м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Українсько-італійського спільного
підприємства у формі товариства з
обмеженою відповідальністю «Венето»
до Фізичної особи -
про стягнення 109 213,73 грн.
Суддя Ломака В.С.
Представники сторін:
від позивача: не з'явився;
від відповідача: не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Українсько-італійське спільне
підприємство у формі товариства з
обмеженою відповідальністю «Венето»
(далі - позивач) звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення
127 409,64 грн., з яких 118 695,99 грн. основного
боргу, 8 083,33 грн. пені, 630,32 3 %
річних. Крім того, позивач просить суд
покласти на відповідача судові витрати
щодо сплати судового збору в розмірі 2
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що відповідно до
укладеного між сторонами договору він
поставив відповідачу товар, який
останнім не був оплачений в повному
обсязі, внаслідок чого у відповідача
виникла заборгованість перед
позивачем. Враховуючи зазначене,
позивач вирішив звернутись до суду за
захистом своїх прав та законних
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 02.10.2014 р. порушено провадження
призначено на 21.10.2014 р.
В судовому засіданні 21.10.2014 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, надав
додаткові документи для долучення до
матеріалів справи.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про поважні
причини неявки суд не повідомив.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 21.10.2014 р. на підставі ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи відкладено на
06.11.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва
представником позивача подано заяву №
116 від 04.10.2014 р. про зменшення розміру
позовних вимог, відповідно до змісту
якої він просить суд стягнути з
відповідача 109 213,73 грн., з яких
98 623,23 грн. основного боргу, 9 457,11 грн.
пені, 1 133,39 грн. 3% річних. Заява
мотивована тим, що 08.10.2014 р.
відповідачем було частково сплачено
заборгованість в сумі 20 000,
Представники сторін в судове засідання
11.11.2014 р. не з'явились, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлені
Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представників
сторін не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для повторного
відкладення розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
У судовому засіданні 11.11.2014 р. судом
було прийнято до розгляду заяву
позивача про зменшення розміру
позовних вимог, у зв'язку з чим позовні
вимоги розглядаються в її редакції.
У судовому засіданні 11.11.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши представника
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд міста Києва, -
13.05.2014 р. між позивачем (постачальник) та
відповідачем (покупець) було укладено
Договір купівлі-продажу № 08-01/2014,
відповідно до п. 1.1. якого, продавець
зобов'язався передати у власність
покупця, а покупець в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
зобов'язався прийняти та оплатити
продукцію, визначену цим пунктом
Згідно з п. 2.1 Договору загальна сума
Договору складає 104 746,66 грн., ПДВ -
20 949,33 грн., що разом складає 125 695,99
Пунктом 2.2 Договору передбачено, що
покупець оплачує продавцю вартість
товару протягом 6 (шести) місяців згідно
Графіку відстрочення платежу: травень
2014 р. - 5 000,00 грн.; червень 2014
р. - 20 000,00 грн.; липень 2014 р. - 25 000,00 грн.;
серпень 2014 р. - 25 000,00 грн.;
вересень 2014 р. - 25 000,00 грн.; жовтень 2014 р.
Дату, вказану в Графіку погашення
заборгованості слід розуміти як
обов'язок покупця сплатити вказану в
Графіку суму не пізніше останнього
банківського дня місяця і року,
вказаного в графіку.
Відповідно до п. 8.4. Договору він
припиняє свою дію після виконання
сторонами своїх зобов'язань в повному
Як зазначає позивач, на виконання умов
Договору позивач передав відповідачу
продукцію на загальну суму 125 623,23 грн.
на підставі видаткових накладних №
МN214-3209 від 27.05.2014 р. на суму 31 583,84 грн., №
МN214-3215 від 27.05.2014 р. на суму 7
611,20 грн., № МN214-3211 від 27.05.2014 р. на суму 86
В свою чергу, відповідач отриманий
товар оплатив частково в сумі 27 000, 00
грн., що підтверджується наявними в
матеріалах справи банківськими
виписками від 17.06.2014 р. на суму 5 000,00
грн., 16.07.2014 р. на суму 2 000,00 грн., 08.10.2014 р.
на суму 20 000,00 грн., внаслідок чого за
ним станом на момент розгляду даного
спору по суті утворилась
заборгованість в сумі 98 623,23 грн.
Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки;
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного
Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого господарського суду України
«Про практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р., якщо інше
не встановлено укладеним сторонами
договором або актом цивільного
законодавства, перебіг строку
виконання грошового зобов'язання, яке
виникло на підставі договору
купівлі-продажу, починається з моменту
прийняття товару або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
і положення частини другої статті 530
названого Кодексу, в якій ідеться про
строк (термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
При цьому, в п. 1.7 Постанови Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» зазначається, що
нормою ст. 530 ЦК України передбачено,
між іншим, можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу.
Як зазначалось вище, сторони
передбачили, що покупець оплачує
продавцю вартість товару протягом 6
(шести) місяців згідно Графіку
відстрочення платежу: травень 2014 р. -
5 000,00 грн.; червень 2014 р. - 20 000,00 грн.;
липень 2014 р. - 25 000,00 грн.; серпень 2014 р. -
25 000,00 грн.; вересень 2014 р. - 25 000,00 грн.;
жовтень 2014 р. - 25 695,99 грн.
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних
випадках ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
Оскільки відповідач прийняв замовлені
ним товари, однак в обумовлені строки
не сплатив позивачеві повністю їх
вартості, відповідний борг, який існує
на момент розгляду справи в суді, має
бути стягнутий з нього в судовому
Що стосується заявлених позивачем
позовних вимог про стягнення 9 457,11 грн.
пені, слід зазначити наступне.
Згідно зі ст. 216 Господарського кодексу
України учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.
Одним із різновидів господарських
санкцій, які застосовуються до
правопорушника у сфері господарювання,
є штрафні санкції у вигляді грошової
суми (неустойки, штрафу, пені), яку
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ст. 230 Господарського
Поняттю «пеня» дано визначення ч. 3 ст.
549 Цивільного кодексу України.
Відповідно до зазначеної норми, пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.
Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.
Приписи даної статті також
кореспондуються з положеннями ст. 3
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
Пунктом 7.3 Договору передбачено, що за
недотримання строків оплати покупець
виплачує постачальникові пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діє в
період, за який виплачується пеня, від
вартості неоплаченого товару за кожний
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
Вищенаведений шестимісячний строк не є
строком позовної давності, оскільки в
нормі йдеться саме про припинення
нарахування штрафних санкцій, за
стягненням яких особа має право
звернутися в межах річного строку
позовної давності, встановленого п. 1 ч.
2 ст. 258 Цивільного кодексу України.
Позивачем було нараховано відповідачу
пеню у розмірі 9 457,11 грн. за період з
10.07.2014 р. по 04.11.2014 р.
Проте, перевіривши наданий позивачем
розрахунок пені суд вважає його
арифметично невірним через невірно
обраний базис нарахування пені,
оскільки позивач не враховує
визначений умовами Договору графік
Згідно з вірним розрахунком розмір
пені складає 4 517,37 грн.
Крім того, позивачем також заявлені
вимоги про стягнення з відповідача 3%
річних в сумі 1 133,39 грн., нарахованих за
період з 10.07.2014 р. по 04.11.2014 р.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлено договором або
Згідно з п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» сплата трьох
процентів річних від простроченої суми
(якщо інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
Однак, перевіривши наданий позивачем
розрахунок 3% річних, суд вважає його
арифметично невірним через невірно
обраний базис нарахування.
За таких обставин, господарський суд
дійшов висновку, що вимоги позивача в
частині стягнення 3% річних підлягають
частковому задоволенню в сумі 544,79 грн.
Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
відсутності основного боргу.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено, що відповідач неналежним
чином виконував взяті на себе обов'язки
щодо оплати вартості поставленого йому
товару, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з урахуванням
наведеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судом враховано абз. 1 п. 4.7.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
21.02.2013 р. «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України», в
якому наголошено на тому, що частиною
другою статті 49 ГПК України
передбачено, що у разі коли спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів розгляду.

З урахуванням зазначеного, судовий
збір відносно позовних вимог про
стягнення 20 000, 00 грн. основного боргу,
який було сплачено відповідачем після
звернення позивача до суду з даним
позовом, підлягають відшкодуванню
позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (04214, АДРЕСА_1;
Реєстраційний номер облікової картки
платника податків та інших
обов'язкових платежів НОМЕР_1) на
користь Українсько-італійського
спільного підприємства у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю «Венето» (01013, місто
Київ, вулиця Деревообробна, будинок 6-В;
) 98 623 (дев'яносто вісім
тисяч шістсот двадцять три) грн.
23 коп. основного боргу, 4 517 (чотири
тисячі п'ятсот сімнадцять) грн. 37 коп.
пені, 544 (п'ятсот сорок
чотири) грн. 79 коп. 3 % річних та 2 473 (дві
тисячі чотириста сімдесят три) грн. 71
коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині позову
відмовити.

4. Після вступу рішення в
законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського
суду набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 17.11.2014 р.

Суддя
В.С. Ломака