ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2014 року Справа №
904/5053/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М.
(доповідач),

суддів: Герасименко І.М., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Сусла Я.Б.

представники сторін:

представники сторін та третьої особи в
судове засідання не з'явились, про час
та місце судового засідання
повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 21.08.2014р.
у справі №904/5053/14

за позовом Управління комунальної
власності міста виконкому
Криворізької міської ради, м.Кривий
Ріг, Дніпропетровська область

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Комунальне підприємство
"Парковка та реклама", м.Кривий Ріг,
Дніпропетровська область

про розірвання договору оренди
нежитлового приміщення №44/22 від
15.05.2013р., зобов'язання повернути
орендоване майно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 21.08.2014р.
у справі №904/5053/14 (суддя - Євстигнеєва
Н.М.) позовні вимоги Управління
комунальної власності міста виконкому
Криворізької міської ради задоволені
повністю.

Розірвано договір оренди нежилого
приміщення №44/22 від 15.05.2013 р., укладений
між Управлінням комунальної власності
міста виконкому Криворізької міської
ради та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1.

Зобов'язано фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1 повернути Управлінню
комунальної власності міста виконкому
Криворізької міської ради нежилу
окремо розташовану будівлю (літ. А-2) з
прибудовою (літ. а) та підвалом (літ. А
п/д) загальною площею 139,7 м/кв, замощення
площею 331,5 м2 , зелені насадження
кількістю 56 одиниць, у тому числі
дерева - 30 одиниць, листвені кущі - 14
одиниць, кущі троянд - 12 одиниць.,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
укладення акту прийому-передачі з
Комунальним підприємством "Парковка та
реклама" у п'ятнадцятиденний строк з
дати набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на користь Управління
комунальної власності міста виконкому
Криворізької міської ради витрати
пов'язані зі сплатою судового збору у
сумі 2436,00 грн.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано обґрунтованістю позовних
вимог про розірвання договору оренди
нежилого приміщення №44/22 від 15.05.2013р. у
зв'язку з систематичним порушенням
відповідачем умов цього договору щодо
своєчасного та повного внесення
орендної плати за період з липня 2013
року по жовтень 2013 року - через
відсутність доказів оплати
відповідачем орендної плати за
договором. При прийнятті рішення суд
керувався нормами ст.ст. 526, 610, 611, 651, 785
Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 18,
26, 27 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна" тощо.

Відповідач - фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, не погодившись із рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 21.08.2014р. у справі №904/5053/14,
звернувся до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій вказує на
те, що означене рішення місцевого
господарського суду прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи та з висновками суду, що не
відповідають обставинам справи, а тому
просить це рішення місцевого
господарського суду скасувати,
прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити.

В обґрунтування вимог у апеляційній
скарзі відповідач вказує на те, що ст. 651
Цивільного кодексу України
передбачено, що зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Натомість судом
не враховано, що положення ст. 783
Цивільного кодексу України і умови
договору не містять норм про право
орендодавця на дострокове розірвання
договору оренди у випадку прострочення
сплати орендних платежів. Вказує, що
позивач не скористався можливістю
досудового врегулювання спору. На
думку відповідача ч.ч. 1, 2 ст. 782
Цивільного кодексу України
передбачено порядок розірвання
договору оренди у випадках
нездійснення орендних платежів більше
ніж три місяці поспіль. Крім того
посилається на позбавлення його судом
права доказування і захисту своїх прав,
оскільки справа була розглянута за
відсутності відповідача, яким було
подано клопотання про перенесення
слухання справи, у зв'язку з
перебуванням його за межами країни.

Позивач - Управління комунальної
власності міста виконкому
Криворізької міської ради у відзиві на
апеляційну скаргу зазначає, що
відповідачем систематично
порушувалися умови договору щодо
своєчасного та повного внесення
орендної плати, що і спричинило
наявність заборгованості. Позивач
вважає, що твердження відповідача про
відсутність добровільного порядку
врегулювання спору не відповідають
дійсності. Управлінням комунальної
власності міста виконкому
Криворізької міської ради було
запропоновано відповідачеві розірвати
договір в добровільному порядку, для
чого, з метою досудового врегулювання
спору, позивач передав 27.12.2013р.
зазначену пропозицію представнику
відповідача за довіреністю ОСОБА_2
Відповідачем було проігноровано цю
пропозицію, тому позивач і звернувся з
позовом до господарського суду. Також,
позивач вважає безпідставним
посилання відповідача на те, що справу
було розглянуто за його відсутності,
тому що він мав можливість надати
повноваження на представництво своїх
інтересів своєму представнику,
оскільки представництво не обмежено
будь-яким певним колом осіб. Позивач,
пославшись на норми ст.ст. 526, 611
Цивільного кодексу України, п.3 ст.26
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", зазначив, що
вважає оскаржуване рішення законним,
обґрунтованим та винесеним у
відповідності з нормами чинного
законодавства, а тому просив
апеляційний господарський суд
залишити рішення суду першої інстанції
без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Третя особа - Комунальне підприємство
"Парковка та реклама" письмовий відзив
на апеляційну скаргу не надала.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
17.11.2014р. у зв'язку із зайнятістю судді
Дарміна М.О. в судових засіданнях,
призначених у складі постійно діючої
колегії суддів, визначеної наказом
голови суду № 50 від 20.10.2014р. та
перебуванням у відпустці судді Величко
Н.Л. - члена постійно діючої колегії
суддів, визначеної цим наказом, на
підставі розпорядження секретаря
судової палати Кузнецової І.Л. від
14.11.2014р., згідно з яким для розгляду
даної справи було визначено новий
склад колегії суддів: головуючий суддя
- Подобєд І.М. (доповідач), судді -
Герасименко І.М., Іванов О.Г., апеляційна
скарга була прийнята до провадження
цим складом колегії суддів та розгляд
справи розпочатий заново в судовому
засіданні 17.11.2014р.

17.11.2014р. від позивача надійшло
клопотання про розгляд даної справи
без участі його представника у зв'язку
із зайнятістю в іншому судовому
засіданні. У цьому ж клопотання позивач
просить залишити оскаржуване рішення
без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Відповідач уповноваженого
представника в судове засідання,
призначене на 17.11.2014р. не направив.
Подав до апеляційного господарського
суду клопотання, в якому повідомив про
те, що на даний час сторони знаходяться
на стадії підписання мирової угоди у
зв'язку зі сплатою суми 39506,14 грн.
заборгованості та просив перенести
слухання справи для надання можливості
урегулювання спору.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами, а статтею 77
цього Кодексу передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні. Отже, оскільки явка в
судове засідання представників сторін
- це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З врахуванням наведеного, розглянувши
клопотання сторін, колегія суддів
вважає таким, що підлягає задоволенню
клопотання позивача про розгляд справи
за відсутності його представника та
відмовляє у задоволенні клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи, оскільки вважає за можливе
здійснити розгляд справи за наявними в
ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, перевіривши
повноту встановлених місцевим
господарським судом обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки,
колегія суддів Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що між
Управлінням комунальної власності
міста виконкому Криворізької міської
ради (Орендодавець) і фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) був
укладений договір №44/22 від 15.05.2013р.
оренди об'єктів нерухомості
комунальної власності міста, за
умовами якого Орендодавець передав, а
Орендар прийняв у строкове платне
користування нерухоме майно (надалі -
об'єкт оренди) нежилу окремо
розташовану будівлю (літ.А-2) з
прибудовою (літ.а) та підвалом (літ.А п/д)
загальною площею 139,7 м2, замощення
площею 331,5 м2, зелені насадження
кількістю 56 одиниць, у тому числі
дерева -30 од., листвені кущі -14 од., кущі
троянд - 12 од., розташований за адресою:
АДРЕСА_1 для використання під
розміщення офісу.

На підтвердження факту передачі майна
в оренду між Орендарем та комунальним
підприємством "Парковка та реклама",
яке пунктом 1 наказу Управління
комунальної власності міста виконкому
Криворізької міської ради від 01.04.2009р.
№4 "Про впорядкування
орендно-договірних відносин" визначено
обслуговуючим комунальним
підприємством (надалі - ОКП)
комунального майна, яке перебуває на
балансовому обліку управлінь
комунальної власності міста та
житлово-комунального господарства
виконкому міськради, був складений
відповідний акт прийому - передачі
нежитлового приміщення від 15.05.2013р.

Сторонами договору, а саме п. 4.1.
узгоджено, що за користування об'єктом
оренди Орендар сплачує річну орендну
плату у розмірі 18% від незалежної
вартості об'єкта оренди. Орендна плата
становить 2249,20 грн. без ПДВ за базовий
місяць розрахунку (останній місяць, за
який є інформація про індекс інфляції) -
квітень 2013р. Орендна плата
перераховується на розрахунковий
рахунок КП "Парковка та реклама"
щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця
наступного після сплачуваного з
подальшим перерахування 70% коштів до
міського бюджету.

Згідно п.п. 4.4., 4.5. договору оплаті
підлягає весь період строкового
користування Орендарем об'єктом оренди
від дня вступу у строкове користування
до фактичного повернення об'єкта
Орендодавцю за актом. Орендар вносить
оренду плату за користування об'єктом
оренди незалежно від наслідків
господарської діяльності.

Термін дії договору встановлений у 10.1.
його умов з 15.05.2013р. по 14.04.2016р. включно.

Порушення відповідачем договірних
зобов'язань щодо внесення орендної
плати стало підставою для звернення
позивача з позовом до суду про
розірвання договору оренди об'єктів
нерухомості комунальної власності
міста №44/22 від 15.05.2013р. із зобов'язанням
відповідача повернути об'єкт оренди.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Плата за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором (ч. 5 ст.762 Цивільного кодексу
України).

Обов'язок Орендаря вносити орендну
плату своєчасно і у повному обсязі
встановлений також ч. 3 ст. 18 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" та передбачений
сторонами в п. 6 укладеного Договору.

Як встановлює ч.1 ст. 651 Цивільного
кодексу України, зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу
України договір оренди може бути
розірваний за згодою сторін. На вимогу
однієї із сторін договір оренди може
бути достроково розірваний з підстав,
передбачених Цивільного кодексу
України для розірвання договору найму,
в порядку, встановленому статтею 188
цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" визначено, що на вимогу однієї із
сторін договір оренди може бути
достроково розірвано за рішенням суду
у разі невиконання сторонами своїх
зобов'язань та з інших підстав,
передбачених законодавчими актами
України.

Вказані норми узгоджуються з
положеннями ч.2 ст. 651 Цивільного
кодексу України, яка визначає, що
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

У п. 10.4. договору сторони узгодили
можливість дострокового розірвання
договору за згодою сторін, а також за
вимогою однієї з них за рішенням суду у
випадку невиконання сторонами своїх
зобов'язань за цим договором та інших
підстав, передбачених законодавством
України.

Вищий господарський суд України в п. 5.1.
Постанови Пленуму від 29.05.2013р. №12 "Про
деякі питання практики застосування
законодавства про оренду (найм) майна"
роз'яснив, що вирішуючи питання щодо
дострокового розірвання договору
оренди у зв'язку з несплатою орендарем
(наймачем) платежів, господарським
судам слід враховувати таке.

Законом (частина третя статті 291 ГК
України, частина друга статті 651, стаття
783 ЦК України) передбачено можливість
розірвання договору найму (оренди) за
рішенням суду на вимогу однієї з
сторін, а статтею 782 ЦК України - право
наймодавця на односторонню відмову від
такого договору у разі невнесення
наймачем плати за користування річчю
протягом трьох місяців підряд.

Відповідне право наймодавця на відмову
від договору найму не є перешкодою для
звернення наймодавця (орендодавця) до
суду з вимогою щодо розірвання
договору в разі несплати наймачем
(орендарем) платежів, якщо має місце
істотне порушення умов договору.

Відмова наймодавця від договору найму,
можливість якої передбачена частиною
першою статті 782 ЦК України, є правом, а
не обов'язком наймодавця, яке може бути
реалізоване в позасудовому порядку.
Наявність зазначеного права не є
перешкодою для звернення наймодавця
(орендодавця) до суду з вимогою про
розірвання договору в разі несплати
наймачем (орендарем) належних платежів.

У вирішенні відповідних спорів
господарським судам слід
встановлювати, протягом яких конкретно
місяців і якого року орендар не вносив
орендну плату, в якому розмірі, в тому
числі протягом яких місяців орендар
взагалі не вносив орендну плату або
вносив частково. При цьому погашення
орендарем заборгованості до або після
подання позову орендодавцем не має
правового значення для вирішення
такого спору, оскільки законодавець
пов'язує виникнення права орендодавця
відмовитися від договору оренди саме з
фактом не внесення орендної плати
протягом трьох місяців підряд.

Позивачем надано розрахунок
заборгованості по орендній платі перед
бюджетом, яка за період з липня по
жовтень 2013р. становить 6270,94 грн. (а.с. 16).

За довідкою третьої особи №0808-1 від
08.08.2014р. загальна сума заборгованості
відповідача з орендної плати перед
бюджетом та КП "Парковка та реклама"
станом на 08.08.2014р. склала 36329,58 грн. (а.с.
40).

Таким чином, місцевий господарський
суд правильно встановив і це
підтверджується наявним в матеріалах
судової справи доказами, що відповідач
не сплачував протягом липня 2013 року по
липень 2014 року орендну плату за
користування нерухомими майном, що є
істотним порушенням договору.
Внаслідок таких порушень договірних
зобов'язань зі сторони відповідача
позивачем не досягнуто цілей договору,
зокрема отримання доходу в бюджет. За
таких обставин місцевим господарським
судом зроблений вірний висновок про
наявність законних підстав для
розірвання договору в судовому
порядку.

Щодо доводів апеляційної скарги
відповідача про не дотримання
позивачем досудового порядку
врегулювання спору, то вони
відхиляються колегією суддів
апеляційного господарського суду з тих
підстав, що як встановлено із пояснень
Управління комунальної власності
міста виконкому Криворізької міської
ради позивачем було запропоновано
відповідачеві розірвати договір в
добровільному порядку, для чого, з
метою досудового врегулювання спору,
позивач передав 27.12.2013р. зазначену
пропозицію представнику відповідача
за довіреністю ОСОБА_2, однак
відповідачем було проігноровано цю
пропозицію, тому позивач і звернувся з
позовом до господарського суду. При
цьому, слід враховувати також й на те,
що відмова наймодавця від договору
найму, можливість якої передбачена
частиною першою статті 782 Цивільного
кодексу України, є правом, а не
обов'язком наймодавця, яке може бути
реалізоване в позасудовому порядку.
Наявність зазначеного права не є
перешкодою для звернення наймодавця
(орендодавця) до суду з вимогою про
розірвання договору в разі несплати
наймачем (орендарем) належних платежів.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна", у разі, зокрема, розірвання
договору оренди, орендар зобов'язаний
повернути орендодавцеві об'єкт оренди
на умовах, зазначених у договорі
оренди.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу
України також визначено, що у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 2.3. і розділу 6 умов
договору Орендар зобов'язаний у разі
припинення або розірвання договору у
5-денний термін повернути за актом
приймання-передавання об'єкт оренди.

За встановлених обставин колегія
суддів вважає законним та
обгрнутованим й висновок місцевого
господарського суду про спонукання
відповідача до повернення позивачу
зазначеного майна, яке було предметом
користування за укладеним між
сторонами договором оренди.

Надані відповідачем (додані до
клопотання від 17.11.2014р. про відкладення
справи) докази про погашення
заборгованості з орендної плати
(факсокопія платіжного доручення №2113
від 14.11.2014р. про сплату суми 39506,14 грн.) не
приймаються апеляційним господарським
судом з тих підстав, що цей доказ
свідчить про сплату відповідачем
заборгованості після прийняття судом
оскаржуваного рішення та не спростовує
факту порушення відповідачем своїх
зобов'язань за договором щодо строків
внесення орендної плати під час дії
цього договору.

Щодо доводів відповідача про наміри
сторін до мирного врегулювання спору,
то вони відхиляються колегією суддів з
тих підстав, що суд апеляційної
інстанції не має передбачених
процесуальним законом повноважень на
затвердження мирових угод сторін під
час перегляду справ в порядку
апеляційного провадження.

Не вбачає колегія суддів апеляційного
господарського суду зі сторони
господарського суду і порушень
процесуального права, а саме
позбавлення відповідача права на
захист своїх прав.

Статтею 42 Господарського
процесуального кодексу України
закріплений принцип рівних
процесуальних можливостей сторін у
захисті їхніх прав і законних
інтересів перед законом і судом.

Судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Господарський суд створює
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства (ч.ч. 1, 2 ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України).

Однак разом із вищевказаними правами
нормами ч. 2 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України на
сторони також покладено й обов'язок
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
господарський суд за клопотанням
відповідача ухвалою від 05.08.2014р.
відклав розгляд справи, зобов'язавши
при цьому сторону надати, зокрема
відзив на позов, докази в обґрунтування
своїх доводів, акт звірки розрахунків
за договором, докази погашення
заборгованості за договором (а.с. 38).

Натомість, відповідач не виконав
вимоги суду, не з'явився в судове
засідання на призначену дату та не
надав витребувані судом документи, а
звернувся з наступним клопотанням про
відкладення розгляду справи у зв'язку з
знаходженням за межами країни.

Проте, як свідчать надані відповідачем
докази (авіаквітки про виліт 15.08.2014р. у
міжнародному сполученні та зворотному
прибутті 26.08.2014р.), до виїзду за межі
України відповідач мав достатній час і
не був позбавлений можливості надати
суду першої інстанції докази на
підтвердження заперечень на позов, а
також доручити представляти його
інтереси у цій справі будь-якому
уповноваженому ним представнику.

Відповідно до п. 2.3. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" (із змінами і
доповненнями), якщо стороною (або іншим
учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК України), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

З урахуванням викладеного колегія
суддів апеляційного господарського
суду вважає, що оскільки відповідач не
надав місцевому господарському суду
своїх заперечень на позов по суті
пред'явлених до нього позовних вимог та
відповідних доказів на їх
підтвердження, місцевий господарський
суд мав законні підстави для розгляду
даної справи за наявними матеріалами
за відсутності представника
відповідача, що не може вважатися
порушенням його прав на захист та не
може бути підставою для скасування
оскаржуваного судового рішення.

На підставі викладеного колегія суддів
апеляційного господарського суду
вважає, що місцевим господарським
судом повно, всебічно та об'єктивно
досліджені всі обставини даної справи
в їх сукупності, їм надана належна
правова оцінка, а оскаржуване рішення
суду повністю відповідає вимогам
законодавства, тому передбачених
статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування або зміни
оскарженого судового рішення немає.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційної скарги, судові витрати
відповідача, понесені у зв'язку із
апеляційним оскарженням, згідно ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладаються на цю особу та
відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 21.08.2014р.
у справі №904/5053/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено -
20.11.2014р.

Головуючий суддя
І.М. Подобєд

Суддя
І.М. Герасименко

Суддя
О.Г. Іванов