах прямо
вказано про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень
актів цивільного законодавства
випливає з їх змісту або із суті
відносин між сторонами. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (п. 1
ст.626, ст. 627, п.1 ст. 628 ЦК України).

Таким чином, вищезазначені норми
законодавства надають право сторонам
правочину визначити права та обов'язки,
встановити для себе правила поведінки
на власний розсуд, за умови, що вони не
суперечать загальним засадам
цивільного законодавства та за
відсутності заборони щодо укладення
такого правочину.

Хоча можливість укладення договору на
відшкодування земельного податку не
передбачена нормативним актом, але
заборони щодо укладення такого
правочину не існує. Отже Договір №06 від
01.09.2011р. відповідає загальним засадам
цивільного законодавства та їх не
порушує.

Матеріали справи свідчать (а саме
наказ №1/К від 26.06.1967 року про
перетворення Науково-дослідного бюро
«Шторм» на Науково-дослідний інститут
«Шторм», наказ Міністерства
промислової політики України №396 від
09.08.2004р. «Про зміну найменування та
приведення у відповідність до діючого
законодавства статуту
Науково-дослідного інституту «Шторм»),
що Науково-дослідне бюро «Шторм» було
створено у 1967р. на базі
експериментального і
конструкторського бюро Чорноморського
раднаргоспу, який був державним
підприємством і підпорядкований
Міністерству промислової політики
України, а у 1994р. перетворене на
Науково-дослідний інститут «Шторм», і
пізніше останнє перейменовано на
Державне підприємство
«Науко-дослідний інститут Шторм».

На земельній ділянці, яка розташована
за адресою: м.Одеса,вул. Терешкової, 27,
знаходиться нерухоме майно
відповідача, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
нежитлові будівлі від 29.10.2001р. Спірною
земельною ділянкою користувався
відповідач на час укладення договору
купівлі-продажу майна, укладеного між
сторонами як правонаступник
попередніх землекористувачів, яким
було надано земельну ділянку в
користування, що не заперечувалося
представниками сторін та
підтверджується матеріалами справи,
зокрема: архівна виписка від 22.09.94р..,
архівна копія від 27.07.94р., рішення
виконавчого комітету Одеської міської
ради №788 від 30.11.64р., №551 від 20.07.67р., №353
від 07.08.73р.; рішення Одеської міської
ради від №1501-XXIV від 11.07.2003р., яким був
затверджений проект відведення
земельної ділянки НДІ «Шторм» та
надано останньому земельну ділянку
загальною площею 3,4584га для
обслуговування комплексу
адміністративно-виробничих будівель
та споруд, хоча відповідач не завершив
процедуру оформлення документів на
зазначену земельну ділянку.

Згідно інформації ДПІ у Малиновському
районі м.Одеси ДП «НДІ «Шторм» сплачує
земельний податок з січня 2005 року по
теперішній час за земельну ділянку, що
розташована за адресою: м.Одеса,
вул.В.Терешкової,27, площею 26331,72кв.м.
(2,6332га).

ТОВ «Золота рибка» не оформило право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані належні йому об'єкти
нерухомості, ані ні станом на час
укладення спірного договору, ані
станом на час розгляду справи в суді
першої та апеляційної інстанцій, та за
інформацією ДПІ у Малиновському районі
м.Одеси (довідка №5060/9/15-52-15-03 від
11.08.2014р.) з січня 20005р. сплачує земельний
податок за земельну ділянку площею 3002,9
кв.м. що розташована за адресою:
вул.Терешкової,27,27/А, 27/Б.

Таким чином, спірний договір не
суперечить вимогам чинного
законодавства і ДП «НДІ «Шторм» мало
належний обсяг цивільної дієздатності
для його укладання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

ТОВ «Золота рибка» не довело обставин,
на які посилалося в обґрунтування
позовних вимог, щодо відсутності
обсягу цивільної дієздатності та
порушення вимог законодавства при
укладенні спірного договору.

Договір №06 від 01.09.2011р. не суперечить
вимогам чинного законодавства,
оскільки ТОВ «Золота рибка» є
власником нежитлових будівель та
споруд, розташованих за адресою:
м.Одеса, вул.В.Терешкової, 27 та має
сплачувати земельний податок у зв'язку
з тим, що він як власник нежитлових
будівель та споруд за вищезазначеною
адресою може оформити право
користування земельною ділянкою,
необхідною для обслуговування об'єктів
нерухомості та їх експлуатації.

Спірний Договір №06 був укладений
сторонами саме з метою врегулювання
питань землекористування між
землекористувачами - ДП «НДІ «Шторм» та
ТОВ «Золота рибка» до оформлення ТОВ
«Золота рибка» у встановленому законом
порядку документів на
землекористування.

Доводи апеляційної скарги колегія
суддів відхиляє з огляду такого.

В позовній заяві ТОВ «Золота рибка» не
зазначені підстави визнання договору
недійсним в аспекті застосування
положень ст.203 ЦК України.

Зокрема, не визначено, якій саме нормі
якого закону не відповідає оспорюваний
договір, при цьому посилання на
положення ст.ст 269,270 ПК України,
ст.ст.125,126 Земельного кодексу України
не утворюють матеріально-правові
підстави позовних вимог, позаяк в чому
полягає порушення цих норм у зв'язку із
укладанням договору №06 про
відшкодування податку на землю від
01.09.2011р. позивач не вказує.

Таких порушень не вбачає і
господарський суд.

Фактично позивач вважає, що відповідач
не може бути платником земельного
податку за земельну ділянку площею
6253кв.м., оскільки він не є законним
землекористувачем, та безпідставно
сплачує земельний податок взагалі.

Проте такі мотиви не свідчать про
недійсність договору, предметом якого
є відшкодування сплаченого земельного
податку. Недійсність договору
пов'язується з його невідповідністю
вимогам чинного законодавства на час
його укладання, але позивач не наводить
відповідних обставин на обґрунтування
недійсності договору.

Наведення в позовній заяві норм
ст.ст.125,126 ЗК України не створює в даній
справі правові підстави позовних вимог
в аспекті матеріально-правової вимоги
до відповідача (визнання недійсним
договору №06 від 01.09.2011р. про
відшкодування податку на землю),
оскільки за спірним договором
відповідач не розпорядився земельною
ділянкою площею 6253кв.м., не будучи при
цьому титульним землекористувачем.

Щодо невідповідності договору нормам
ст.ст.269,270 ПК України, то їх
застосування до спірних правовідносин
не має фактичного підгрунтя, позаяк
відповідач сплачує земельний податок,
кошти надходять до Державного бюджету,
а перевірка правильності визначення
бази оподаткування є компетенцією
податкових органів та не стосується
предмету доказування у справі.

Обґрунтованість сум земельного
податку, що заявлені ДП «НДІ «Шторм» до
відшкодування шляхом стягнення в межах
господарської справи №916/1052/14, що
розглядалась господарським судом
Одеської області (рішення від 04.06.2014р.,
наразі рішення переглядається
Одеським апеляційним господарським
судом) може бути перевірена
господарським судом саме в процесі
розгляду відповідного спору, а не при
розгляді справи, предметом якої є
дійсність договору про відшкодування
податку на землю.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Золота
рибка» про те, що суд першої інстанції
послався в своєму рішенні на неіснуюче
рішення Одеської міської ради від
11.03.2011р., яким був затверджений проект
відведення земельної ділянки ДП «НДІ
«Шторм» колегія суддів також відхиляє,
оскільки в матеріалах справи (т.1 а.с.8)
наявна копія рішення Одеської міської
ради №1501-XXIV від 11.07.2003р. «Про
затвердження проекту відведення та
надання НДІ «Шторм» земельної ділянки
загальною площею 3,4584га за адресою:
м.Одеса, вул.Терешкової,27 для
експлуатації та обслуговування
комплексу адміністравтино-виробничих
будівель та споруд». Тобто таке рішення
Одеської міської ради було прийняте,
проте суд першої інстанції помилково
зазначив невірну дату його прийняття в
оскаржуваному судовому акті.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що ТОВ «Золота рибка»
фактично оспорює договір №06 від
01.09.2011р. не з підстав його
невідповідності законодавству, що
діяло на час укладення, а у зв'язку із
незгодою відшкодовувати земельний
податок саме за площу 6253кв.м. (0,6253га),
проте невизначеність площі та меж
земельної ділянки для обслуговування
та експлуатації нежитлових будівель,
що є власністю ТОВ «Золота рибка», є
обставиною, за яку ДП «НДІ «Шторм» не
відповідає, тим більше, обставиною, що
утворює підстави для визнання
недійсним договору про відшкодування
земельного податку.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржуване
рішення господарського суду Одеської
області від 01.09.2014р. відповідає
обставинам справи та нормам чинного
законодавства, що є підставою для
залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст.99,101-103,105 ГПК України,
колегія суддів ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Одеської
області від 01.09.2014р. у справі №916/2360/14
залишити без змін.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складено 17
.11.2014р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя
Бєляновський В.В.