ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р.
Справа № 922/2181/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. ,
суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

позивача - Гур'єва М.В. за довіреністю №
390/4 від 28.01.2013р.,

3-ої особи - не з'явився,

відповідача - Шевцова О.М. за
довіреністю № 320 від 04.08.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх.№2785Х/3-11)
на рішення господарського суду
Харківської області від 07 серпня 2014
року у справі №922/2181/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Дочірній Банк Сбербанку
Росії", м. Київ;

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача - Державне підприємство
"Конструкторсько-технологічне бюро
"Судокомпозит", м. Феодосія;

до Державного підприємства "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова", м.
Харків;

про стягнення 500 000,00 грн.
заборгованості

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 р. позивач - ПАТ "Дочірній
Банк Сбербанку Росії", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просив суд стягнути з відповідача - ДП
"Харківське конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова", на
свою користь заборгованість у розмірі
у сумі 500000,00грн., а також понесені
позивачем судові витрати у розмірі
10000,00 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 07 серпня 2014
року у справі №922/2181/14 (суддя Бринцев
О.В.) в позові відмовлено.

Позивач з зазначеним рішенням не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду
Харківської області від 07 серпня 2014
року у справі №922/2181/14 скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги банку задовольнити в повному
обсязі. Стягнути з Державного
підприємства "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Дочірній Банк Сбербанку
Росії" заборгованість за договором
поставки в сумі 500000,00 грн., 10000,00 грн. по
сплаті судового збору за подання
позовної заяви, 5000,00 грн. за сплату
судового збору при подачі апеляційної
скарги.

В апеляційній скарзі позивач не
погоджується з доводами, викладеними в
оскаржуваному рішенні, вважає його
незаконним та необґрунтованим,
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Стверджує, що судом першої інстанції,
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, не в повній мірі
досліджено надані по справі докази,
визнано встановленими обставин, що
мають значення для справи, які суд
визнав встановленими, дані факти
свідчать про недоведеність висновків
суду першої інстанції. Також позивач,
зокрема стверджує, що місцевим
господарським судом не взято до уваги
доводи банку, що він має право
задовольнити свої вимоги за рахунок ДП
"Харківське конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова", не
досліджено факт оплати відповідачем на
різні рахунки ДП "Судокомпозит" та не
досліджено первинні документи, лише на
підставі яких можливо визначити обсяг
виконаних/невиконаних зобов'язань за
договором поставки та проведення
повної/часткової оплати за договором
поставки відповідачем. Право вимоги у
банка як кредитора до боржника - ДП
"Харківське конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова", на
отримання грошової виручки за
поставлені товари в сумі 15 111 600,00 грн.
виникло з моменту виникнення
простроченої заборгованості за
кредитним договором, а не 07.04.2014 р.

07.04.2014 року настав строк виконання
кредитних зобов'язань за кредитним
договором в повному обсязі, у зв'язку з
визначенням цього строку як строку
виконання кредитного договору. Адже,
08.04.2011 року банку було передано право
вимоги як кредитора до боржника - ДП
"Харківське конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова", на
отримання грошової виручки за
поставлені товари в сумі 13 207 082.00
гривень, яке існує та/або виникне в
майбутньому у цедента за договором
поставки з усіма додатками та
додатковими угодами до нього, право на
реалізацію якого настає в момент
порушення зобов'язань за кредитним
договором та договором застави.

Державне підприємство "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова"
надало письмові заперечення на
апеляційну скаргу позивача (від 13.10.2014р.
вх.№8891), в яких проти вимог скарги
заперечує, вважає її незаконною,
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення вважає таким, що прийнято у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, а тому просить
апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення, рішення
господарського суду Харківської
області від 07 серпня 2014 року у справі
№922/2181/14 - залишити без змін.

У судове засідання 17.11.2014р. прибули
представники позивача та відповідача і
надали пояснення по справі.

Державне підприємство
"Конструкторсько-технологічне бюро
"Судокомпозит", письмового відзиву на
апеляційну скаргу суду не надало, у
призначене судове засідання 17.11.2014р. (як
і у попереднє судове засідання 15.10.2014р.)
свого уповноваженого представника не
направило, відповідно до встановленого
законодавством порядку, було завчасно
повідомлене про дату, час та місце
розгляду справи, доказом чого є
телефонограма від 21.10.2014р. №07-81/129 (т.3
а.с.56).

Враховуючи факт належного
повідомлення сторін про час та місце
розгляду апеляційної скарги, та те, що
п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України
визначає одним з принципів судочинства
свободу в наданні сторонами суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, те, що явка
представників сторін у судове
засідання не була визнана обов'язковою,
судова колегія вважає, що судом в межах
наданих ним повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та вважає за можливе
розглядати справу за наявними у справі
документами.

Неявка в судове засідання представника
третьої особи не перешкоджає розгляду
апеляційної скарги по суті.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі,
поясненнях до скарги та запереченнях
на скаргу доводи сторін, заслухавши у
судовому засіданні пояснення
уповноважених представників позивача
та відповідача, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, зважаючи на
таке.

Як свідчать матеріали справи, вірно
встановлено місцевим господарським
судом та під час апеляційного
провадження, 11.03.2011р. між Державним
підприємством"Конструкторсько-техноло
гічне бюро "Судокомпозит"
(постачальник) та Державним
підприємством "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова"
(покупець) був укладений договір
поставки №1418и-ХКБМ (договір поставки),
за умовами якого постачальник
зобов'язувався виготовити, поставити і
передати у власність покупця комплекти
протиосколкових підкладок для виробів
В1318Е і В1321 (продукція) у номенклатурі,
по цінам в кількості і в строки, вказані
в специфікації поставки продукції і
відомості комплектуючих, які є
невід'ємними частинами даного договору
(додатки №1, 2 и 3 (т.1 а.с. 68-69, 75, 76, 77)) за
конструкторською документацією
покупця на загальну суму 18368000,00 грн. (п.
4.1.).

08.04.2011 року між Публічним акціонерним
товариством "Дочірній Банк Сбербанку
Росії" (банк) та Державним
підприємством
"Конструкторсько-технологічне бюро
"Судокомпозит" (позичальник) був
укладений договір про відкриття
кредитної лінії №02-Н/11/59/ЮО (кредитний
договір), за умовами якого банк
відкриває позичальнику відновлювальну
кредитну лінію в національній валюті
України, надає позичальнику на умовах
цього договору кредитні кошти в межах
ліміту кредитної лінії, а позичальник
зобов'язався використовувати кредит за
цільовим призначенням, своєчасно та у
повному обсязі виплачувати банку
проценти за користування кредитом, а
також повернути наданий йому кредит у
розмірах та у терміни, зазначені у
розділі 8 цього договору, і виконувати
інші умови цього договору (п. 1.1.).

У відповідності до п.1.2. кредитного
договору (з подальшими змінами,
внесеними договорами про внесення змін
від 06.04.2012р. №1, від 04.10.2012р. №2 та від
30.04.2013р. №3, т.1 а.с. 28, 29, 30), ліміт
кредитної лінії склав 2 500 000,00 грн .

Згідно з п.1.4. кредитного договору (в
редакції договору про внесення змін
від 30.04.2013р. №3), останнім днем дії
кредитної лінії є 06 квітня 2014р.

На виконання вимог кредитного
договору, банком були надані кредитні
кошти позичальнику у розмірі 5 952 639,42
грн., доказом чого є копії меморіальних
ордерів за період з 12.04.2011р. по 03.01.2013р.,
наявні в матеріалах справи (т.1 а.с. 154-205).

За змістом ст. 20 Закону України «Про
заставу» заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі, якщо в момент настання
терміну виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, воно не буде
виконано, якщо інше не передбачено
законом чи договором.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
заставу» при заставі майнових прав
реалізація предмета застави
провадиться шляхом уступки
Заставодавцем заставодержателю
вимоги, що випливає із заставленого
права.

Згідно з п. 2.1. кредитного договору,
08.04.2011 року між ПАТ "Дочірній Банк
Сбербанку Росії" (заставодержатель) та
Державним підприємством
"Конструкторсько-технологічне бюро
"Судокомпозит" (заставодавець) був
укладений договір застави №02-Н/11/59/ЮО-3-1
(договір застави), у відповідності до
умов якого сторони погодили, що в
забезпечення виконання зобов'язань
заставодавця, які випливають з
кредитного договору, заставодавець
передає заставодержателю в заставу
майнові права, зазначені в п.3.1 договору
застави, а саме - право вимоги на
отримання грошової виручки за
поставлені товари, яке існує та/або
виникне у майбутньому у заставодавця
за договором поставки в сумі 15 111 600,00
грн. (п.1.1.).

Пунктом 7.2. договору застави сторони
погодили, що банк набуває права
звернення стягнення на предмет застави
у разі, якщо в момент настання терміну
(строку) виконання ДП "КТБ
"Судокомпозит" будь-якого з зобов'язань,
зазначених у статті 2 цього договору,
вони не будуть виконані або будуть
виконані неналежним чином.

З цією метою при укладанні цього
договору між сторонами додатково
укладається договір про уступку вимоги
з відкладальною умовою (ст. 212 ЦК
України), який набуває чинності у
випадку звернення стягнення на предмет
застави за цим договором.

Так, 08.04.2011 року між Державним
підприємством "КТБ "Судокомпозит"
(первісний кредитор - цедент) та
Публічним акціонерним товариством "ДБ
Сбербанк Росії" (новий кредитор -
цесіонарій) був укладений договір про
відступлення права вимоги
№02-Н/11/59/ЮО-Ц-1 (договір відступлення
права вимоги (цесії)), на підставі ст.ст.
512-519 Цивільного кодексу України, у
відповідності до умов якого цедент
відступив, а цесіонарій прийняв право
вимоги від Казенного підприємства
"Харківське конструкторське бюро з
машинобудування імені О.О. Морозова" на
отримання грошової виручки за
поставлені товари в сумі 15 111 600,00 грн.,
яка існує та/або виникне в майбутньому
у цедента за договором поставки,
укладеним між цедентом та боржником
цедента - Казенним підприємством
"Харківське конструкторське бюро з
машинобудування імені О.О. Морозова"
(п.1.1.).

У п.3.2.1. договору про відступлення права
вимоги встановлено право вимоги, що є
предметом цього договору, переходить
до цесіонарія з моменту настання
відкладальної умови - виникнення у
цесіонарія (банку) права звернення
стягнення на заставлене право вимоги
за договором застави, укладеним між ДП
Конструкторсько-технологічне бюро
"Судокомпозит" та банком, в т.ч. у разі
порушення зобов'язань, передбачених в
п.4.2.1. та п.4.2.3. зазначеного договору
застави - з моменту вчинення цедентом
дій (бездіяльності), що є порушенням
зобов'язань за договором застави, п.4.2.3.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначає про те, що виходячи з приписів
п.3.2.1. договору про відступлення права
вимоги, оскільки у ДП "КТБ
"Судокомпозит" перед банком утворилася
заборгованість за кредитним договором,
яка станом на 16.05.2014 р. становила 2784127,01
грн., позивач звернувся до відповідача
з повідомленням-вимогою про
відступлення права вимоги та перехід
права вимоги на отримання грошової
виручки за поставлені товари за
договором поставки (т.1 а.с. 97-100), де
вимагав протягом 10 днів з дня отримання
зазначеної вимоги сплатити
заборгованість за кредитним договором
та договором про відступлення права
вимоги у сумі 2784127,01грн.

Втім, як стверджує позивач,
відповідачем ці кошти станом на час
розгляду даної справи не сплачені, що
на думку позивача, свідчать про
порушення його прав та охоронюваних
законом інтересів та стало підставою
для звернення до господарського суду
Харківської області з відповідним
позовом про стягнення з Державного
підприємства "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування імені О.О. Морозова"
частини заборгованості у розмірі 500
000,00грн.

Місцевий господарський суд повністю
відмовив у позові банку, з посиланням
на відсутність правових підстав для їх
задоволення. Зокрема, суд наголошує на
тому, що ще до переходу права вимоги до
банка - нового кредитора, відповідач
повністю розрахувався за договором
поставки з первісним кредитором - ДП
"КТБ "Судокомпозит", тому у позивача
відсутнє право вимоги до відповідача.

Харківський апеляційний господарський
суд погоджується з висновками
місцевого господарського суду, вважає
їх такими, що відповідають фактичним
обставинам справи, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 ЦК України.

У ст. 11 ЦК України передбачено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договір
є підставою виникнення цивільних прав
та обов'язків.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.
526 ЦК України, де встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Спірні правовідносини сторін виникли
внаслідок неузгодженості між
позивачем та відповідачем щодо
наявності заборгованості у боржника
перед первісним кредитором, зокрема,
боржник зазначає про її відсутність
через проведення розрахунку у повному
обсязі.

Саме через відсутність заборгованості
судом першої інстанції правомірно
відмовлено у задоволенні заявленої
банком суми.

До правовідносин, що склались між
сторонами, підлягає застосуванню
наступне законодавство України.

Стаття 512 ЦК України містить перелік
підстав заміни кредитора у
зобов'язанні:

1. Кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок:

- передання ним своїх прав іншій особі
за правочином (відступлення права
вимоги);

- правонаступництва;

- виконання обов'язку боржника
поручителем або заставодавцем
(майновим поручителем);

- виконання обов'язку боржника третьою
особою.

2. Кредитор у зобов'язанні може бути
замінений також в інших випадках,
встановлених законом.

3. Кредитор у зобов'язанні не може бути
замінений, якщо це встановлено
договором або законом.

Стаття 514 ЦК України передбачає обсяг
прав, що переходять до нового кредитора
у зобов'язанні: до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

В статті 517 ЦК України встановлені
докази прав нового кредитора у
зобов'язанні:

1. первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення;

2. боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні.

Стосовно твердження позивача з
посиланням на акт від 29.04.2013р. звірки
взаєморозрахунків по договору
поставки № 1418и-ХКБМ від 11.03.2010р. та
додаткової угоди № 1 від 23.07.2010р. як на
факт обізнаності та погодження
відповідачем передачі майнових прав на
отримання грошової виручки за
поставлені товари, є необґрунтованим
та безпідставним, тому як відповідно до
цього акту відповідач лише не
заперечував проти застави майнових
прав-виручки за договором поставки №
1418и-ХКБМ від 11.03.2010р., в забезпечення
виконання зобов'язань по кредиту
Третьої особи перед позивачем, строком
на 1 рік, до 29.04.2014р. Про факт зміни
кредитора в договорі поставки №
1418и-ХКБМ від 11.03.2010р. та додаткової
угоди № 1 від 23.07.2010р. а ні збоку третьої
особи, а ні з боку позивача, відповідачу
не повідомлялося.

Спірною у даній справі є
заборгованість в розмірі 500000,00 грн.,
втім за договором відступлення права
вимоги було передане право на
отримання грошової виручки за
поставлені товари в сумі 15 111 600,00 грн.,
тобто звертаючись до суду з позовною
заявою, позивач не надав суду доказів
на підтвердження наявності
заборгованості за договором поставки у
Державного підприємства "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова" перед
Державним підприємством
"Конструкторсько-технологічне бюро
"Судокомпозит", адже в матеріалах
справи відсутній розрахунок
заборгованості, заявленої до
стягнення. Банк не визначив реальний
розмір заборгованості, за якої у
договорі про відступлення права вимоги
настають зобов'язання Державного
підприємства "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова" щодо
сплати зобов'язання Державного
підприємства
"Конструкторсько-технологічне бюро
"Судокомпозит" перед банком, з
посиланням на передані первісним
кредитором документи, які засвідчують
права у зобов'язанні, що передаються в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав.

З матеріалів справи судом першої
інстанції цілком вірно встановлено, що
зобов'язання Державного підприємства
"Харківське конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова" за
договором поставки припинилися у
зв'язку з виконанням, проведеним
належним чином, факт чого
підтверджується платіжними
дорученнями (т.2 а.с. 5-7) та актами звірки
взаємних розрахунків від 01.01.2014р. та від
01.06.2014р., засвідчених печатками
підприємств (т.2 а.с. 8-9), які були
завершені 25.12.2013р., тобто 07.04.2014р., до
настання відкладальної обставини, з
якою пов'язується перехід до позивача
права вимоги до відповідача.

При цьому, судом також встановлено, що
третя особа листами від 29.089.2012р. за
вих..№267, від 18.02.2013р. за вих..№8 та від
20.11.2013р. за вих..№387 повідомила боржника
(Державного підприємства "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова") прро
зміну своїх банківських реквізитів для
перерахування коштів за договором
поставки на р/р в філії АТ «Імпекс» АРК
та по всім діючим договорам на р/р в АО
«Банк «Фінанси і кредит» в м. Київ (т. 2
а.с. 31, 32), що тне було враховано
позивачем, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги.

За таких обставин, неправильно вважати,
що заборгованість має місце.

У даному випадку зобов'язання
припинилося виконанням, а тому
стягнення з відповідача за
зобов'язанням первісного кредитора, є
неможливим і суперечить вимогам ст.ст.
512-517 ЦК України.

Під припиненням зобов'язання розуміють
припинення правового зв'язку між його
сторонами, звільнення їх від прав та
обов'язків, що становлять зміст
зобов'язання. Тобто кредитор втрачає
право вимагати від боржника виконання
передбачених у зобов'язанні дій, а
боржник звільняється від обов'язку
виконувати такі дії.

Відповідно до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Тобто, з боку відповідача має місце
належне виконання зобов'язання за
договором поставки на користь
первісного кредитора, яке означає
припинення для відповідача зобов'язань
за договором поставки (ст. 599 ЦК
України). На підставі чого новий
кредитор (позивач) не в праві вимагати
від відповідача виконання зобов'язання
на свою користь.

Разом з цим сторони відповідно до ч.ч. 1,
2 ст. 212 ЦК України можуть обумовити
зміну чи припинення прав та обов'язків
обставиною, щодо якої невідомо, настане
вона чи ні.

Як вказувалось вище, умовами договору
про відступлення права вимоги (п.3.2.1.)
сторони обумовили, що остаточно
розрахунки було завершено 25.12.2013р.,
тобто до 07.04.2014р., до настання
відкладальної обставини, з якою
пов'язується перехід до позивача прав
вимоги до відповідача.

Стаття 518 ЦК України передбачає
можливість заперечення боржника проти
вимоги нового кредитора у зобов'язанні,
зокрема, якщо боржник виконав свій
обов'язок до пред'явлення йому вимоги
новим кредитором, - на момент його
виконання.

Враховуючи вищевикладене у сукупності
з зазначеними вимогами чинного
законодавства, колегія суддів вважає,
що позивач, звертаючись до суду з
позовною заявою, не обґрунтував та не
надав належних доказів на
підтвердження настання відкладальних
умов, передбачених п. 3.2.1. договору
застави майнових прав, з настанням яких
виникає право вимоги за договором
кредиту саме з відповідача. Тобто, як
вірно зазначено судом першої
інстанції, позивач не довів наявності
обставин, за яких у позивача виникає
право вимоги до Державного
підприємства "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова".
Водночас ПАТ "Дочірній Банк Сбербанку
Росії" не позбавлений права звернення
за судовим захистом відносно
позичальника (за рахунок його майна) за
договором про відкриття кредитної
лінії від 08.04.2011р. №02-Н/11/59/ЮО, за рахунок
звернення стягнення на предмет застави
за договором застави від 08.04.2011р.
№02-Н/11/59/ЮО- 3-1у загальному порядку, що
не було реалізовано позивачем у межах
даної господарської справи.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи, не можуть бути підставою
для скасування судового рішення
місцевого господарського суду,
оскільки вони не спростовують його
висновків.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Крім того, відповідно до положень
Господарського процесуального кодексу
України обов'язок доведення факту
порушення або оспорювання прав і
охоронюваних законом інтересів
покладено саме на позивача.

Натомість позивачем не надано доказів
на підтвердження правомірності
позовних вимог - відсутнє
підтвердження суми залишку боргу, який
передавався за договором уступки права
вимоги.

Враховуючи наведені обставини, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду про
відсутність у позивача права вимоги до
відповідача, у зв'язку з чим позовні
вимоги є необґрунтованими і не
підлягають задоволенню.

Щодо недослідження документів, які
підтверджують факт (докази)
часткового/повного виконання
Державним підприємством "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова"
обов'язків за договором поставки (не
досліджено документи, надані позивачем
та обсяг виконаних/невиконаних
поставок за договором поставки)
колегія суддів враховує наступне.

Клопотання позивача про витребування
доказів ухвалою суду першої інстанції
від 31.07.2014р. було задоволено та
зобов'язано ДП
"Конструкторсько-технологічне бюро
"Судокомпозит" та ДП "Харківське
конструкторське бюро з
машинобудування ім. О.О. Морозова"
надати документи:

- докази повного або часткового
виконання зобов'язань за договором
поставки;

- усі додаткові угоди, додатки та
специфікації до спірного договору
поставки;

- усі накладні, акти приймання-передачі
та довіреності на одержання ТМЦ за
спірним договором поставки;

- докази часткового/повного виконання
ДП "ХКМБ ім. О.О. Морозова" обов'язків по
спірному договору (виписки про рух
коштів на поточному рахунку
відповідача та третьої особи, що
підтверджують проведення оплати по
Договору поставки, копії платіжних
доручень відповідача, квитанцій,
корінців прибуткових касових ордерів
тощо);

- докази повного/часткового виконання
ДП "Конструкторсько-технологічне бюро
"Судокомпозит" обов'язків по спірному
договору поставки (усі накладні, акти
приймання-передачі та довіреності на
одержання ТМЦ за спірним договором
тощо);

- докази часткового виконання
відповідачем обов'язків по спірному
договору поставки (виписки про рух
коштів на поточному рахунку, що
підтверджують повну чи часткову оплату
по Договору поставки, копії платіжних
доручень відповідача, квитанцій,
корінців прибуткових касових ордерів
тощо).

На виконання вказаної ухвали суду
відповідач, окрім наявних в матеріалах
справи документів, надав належним
чином засвідчену копію акту звірки
взаємних розрахунків від 31.07.2014р. між ДП
"ХКМБ ім. О.О. Морозова" та ДП
"Конструкторсько-технологічне бюро
"Судокомпозит" за договором №1418и-ХКБМ
від 11.03.2010р., який затверджено
керівником ДП "Судокомпозит" (т.2. а.с. 166),
згідно з яким у ДП "ХКМБ ім. О.О.
Морозова" станом на 31.07.2014р.
заборгованість відсутня. Інших,
витребуваних ухвалою суду від 31.07.2014р.
доказів, відповідач не надав.

Відповідно до листів УДППЗ "Укрпошта"
від 08.04.2014р. №7-31, від 19.05.2014р. №7-31, від
11.07.2014р. №7-14-395 відділення поштового
зв'язку зупинили приймання та
пересилання поштових відправлень,
адресованих на територію Автономної
республіки Крим та м. Севастополя.

Згідно з інформацією на офіційному
сайті "Укрпошта" починаючи з 27.03.2014р.
призупинено приймання поштових
відправлень в напрямку півострова
Крим.

На підставі цього, працівники
канцелярії суду першої інстанції не
мали можливості направити за
належністю поштову кореспонденцію ДП
"Конструкторсько-технологічне бюро
"Судокомпозит" м.Феодосія, Автономна
республіка Крим по справі №922/2181/14 (акт
від 05.08.2014р.).

Ухвалою суду апеляційної інстанції про
прийняття апеляційної скарги до
провадження від 19.09.2014р. запропоновано
відповідачу та 3-й особі надати суду
апеляційної інстанції та іншій стороні
відзив на апеляційну скаргу, з
посиланням на відповідні норми чинного
законодавства в обґрунтування своєї
позиції по справи та докази на
підтвердження своїх заперечень.

Згідно з актом відділу
документального забезпечення та
контролю Харківського апеляційного
господарського суду від 19.09.2014р.
відсутня можливість відправлення
ухвали суду від 19.09.2014р. по справі
№922/2181/14, яка адресована ДП
"Конструкторсько-технологічне бюро
"Судокомпозит", вул. Куйбишева, б. 14, м.
Феодосія, АР Крим (т.3 а.с. 34).

Між тим, телефонограмою, яку прийняла
секретар ДП
"Конструкторсько-технологічне бюро
"Судокомпозит" Русанова Т.А., 3-ю особу
повідомлено про дату, час та місце
розгляду скарги та запропоновано
надати суду відзив на апеляційну
скаргу та докази на підтвердження
своєї позиції.

Також ухвалою Харківського
апеляційного господарського суду від
15.10.2014р., відкладаючи розгляд справи на
іншу дату, судом запропоновано
учасникам процесу надати апеляційному
суду правове та документальне
обґрунтування своєї позиції по справі.

Третя особа повідомлена про час
розгляду справи телефонограмою, яку
прийняла секретар ДП
"Конструкторсько-технологічне бюро
"Судокомпозит" Русанова Т.А. 21.10.2014р. о
12:25 год.

В обґрунтування своєї позиції у справі
учасники процесу запропонованих
обґрунтувань суду не надали.

Заявник апеляційної скарги надав
письмові пояснення до апеляційної
скарги від 10.09.2014р.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
першої інстанції прийняте у
відповідності до норм ст. 43 ГПК України
із всебічним, повним та об'єктивним
дослідженням матеріалів справи в їх
сукупності та вірним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, а тому відсутні правові підстави
для скасування рішення господарського
суду та задоволення вимог апеляційної
скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної
скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК
України, у зв'язку з відмовою в її
задоволенні, покладаються на заявника
скарги.

У зв'язку з чим, керуючись статтями 33, 36,
99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105,
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити
без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 07 серпня 2014
року у справі №922/2181/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 24.11.14

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Гончар Т. В.

Суддя
Гребенюк Н. В.