ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року Справа № 910/5973/14
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді:Губенко
Н.М.,суддів:Барицької Т.Л., Картере
В.І.,розглянувши касаційну скаргу
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта"на
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 01.10.2014та на
рішеннягосподарського суду міста
Києва від 02.06.2014у справі№910/5973/14
господарського суду міста Києваза
позовомПриватного акціонерного
товариства "Українська
пожежно-страхова
компанія"доУкраїнського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта"про відшкодування шкоди в
порядку регресув судовому засіданні
взяли участь представники: - позивача
повідомлений, але з'явився; -
відповідача Радкевич
С.О.;Розпорядженням секретаря першої
судової палати від 18.11.2014 №02-05/508
змінено склад колегії суддів, в
провадженні якої знаходилась дана
справа та сформовано наступний склад
суду для розгляду даної справи:
головуючий суддя - Губенко Н.М., судді:
Барицька Т.Л. (доповідач), Картере В.І.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 02.06.2014 у справі №910/5973/14 (суддя
Отрош І.М.), залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 01.10.2014 (судді:
Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М., Федорчук
Р.В.), задоволений позов Приватного
акціонерного товариства "Українська
пожежно-страхова компанія" (надалі
позивач) до Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" (надалі відповідач/скаржник);
за рішенням стягнуто з відповідача 4
042,04 грн. шкоди в порядку регресу.

Відповідач, не погоджуючись із
прийнятими у даній справі судовими
рішеннями, звернувся до Вищого
господарського суду України із
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
та постанову скасувати і прийняти нове
рішення, яким у позові відмовити.

Сторони належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі
перегляду справи в касаційній
інстанції, проаналізувавши
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваних судових актів, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з ст. 979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що
предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з:

1) життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням (особисте
страхування);

2) володінням, користуванням і
розпоряджанням майном (майнове
страхування);

3) відшкодуванням шкоди, завданої
страхувальником (страхування
відповідальності).

Як встановлено судами та вбачається з
матеріалів справи, 19.02.2010 між позивачем
та відповідачем був укладений договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №4321/57-20, предметом якого є
здійснення страховиком (позивачем)
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
страхувальника (відповідача) за шкоду
життю, здоров'ю, майну третіх осіб,
заподіяну його наземними
транспортними засобами.

Відповідно до п. 2.3. договору
застрахованою вважається
цивільно-правова відповідальність
страхувальника за шкоду, заподіяну
транспортними засобами під керуванням
водіями, які перебувають із
страхувальником (відповідачем) у
трудових відносинах та експлуатують
забезпечені транспортні засоби на
законних підставах.

Як встановлено судами, та
підтверджується наявними в матеріалах
справи довідкою №8677684 відділу ДАІ м.
Сімферополя, постановою Залізничного
районного суду м. Сімферополя
Автономної республіки Крим від 10.09.2010 у
справі №3-2332/2010 та листа Залізничного
районного суду м. Сімферополя
Автономної республіки Крим від 04.07.2013,
31.08.2010 об 11 год. 50 хв. на перехресті вул.
Чернишевського та вул. Слуцького у м.
Сімферополі, сталася
дорожньо-транспортна пригода, за
участю транспортних засобів ВАЗ 21063,
державний номер НОМЕР_1, яким керував
ОСОБА_5 (працівник - водій відповідача,
вказаний автомобіль входить до
переліку автомобілів відповідача,
застрахованих відповідно до договору
№4321/57-20) та ВАЗ 217030, державний номер
НОМЕР_2; згідно з вказаним рішенням
районного суду, водія ОСОБА_5 визнано
винним у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди.

ВАТ НАСК "Оранта" звернулася до ПАТ
"Українська пожежно-страхова компанія"
із заявою про виплату страхового
відшкодування у порядку регресу у сумі
4 042,04 грн., обґрунтовану тим, що на
підставі договору №УБ672034 від 23.11.2009
добровільного страхування
транспортного засобу, укладеного з
ОСОБА_6, було застраховано автомобіль -
ВАЗ Priora, державний номер НОМЕР_2, який
постраждав внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 31.08.2010, у вчиненні якої визнано
винним водія відповідача - ОСОБА_5;
згідно з вказаним договором, на
підставі страхового акту №СТО-10-13987/1
від 18.10.2010 ОСОБА_6 ВАТ НАСК "Оранта"
здійснило виплату страхового
відшкодування у сумі 4042,04 грн.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
позивачем була розглянута вимога ВАТ
НАСК "Оранта" про відшкодування шкоди в
порядку регресу, та перераховано на
рахунок вказаної компанії 4042,04 грн.
страхового відшкодування (платіжне
доручення №231 від 24.09.2013, а.с. 13, том І).

Позивач звернувся до відповідача із
претензією на суму 4042,04 грн., яка
залишилась без відповіді.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст.1191 ЦК України, особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Таким чином, до позивача, який сплатив
страхову виплату за завдану внаслідок
ДТП шкоду, перейшло право зворотної
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяний збиток.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України
страхувальник зобов'язаний повідомити
страховика про настання страхового
випадку у строк, встановлений
договором.

Пунктом 6.1. розділу 6 договору№4321/57-20,
сторони узгодили, що страхувальник
(відповідач) зобов'язаний вжити заходів
для невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика
(позивача) про настання
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо страхувальник з поважних причин
не мав змоги виконати зазначені дії,
він повинен довести це документально
(п. 6.1. договору).

Згідно з пп. "ґ" п. 38.1 ст. 38 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено право страховика
за договором обов'язкового страхування
цивільної відповідальності власника
транспортного засобу подати регресний
позов до страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у пп.33.1.2 п.33.1 ст.33 цього
Закону.

У пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції, чинній на час
настання страхового випадку)
встановлено обов'язок учасників
дорожньо-транспортної пригоди вжити
заходів для невідкладного, але не
пізніше трьох робочих днів,
повідомлення страховика, з яким було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, або, у випадках,
передбачених цим Законом, МТСБУ про
настання ДТП.

Варто зазначити, що неможливість
такого повідомлення має
підтверджуватись документально. Про
настання страхової події
страхувальник не повідомив страховика,
останньому стало відомо про подію від
іншої страхової компанії по спливу
майже трьох років після того, як
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля та водія
страхувальника, у зв'язку з чим, колегія
суддів погоджується із висновками
судів попередніх інстанцій про
обґрунтованість та доведеність позову
про стягнення з відповідача шкоди в
порядку регресу у сумі 4042,04 грн.

Доводи касаційної скарги відповідача
зводяться до того, що судами
необґрунтовано взято до уваги рішення
Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 10.09.2010 у справі №3-2332/10,
яким визнано винним у скоєнні ДТП
ОСОБА_5, оскільки позивачем не
представлено його копії, завіреної
належним чином, а судові рішення у
даній справі були прийняті на підставі
копії вказаного рішення, вилученої з
Єдиного державного реєстру судових
рішень. Стосовно вказаних доводів,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
доступ до судових рішень" для доступу
до судових рішень судів загальної
юрисдикції Державна судова
адміністрація України забезпечує
ведення Єдиного державного реєстру
судових рішень. Єдиний державний
реєстр судових рішень (далі - Реєстр) -
автоматизована система збирання,
зберігання, захисту, обліку, пошуку та
надання електронних копій судових
рішень.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України
"Про доступ до судових рішень" судові
рішення, внесені до Реєстру, є
відкритими для безоплатного
цілодобового доступу на офіційному
веб-порталі судової влади України.
Загальний доступ до судових рішень на
офіційному веб-порталі судової влади
України забезпечується з дотриманням
вимог статті 7 цього Закону.

Приписами статті 6 вказаного Закону
визначено, що кожен має право повністю
або частково відтворювати судові
рішення, що проголошені судом прилюдно,
у будь-який спосіб, у тому числі через
оприлюднення в друкованих виданнях, у
засобах масової інформації, створення
електронних баз даних судових рішень.
Будь-яке редагування тексту судового
рішення не повинно спотворювати його
зміст. Суд при здійсненні судочинства
може використовувати лише текст
судового рішення, який опубліковано
офіційно або внесено до Реєстру.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про
доступ до судових рішень" у текстах
судових рішень, що відкриті для
загального доступу через оприлюднення
на офіційному веб-порталі судової
влади або офіційне опублікування, не
можуть бути розголошені відомості, що
дають можливість ідентифікувати
фізичну особу. Такі відомості
замінюються літерними або цифровими
позначеннями.

До відомостей, зазначених у частині
першій цієї статті, належать:

1) імена (ім'я, по батькові, прізвище)
фізичних осіб;

2) місце проживання або перебування
фізичних осіб із зазначенням адреси,
номери телефонів чи інших засобів
зв'язку, адреси електронної пошти,
ідентифікаційні номери (коди);

3) реєстраційні номери транспортних
засобів;

4) інша інформація, що дає можливість
ідентифікувати фізичну особу.

Отже, виходячи із наведених норм, є
правомірним прийняття судами
попередніх інстанцій судових рішень у
даній справі на підставі, в тому числі,
рішення Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 10.09.2010 у справі №3-2332/1,
текст якого було внесено до Реєстру та
роздруковано з нього; незазначення у
тексті цього рішення прізвищ осіб,
відповідає приписам ст. 7 Закону
України "Про доступ до судових рішень".
До того ж, сумніви у винесенні
Залізничним районним судом м.
Сімферополя 10.09.2010 у справі №3-2332/1
рішення стосовно, зокрема, визнання
винним у вчиненні ДТП 31.08.2010 водія
відповідача ОСОБА_5, спростовуються
листом голови вказаного суду від 04.07.2013
(а.с. 38-39).

Враховуючи викладене, оскаржувані
рішення та постанова відповідають
нормам матеріального та
процесуального права, ґрунтуються на
матеріалах справи, а тому підстав для
їх зміни або скасування немає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 01.10.2014 та
рішення господарського суду міста
Києва від 02.06.2014 у справі №910/5973/14
залишити без змін.

Головуючий суддя
Н.М. Губенко

Судді:
Т.Л. Барицька

В.І. Картере