ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

27.11.14р. Справа № 904/9357/14

Суддя Кармазіна Л.П. , розглянувши
матеріали

за позовом Міністерства
інфраструктури України, м. Київ

до Дніпропетровської міської ради, м.
Дніпропетровськ

Третя особа 1, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Державне
підприємство "Придніпровська
залізниця", м. Дніпропетровськ

Третя особа 2, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: комунальне
підприємство житлове
ремонтне-експлуатаційне підприємство
Красногвардійського району, м.
Дніпропетровськ

про визнання недійсними рішень

ВСТАНОВИВ:

Міністерство інфраструктури України
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Дніпропетровської міської ради за
участю третьої особи 1, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Державного
підприємства "Придніпровська
залізниця" та третьої особи 2, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
комунального підприємства житлове
ремонтне-експлуатаційне підприємство
Красногвардійського району про
визнання недійсними рішень.

Дослідивши позовні матеріали, суд
дійшов висновку, що подана позовна
заява не відповідає вимогам розділу
VІІІ ГПК України та підлягає поверненню
з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 57 Господарського
процесуального кодексу України до
позовної заяви додаються документи,
які підтверджують сплату судового
збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.63 ГПК України
суддя повертає позовну заяву і додані
до неї документи без розгляду, якщо не
подано доказів сплати судового збору у
встановлених порядку та розмірі.

За змістом ч.2 ст.34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть бути
підтверджені іншими засобами
доказування.

Пунктом 1.4. Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої Постановою
Правління Національного банку України
№ 22 від 21.01.2004 (надалі - Інструкція),
визначено поняття платіжного
доручення та встановлено, що це
розрахунковий документ, що містить
письмове доручення платника
обслуговуючому банку про списання зі
свого рахунку зазначеної суми коштів
та її перерахування на рахунок
отримувача.

Платники та стягувачі оформляють
доручення/розпорядження про списання
коштів з рахунків на відповідних
бланках розрахункових документів,
форма та порядок оформлення яких
визначаються цією Інструкцією.

Розрахункові документи складаються на
бланках, форми яких наведені в додатках
до цієї Інструкції. Реквізити
розрахункових документів за цими
формами заповнюються згідно з вимогами
додатка 8 до цієї Інструкції та
відповідних її глав (п. 2.1. Інструкції).

Згідно додатку 2 та 8 зазначеної
Інструкції для заповнення реквізиту №
40 платіжного доручення (М.П.) ставиться
відбиток печатки платника, зразок якої
заявлений банку платника в картці зі
зразками підписів та відбитка печатки,
для - реквізиту № 41 (підписи платника)
ставляться підписи (підпис)
відповідальних осіб платника, які
повноважені розпоряджатися
рахунком і зразки підписів яких
заявлені банку платника в картці зі
зразками підписів та відбитка печатки.

З матеріалів позовної заяви
вбачається, що предметом позову є дві
окремі немайнові вимоги.

В якості доказів сплати судового збору
за даним позовом, позивачем-
Міністерством інфраструктури України,
надано платіжні доручення №16128 від
01.06.2013 року на суму 1147,00 грн., №22397 від
17.10.2013 року, №12548 від 26.03.2014р., в якості
платника зазначено Придніпровська
залізниця.

Однак, в поданих позивачем платіжних
дорученнях №16128 від 01.06.2013 року на суму
1147,00 грн., №22397 від 17.10.2013 року, №12548 від
26.03.2014р. відсутні відбитки печатки
платника та підписи (підпис)
відповідальних осіб платника, які
уповноважені розпоряджатися рахунком,
як того вимагають положення Інструкції
про безготівкові розрахунки в Україні
в національній валюті.

Аналогічна правова позиція наведена в
ухвалі Вищого господарського суду
України у справі № 5010/2296/2011-12/51-3/118 від
14.03.2012.

Враховуючи викладене, судом
встановлено, що позивач не надав
належних доказів сплати судового збору
у встановленому законом порядку та
розмірі, що є порушенням вимог чинного
законодавства та тягне за собою
наслідки передбачені п.4 ч.1 ст.63 ГПК
України.

Керуючись п.4 ч. 1 ст.63, ст.86
Господарського процесуального кодексу
України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву і додані до неї
документи без розгляду.

Повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з нею
до господарського суду в загальному
порядку після усунення допущеного
порушення.

Додаток: - позовна заява з доданими до
неї матеріалами на 51-му аркуші, у тому
числі оригінали платіжних дорученнях
№16128 від 01.06.2013 року на суму 1147,00 грн.,
№22397 від 17.10.2013 року, №12548 від 26.03.2014р.
про сплату судового збору.

- супровідний лист на 1-му арк.;

- ухвала господарського суду від
18.11.2014р. у справі №904/8986/14.

Суддя Л.П. Кармазіна