ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року Справа № 925/990/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Іванової Л.Б. - головуючого, Гольцової
Л.А., Козир Т.П.,

за участю представника позивача -
Коцюруби С.В. дов. б/н від 2 червня 2014
року,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві касаційну скаргу
ПАТ "Птахофабрика "Перше травня" на
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 6 жовтня 2014
року у справі Господарського суду
Черкаської області за позовом ТОВ
"Ветфактор" до ПАТ "Птахофабрика "Перше
травня" про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року ТОВ "Ветфактор" (далі -
позивач) звернулось до ПАТ
"Птахофабрика "Перше травня" (далі -
відповідач) з позовом про стягнення 50159
гривень 65 коп. боргу, пені у сумі 2507
гривень 98 коп., інфляційних нарахувань
у сумі 3379 гривень 41 коп. та 3% річних у
сумі 1887 гривень 36 коп.

Позовні вимоги обгрунтовано
невиконанням відповідачем зобов'язань
з оплати отриманого товару за
договором поставки №06/10 від 4 жовтня 2012
року.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 9 липня 2014 року
позов задоволено повністю.

З ПАТ "Птахофабрика "Перше травня" на
користь ТОВ "Ветфактор" стягнуто 50159
гривень 65 коп. боргу, 2507 гривень 98 коп. -
пені, 3379 гривень 41 коп. - інфляційних
нарахувань та 1887 гривень 36 коп. - 3%
річних.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 6 жовтня 2014
року апеляційну скаргу ПАТ
"Птахофабрика "Перше травня" залишено
без задоволення, а рішення
Господарського суду Черкаської
області від 9 липня 2014 року - без зміни.

У касаційній скарзі ПАТ "Птахофабрика
"Перше травня" просить скасувати
рішення Господарського суду
Черкаської області від 9 липня 2014 року
та постанову Київського апеляційного
господарського суду від 6 жовтня 2014
року, прийняти нове рішення, яким у
позові відмовити повністю.

Посилається на порушення судами
попередніх інстанцій норм ст. ст. 525, 526,
692 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 22,
ст. 43 Господарського процесуального
кодексу України.

Представники відповідача у судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що про час та місце
розгляду касаційної скарги відповідач
повідомлений належним чином, суд
вважає за можливе розглянути справу за
його відсутності.

Заслухавши пояснення представника
позивача, обговоривши доводи
касаційної скарги та вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 4 жовтня 2012 року
між сторонами укладений договір
поставки № 06/10, відповідно до п. 1.1 якого
позивач зобов'язується поставити
ветеринарні препарати, добавки,
вакцини та іншу ветеринарну продукцію
(далі - товар), а відповідач - прийняти та
оплатити отриманий товар не пізніше 30
банківських днів після розвантаження
товару (п. 4.2 договору).

Згідно п. 3.4 договору відпуск товару
здійснюється за видатковими
накладними.

Відповідно до п. 3.5 договору право
власності на товар і ризик випадкової
загибелі товару переходить від
позивача до відповідача після
підписання видаткової накладної.

Датою поставки товару вважається дата
підписання відповідачем видаткової
накладної позивача на поставку товару,
що проводиться після розвантаження в
місці призначення, а саме: Черкаська
обл., с. Хутори, вул.Центральна, 2.
Поставка товару здійснюється
автомобільним транспортом (п. 3.6
договору).

Відповідно до п. 6.4 договору у випадку
прострочення оплати або не повної
оплати товару в строки, зазначені в
договорі, відповідач зобов'язується на
вимогу позивача сплатити останньому
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період
прострочення платежу, від вартості
неоплаченого або частково оплаченого
товару за кожен день прострочення
оплати, але не більше 5% від суми
простроченого грошового зобов'язання.

Судами встановлено, що сторонами
підписані наступні видаткові накладні:
№8198 від 13 грудня 2012 року на суму 22671
гривень 80 коп., №8535 від 27 грудня 2012 року
на суму 34029 гривень 10 коп., №42 від 8 січня
2013 року на суму 31411 гривень 60 коп., №525
від 31 січня 2013 року на суму 8566 гривень 80
коп., №555 від 1 лютого 2013 року на суму 6853
гривень 65 коп., № 556 від 1 лютого 2013
року на суму 5711 гривень 20 коп.

Також судами досліджено, що відповідач
здійснив оплату за поставлений товар
частково, а саме: 17 грудня 2012 року у
розмірі 10000 гривень 00 коп. згідно
рахунку №9263 від 10 жовтня 2012 року, 21
грудня 2012 року у розмірі 14029 гривень 10
коп. згідно рахунку №9220 від 10 грудня 2012
року, 30 січня 2013 року в розмірі 14278
гривень 00 коп. згідно рахунку №525 від 28
січня 2013 року, 31 січня 2013 року в розмірі
20777 гривень 40 коп. згідно рахунку №395
від 22 січня 2013 року.

Таким чином, судами встановлено
неналежне виконання відповідачем
зобов'язань щодо повної оплати за
поставлений товар та, у зв'язку з цим,
обгрунтовано нарахувано 50159 гривень 65
коп. боргу.

Оскільки судами встановлений факт
поставки товару та відсутність доказів
того, що зобов'язання з оплати
отриманого товару за даним договором
відповідачем були виконані у повному
обсязі, підставним є застосування до
відповідача наслідків невиконання
грошового зобов'язання, передбачених
договором та положеннями ст. 625
Цивільного кодексу України.

За таких обставин, суди дійшли
обгрунтованих висновків про
підставність задоволення позовних
вимог в частині стягнення пені у сумі
2507 гривень 98 коп., інфляційних
нарахувань у сумі 3379 гривень 41 коп. та 3%
річних у сумі 1887 гривень 36 коп.

З огляду на вищевикладене та
враховуючи ту обставину, що судами на
підставі повного та всебічного
розгляду справи встановлено право
вимоги позивача та відповідний цьому
праву обов'язок відповідача, Вищий
господарський суд України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанції про наявність
законних підстав для задоволення
позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до
необхідності переоцінки доказів у
справі, а тому не можуть бути прийняті
до уваги з огляду на межі повноважень
суду касаційної інстанції, встановлені
ст. ст. 111-5 - 111-7 Господарського
процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, рішення
господарських судів першої та
апеляційної інстанцій законні та
обгрунтовані, а тому зміні чи
скасуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 - 1119,11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного господарського суду від 6
жовтня 2014 року - без зміни.

Головуючий
Л. Іванова

Судді
Л. Гольцова

Т. Козир