ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.
Справа № 911/3423/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ВИСОКОВОЛЬТНИЙ СОЮЗ-РЗВА",

33001, м. Рівне, вул. Біла, 16

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "БІОГАЗЕНЕРГО",

07201, Київська обл., Іванківський р-н, смт
Іванків, вул. Розважівська, 192

про стягнення 203 880,31 грн.

за зустрічним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"БІОГАЗЕНЕРГО",

07201, Київська обл., Іванківський р-н, смт
Іванків, вул. Розважівська, 192

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВИСОКОВОЛЬТНИЙ
СОЮЗ-РЗВА",

33001, м. Рівне, вул. Біла, 16

про стягнення 47 041,74 грн.

за участю представників:

позивача за первісним позовом
(відповідача за зустрічним позовом) -
Афонін В.Г. (довіреність від 11.09.2014 № 35);

відповідача за первісним позовом
(позивача за зустрічним позовом) -
Абрахімова-Кобилинська Т.В.
(довіреність від 03.10.2014 № 1-1/03.10.2014).

Обставини справи:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВИСОКОВОЛЬТНИЙ
СОЮЗ-РЗВА" (далі - позивач) до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"БІОГАЗЕНЕРГО" (далі - відповідач) про
стягнення 203 880,31 грн., з яких: 151 837,60 грн.
основного боргу, 28 670,25 грн. пені, 3 331,98
грн. 3 % річних та 20 040,48 грн. інфляційних
втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
грошових зобов'язань за договором
поставки від 26.06.2013 № 130812-1.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 12.08.2014 порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
02.09.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 17740/14 від
28.08.2014) позивачем подано документи на
виконання вимог ухвали суду від 12.08.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 17820/14 від
29.08.2014) відповідачем подано відзив на
позовну заяву, відповідно до якого
позов заперечено повністю, з підстав,
що викладені у відзиві.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 17821/14 від
29.08.2013) надійшла зустрічна позовна
заява про стягнення 28 506,46 грн. штрафу.

Зустрічні позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
"БІОГАЗЕНЕРГО" обґрунтовані порушенням
строків поставки товару за договором
поставки від 26.06.2013 № 130812-1.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 30.09.2014 прийнято зустрічний
позов для спільного розгляду з
первісним у справі № 911/3423/14.

У судовому засіданні 02.09.2014 судом
оголошено перерву до 30.09.2014, відповідно
до частини 3 статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 20464/14 від
26.09.2014) відповідачем за первісним
позовом подано додаткові докази до
матеріалів справи.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 20658/14 від
29.09.2014) від відповідача за зустрічним
позовом надійшов відзив на зустрічну
позовну заяву, відповідно до якого
зустрічний позов заперечено повністю з
підстав, що викладені у відзиві.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 30.09.2014 розгляд справи
відкладено на 23.10.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 20853/14 від
01.10.2014) відповідачем за первісним
позовом подано додаткові докази до
матеріалів справи.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 21872/14 від
13.10.2014) позивачем за первісним позовом
подано додаткові докази до матеріалів
справи.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 21874/14 від
13.10.2014) надійшло клопотання позивача за
первісним позовом про витребування у
відповідача за первісним позовом
доказів використання в господарській
діяльності товару, що отриманий за
спірним договором поставки та докази
придбання у іншого постачальника
товару, що використаний ним під час
виконання робіт за договором підряду
від 30.08.2013 № ВС-У-013-13.

Відповідно до вимог статті 38
Господарського процесуального кодексу
України сторона у разі неможливості
самостійно надати докази вправі подати
клопотання про витребування
господарським судом доказів. У
клопотанні повинно бути зазначено:
який доказ витребовується; обставини,
що перешкоджають його наданню;
підстави, з яких випливає, що цей доказ
має підприємство чи організація;
обставини, які може підтвердити цей
доказ.

Відповідно статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Зважаючи, що спірні докази витребувані
з метою підтвердження обставин, якими
інша сторона - відповідач за первісним
позовом, обґрунтовує свої заперечення
цього позову, з огляду на статті 4-3, 33, 38
Господарського процесуального кодексу
України, вказане клопотання
задоволенню не підлягає - сторона має
самостійно довести обставини, на які
вона посилається та надати належні і
допустимі докази цих обставин, а у разі
їх відсутності, суд розгляне справу за
наявними в ній матеріалами та зробить
висновок про доведеність або
недоведеність тих чи інших обставин.

Згідно з частиною 1 статті 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності, а, відтак, відповідач
самостійно визначає якими доказами
заперечувати позовні вимоги до нього.

Відтак, суд відмовив у задоволенні
клопотання позивача за первісним
позовом про витребування доказів.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 22383/14 від
16.10.2014) відповідачем за первісним
позовом подано до матеріалів справи
додаткові докази.

У судовому засіданні 23.10.2014
представником відповідача за
первісним позовом подано письмове
клопотання про продовження строку
розгляду спору у зв'язку з необхідністю
надання нових доказів своїх
заперечень.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 23.10.2014 продовжено строк
розгляду справи на п'ятнадцять днів.

У судовому засіданні 23.10.2014 судом
оголошено перерву до 11.11.2014, відповідно
до частини 3 статті 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 24680/14 від
06.11.2014) позивачем за зустрічним позовом
подано уточнення вимог за зустрічним
позовом.

Судом враховано, що Господарським
процесуальним кодексом України не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про уточнення позовних
вимог, тому, з урахуванням правової
позиції пленуму Вищого господарського
кодексу України, що викладена у
підпункті 3.11. пункту 3. постанови «Про
деякі питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 № 18, виходячи зі змісту заяви про
уточнення зустрічних позовних вимог,
змісту позовної заяви та обставин
справи, суд розцінює вказані уточнення
як збільшення розміру позовних вимог,
відповідно до статті 22 Господарського
процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 4, 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, з урахуванням того, що заяву
підписано уповноваженою на це особою,
збільшення розміру зустрічних
позовних вимог не суперечить чинному
законодавству та не порушує нічиїх
прав і охоронюваних законом інтересів,
збільшення розміру позовних вимог
прийнято господарським судом.

У зв'язку з прийняттям збільшення
розміру позовних вимог господарським
судом, у справі має місце нова ціна
зустрічного позову, відповідно до
розміру якої буде вирішуватися спір - 47
041,74 грн.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 24848/14 від
10.11.2014) позивачем за первісним позовом
подано до матеріалів справи додаткові
докази.

У судовому засіданні 11.11.2014 представник
позивача за первісним позовом
(відповідача за зустрічним позовом)
повністю підтримав первісні позовні
вимоги, з підстав, що викладені у
первісному позові та повністю
заперечив проти задоволення
зустрічних позовних вимог; представник
позивача за зустрічним позовом
(відповідача за первісним позовом)
повністю підтримав зустрічні позовні
вимоги, з підстав, що викладені у
зустрічному позові та повністю
заперечив проти задоволення первісних
позовних вимог.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 11.11.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ВИСОКОВОЛЬТНИЙ
СОЮЗ-РЗВА" (далі - постачальник, позивач
за первісним позовом, відповідач за
зустрічним позовом) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"БІОГАЗЕНЕРГО" (далі - покупець,
відповідач за первісним позовом,
позивач за зустрічним позовом)
укладено договір поставки від 26.06.2013 №
130812-1 (далі - Договір поставки),
відповідно до умов якого, постачальник
зобов'язується доставляти і
передавати на умовах та у встановлені
Договором строки товар у власність
покупця, а покупець зобов'язується
приймати товар у власність і
оплачувати його на умовах Договору
(пункт 2.1. Договору поставки).

Згідно з пунктом 2.4. Договору поставки,
перехід права власності на товар від
постачальника до покупця відбувається
в момент отримання товару покупцем, що
підтверджується видатково-прибутковою
накладною.

Відповідно до пункту 3.8. Договору
поставки, зобов'язання постачальника з
поставки кожної окремої партії товару
вважається виконаним з моменту
передачі покупцю товару та його
приналежностей (комплектуючих частин),
підписання сторонами оформленої
належним чином накладної,
товарно-транспортної накладної та ін.
(далі - супровідні документи) та
передачі покупцю податкової накладної
та повного комплекту документів,
передбачених пунктом 6.8. Договору,
оформлених згідно з вимогами чинного
законодавства та Договору.

Підтвердженням факту поставки товару
за Договором є належним чином
оформлений акт приймання-передачі
товару, підписаний уповноваженими
представниками сторін та скріплений їх
печатками (пункт 3.9. Договору поставки).

Згідно з пунктом 6.6. Договору поставки,
повноваження представників покупця на
здійснення та оформлення
здачі-прийняття товару в пункті
поставки можуть підтверджуватися
відповідною довіреністю, яка
оформлюється на фірмовому бланку
покупця.

Пунктом 6.8. Договору поставки
встановлено, що одночасно з передачею
кожної партії продукції постачальник
передає покупцеві наступні документи:
один оригінальний екземпляр
товарно-транспортної накладної чи/або
накладної на відпуск товару; один
оригінальний екземпляр податкової
накладної; один оригінальний екземпляр
рахунку-фактури на дану партію
продукції; акти приймання-передачі
обладнання - 2 примірники.

Покупець здійснює розрахунки за
Договором у відповідності до
виставленого постачальником рахунку:
на підставі підписаного сторонами
Додатку - у разі здійснення
передоплати; на підставі акту
приймання-передачі товару - у разі
оплати за фактично отриманий товар
(пункт 7.4. Договору поставки).

Договір є чинний з дня підписання його
сторонами і діє до 31 грудня 2013 року
(пункт 12.1. Договору поставки).

Додатком № 1 до Договору поставки
встановлено умови поставки: протягом 55
днів з моменту отримання
постачальником авансового платежу, при
умові повного виконання покупцем
зобов'язань з кінцевої оплати (пункт 4.
Додатку № 1 до Договору).

Сторонами укладено Додаткову угоду від
04.07.2013 № 1 до Договору поставки (далі -
Додаткова угода № 1), відповідно до
умов якої змінено умови оплати за
Договором поставки.

Відповідно до пункту 5. Додатку № 1 до
Договору поставки, в редакції
Додаткової угоди № 1, встановлено
наступні умови поставки:

5.1. Аванс для першої черги
електростанції в розмірі 477 837,60 грн., з
урахуванням ПДВ, в термін до 08.07.2013;

5.2. Наступні 147 000,00 грн., з урахуванням
ПДВ, в термін до 25.09.2013;

5.3. Наступні 139 702,56 грн., з урахуванням
ПДВ, в термін до 10.10.2013;

5.4. Остаточні 191 135,04 грн., з урахуванням
ПДВ, протягом 10 банківських днів після
монтажу та випробування поставленого
обладнання для першої черги
електростанції.

На виконання умов Договору поставки,
позивач за первісним позовом поставив
товар на суму 955 675,20 грн., що
підтверджується наданими в матеріали
справи видатковими накладними, що
підписані уповноваженими
представниками обох сторін: від 26.11.2013
№ НРЕ_598 на суму 944 899,20 грн. та від
31.12.2013 № НРЕ_665 на суму 10 776,00 грн., а
відповідач за первісним позовом,
згідно з довіреностями від 21.11.2013 № 56,
від 31.12.2014 № 68 вказаний товар отримав.
До матеріалів справи долучені копії
зазначених видаткових накладних та
довіреностей.

Підписи уповноважених представників
сторін на видаткових накладних
скріплені відбитками печаток обох
сторін, що оцінюється судом як
підтвердження юридичною особою -
відповідачем за первісним позовом,
фактів вчинення господарських
операцій з поставок товару.

На підтвердження поставки товару за
видатковою накладною від 26.11.2013 №
НРЕ_598 на суму 944 899,20 грн. позивачем за
первісним позовом надано
товарно-транспортну накладну від 26.11.2013
№ 00075-В та акт приймання-передачі
обладнання № 22-В/13, що підписані
уповноваженими представниками обох
сторін та скріплені відбитками печаток
підприємств.

На підтвердження позовних вимог,
позивачем за первісним позовом надано
також копії податкових накладних на
поставки товару, що складені на
господарські операції з поставки
товару за спірними видатковими
накладними.

Податкові накладні, що надані
позивачем за первісним позовом,
складено у період дії Податкового
кодексу України, відповідно до
пунктів 201.1, 201.4., 201.6., 201.7. статті 201
якого платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну, яка
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця. Податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Зважаючи не викладене, судом
оцінюються податкові накладні як
докази того, що позивачем за первісним
позовом відображені господарські
операції за спірними видатковими
накладними у своїх податкових
зобов'язаннях.

Як зазначається позивачем за первісним
позовом та підтверджується
матеріалами справи, відповідач за
первісним позовом частково оплатив
товар, що отриманий за Договором
поставки, на суму 803 837,60 грн., а саме:
05.07.2013 - 477 837,60 грн., 24.09.2013 - 147 000,00 грн.,
03.01.2014 - 96 000,00 грн., 23.04.2014 - 43 000,00 грн. та
21.07.2014 - 40 000,00 грн.

На підтвердження вказаних обставин
позивачем за первісним позовом надано
довідку від 27.08.2014 № 196/5/43-1 з
банківської установи, в якій відкрито
поточний банківський рахунок позивача
за первісним позовом, що засвідчена
підписом уповноваженої особи
банківської установи та скріплена
відбитком її печатки (оригінал в
матеріалах справи).

Остаточний розрахунок, відповідно до
умов Договору поставки, здійснюється
після випробування та монтажу
поставленого обладнання.

Монтаж та випробування обладнання, що
поставлене за Договором поставки, за
твердженнями позивача за первісним
позовом, здійснювалось за Договором
підряду від 30.08.2013 № ВС-У-013-13, що
укладений між відповідачем за
первісним позовом (далі - замовник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Високовольтний
союз-Україна» (далі - підрядник).

Додатковою угодою від 25.11.2013 № 1 про
заміну сторони в Договорі підряду
сторони погодили, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Високовольтний союз-Україна» передає,
а відповідач за первісним позовом
приймає на себе в повному обсязі всі
права і обов'язки підрядника за
Договором підряду.

Відповідно до пункту 1.1. Договору
підряду, підрядник зобов'язується за
завданням замовника виконати на свій
ризик, своїми та/або залученими силами
роботи, а замовник - прийняти та
оплатити виконані роботи на умовах,
визначених Договором.

Найменування робіт: будівництво КРП-10
кВ серії КУ-10Ц на території теплової
електростанції потужністю 18 МВт з
використанням біопалива по вул.
Розважівській, 192, смт Іванків
Київської обл. (1-ша черга). Роботи
включають в себе: монтаж та
пусконалагодження комірок КУ-10Ц в
кількості 8 штук (пункти 1.2., 1.3. Договору
підряду).

Згідно з пунктом 8.1. Договору підряду,
здача-приймання виконаних робіт
проводиться сторонами з оформленням
акта приймання виконаних підрядних
робіт (за формою № КБ-2в) та довідки про
вартість виконаних підрядних робіт та
витрат (за формою № КБ-3).

На підтвердження виконання робіт з
монтажу та випробування обладнання, що
поставлений за Договором поставки,
позивачем за первісним позовом надано
до матеріалів справи акти приймання
виконаних будівельних робіт (типової
форми № КБ-2в): акт № 1 за грудень 2013
року на суму 975 300,64 грн., акт № 2 за
березень 2014 року на суму 23 238,00 грн., акт
№ 1 за березень 2014 року на суму 44 525,34
грн. та довідки про вартість виконаних
будівельних робіт (типової форми №
КВ-3) за грудень 2013 року на суму 975 300,64
грн., за березень 2014 року на суму 23 238,00
грн., за березень 2014 року на суму 44 525,34
грн., що підписані уповноваженими
представниками та скріплені
відбитками печаток обох сторін, що
оцінюється судом як підтвердження
юридичними особами - позивачем та
відповідачем, фактів вчинення
господарських операцій з виконання
підрядних робіт.

Оскільки відповідач за первісним
позовом зобов'язання за Договором
поставки з оплати вартості товару, що
поставлений, виконав частково, станом
на дату подання позову до суду, у
відповідача за первісним позовом
наявна заборгованість перед позивачем
за первісним позовом у розмірі 151 837,04
грн. - різниця між вартістю
поставленого товару та розміром
часткових оплат.

Відповідачем за первісним позовом
позов заперечено повністю, з огляду на
таке.

Відповідно до умов Договору поставки,
підтвердженням факту поставки товару є
належним чином оформлений акт
приймання-передачі товару, що
підписаний уповноваженими
представниками обох сторін та
скріплений відбитками їх печаток.

Відповідач за первісним позовом не
підписував акту приймання-передачі
товару на суму 10 776,00 грн., а видаткова
накладна від 31.12.2013 № НРЕ_665, за
твердженнями відзиву, є неналежним
доказом на підтвердження факту
поставки товару за Договором поставки
на вказану суму.

Суд не погоджується з тим, що вказане є
підставою для несплати вартості
спірного товару, з огляду на всі
обставини справи в їх сукупності.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Частина 2 статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлює, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

До матеріалів справи додана видаткова
накладна від 31.12.2013 № НРЕ_665 на суму 10
776,00 грн., що підписана уповноваженими
представниками та скріплена
відбитками печаток обох сторін,
оформлена відповідно до вимог Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
Положення «Про документальне
забезпечення записів бухгалтерського
обліку», що затверджене наказом
Міністерства Фінансів України від
24.05.1995 № 88.

Товар за спірною видатковою накладною
отримано представником за довіреністю
від 31.12.2013 № 68. Зазначена довіреність
на право отримання
товарно-матеріальних цінностей
оформлена відповідно до вимог
Інструкції «Про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей»,
що затверджена наказом Міністерства
фінансів України від 16.05.1996 № 99.

Підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і відповідає
вимогам статті 9 вказаного Закону і
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення відносин, є підставою
виникнення обов'язку щодо здійснення
розрахунків за отриманий товар.

Відтак, твердження відповідача за
первісним позовом про відсутність акту
приймання-передачі обладнання на суму
10 776,00 грн. як підтвердження факту
поставки товару не свідчать про
непоставку вказаного товару, оскільки
між сторонами підписано видаткову
накладну, що підтверджує факт
здійснення цієї поставки, а, отже, у
відповідача за первісним позовом виник
обов'язок щодо здійснення розрахунку
за отриманий товар.

Також, у відзиві на первісну позовну
заяву відповідачем за первісним
позовом зазначається, що акти
приймання-передачі виконаних
будівельних робіт та довідки про
вартість виконаних робіт, що підписані
сторонами на підтвердження виконання
робіт за Договором підряду,
підтверджують тільки монтаж
обладнання, що поставлений позивачем
за первісним позовом за Договором
поставки.

Оскільки вказані письмові докази не
підтверджують випробування
обладнання, що поставлено, відсутні
підстави для здійснення остаточних
розрахунків, відповідно до пункту 3.9.
Договору поставки.

Вказані твердження спростовуються
матеріалами справи, а саме: актом
приймання виконаних будівельних робіт
за березень 2014 року № 1, відповідно до
якого у графі «Найменування робіт і
витрат» сторонами погоджено виконання
робіт з випробування обладнання.

У ході судового розгляду, відповідно до
додаткових письмових пояснень,
відповідачем за первісним позовом
змінено позицію, що викладена у відзиві
на первісну позовну заяву.

Відповідно до пункту 5.2.4. Договору
підряду, замовник зобов'язується
видавати підряднику у монтаж
обладнання, що постачається замовником
зі складу шляхом підписання акту
прийому-передачі обладнання у монтаж у
терміни, необхідні для своєчасного
виконання робіт.

Оскільки в матеріалах справи відсутні
акти прийому-передачі обладнання у
монтаж за Договором підряду, відтак, за
твердженнями відповідача за первісним
позовом, обладнання, яке поставлене за
Договором поставки, не є тим
обладнанням, монтаж і випробування
якого проводилось за Договором
підряду. Отже, докази монтажу та
випробування обладнання, що поставлене
за Договором поставки, у матеріалах
справи відсутні.

За результатами дослідження
видаткових накладних, згідно з якими
здійснювалась поставка обладнання та
актів приймання виконаних робіт,
згідно з якими здійснювались роботи з
монтажу та випробування обладнання,
суд дійшов висновку, що найменування
обладнання у видаткових накладних та
актах приймання виконаних робіт
співпадає.

Крім того, позивачем за первісним
позовом додано до матеріалів справи
Сертифікат відповідності продукції
серії ВГ № UA1.026.0156377-13, виданий позивачу
за первісним позовом. Вказаний
сертифікат відповідності видано на
наступну продукцію - комплексні
розподільчі пристрої серії КУ-10Ц.

Відповідно до Договору підряду
здійснювався монтаж та випробування
комірок КУ-10Ц.

Тобто, за Договором підряду
здійснювались роботи щодо обладнання,
сертифікат відповідності на яке видано
позивачу за первісним позовом.

Твердження відповідача за первісним
позовом про відсутність акту
прийому-передачі обладнання у монтаж
за Договором підряду свідчить про
порушення ним положень Договору
підряду, оскільки саме на відповідача
за первісним позовом покладено
обов'язок щодо підписання акту
прийому-передачі обладнання.

Крім того, відповідачем за первісним
позовом не надано доказів на
підтвердження наявності у нього іншого
обладнання, аналогічного спірному.

Відтак, твердження про те, що роботи за
Договором підряду виконувались щодо
іншого обладнання не приймаються
судом, як безпідставні та такі, що не
обґрунтовані належними доказами.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статей 32, 36
Господарського процесуального кодексу
України господарським судом взято до
уваги у якості письмових доказів:
зазначені вище видаткові накладні та
довіреності - у якості письмових
доказів передачі товару позивачем за
первісним позовом та прийняття товару
уповноваженою особою відповідача за
первісним позовом, договір підряду,
акти приймання виконаних робіт та
довідки про вартість виконаних робіт -
у якості доказу здійснення монтажу та
випробування поставленого обладнання,
а, відтак, настання строку для
остаточних розрахунків, банківську
довідку - у якості письмового доказу
для встановлення відсутності
перерахувань у повному обсязі
відповідачем за первісним позовом
позивачу за первісним позовом коштів
за спірними видатковими накладними і,
відповідно, наявності заборгованості.

Докази повної оплати товару за
вищезазначеними видатковими
накладними у матеріалах справи
відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712
Цивільного кодексу України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (стаття 655
Цивільного кодексу України).

Матеріали справи не містять доказів
заперечень відповідача за первісним
позовом при отриманні товару щодо
неналежності виконання позивачем за
первісним позовом зобов'язань з
поставки товару за Договором.

Частиною 1 статтею 530 Цивільного
кодексу України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами статті 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

На підставі аналізу вищезазначених
норм чинного законодавства,
дослідження матеріалів та всебічного
розгляду всіх обставин справи,
господарський суд дійшов висновку, що
позовна вимога про стягнення з
відповідача за первісним позовом 151
837,60 грн. основного боргу є доведеною,
обґрунтованою, відповідачем за
первісним позовом не спростованою, а,
отже, підлягає задоволенню.

Інші доводи відповідача за первісним
позовом не спростовують
вищезазначених висновків суду.

Позивач за первісним позовом, на
підставі пункту 10.2. Договору поставки,
заявляє до стягнення з відповідача за
первісним позовом пеню в розмірі 0,1 %
від суми заборгованості, за кожний день
прострочення, але не більше 3 %
загальної вартості Договору поставки,
яка за розрахунком позивача складає 28
670,25 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання,
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. Частиною 4
статті 231 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі, якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.
Відповідно до частини 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" вiд
22.11.1996 № 543/96-ВР визначено, що платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено,
що розмір пені передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Крім того, відповідно до частини 6
статті 232 Господарського кодексу
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором.

Зважаючи на вищевикладені вимоги
законодавства, умови Договору поставки
та обставини справи, судом перевірено
правильність розрахунку пені, що
наданий позивачем за первісним позовом
та встановлено, що розрахунок не
відповідає вимогам законодавства.

Судом здійснено перерахунок пені в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України за кожен
день прострочення, з урахуванням
обмежень у 3 % загальної вартості
Договору поставки, та встановлено, що
позовна вимога про стягнення пені
підлягає задоволенню частково у
розмірі 16 625,66 грн. Позовна вимога у
частині стягнення з відповідача за
первісним позовом 12 044,59 грн. пені
задоволенню не підлягає.

Крім того, у зв'язку з простроченням
відповідачем за первісним позовом
виконання грошового зобов'язання,
позивач за первісним позовом на
підставі статті 625 Цивільного кодексу
України заявляє до стягнення 3 % річних
у розмірі 3 331,98 грн. та інфляційні
втрати у розмірі 20 040,48 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних (якщо інший їх розмір не
встановлений договором або законом), не
мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті та
отриманні від боржника компенсації
(плати) за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

З метою всебічного, повного і
об'єктивного розгляду обставин справи,
суд здійснив перерахунок 3 % річних та
з'ясував, що позовна вимога про
стягнення 3 % річних у розмірі 3 331,98
грн. нарахована надмірно та підлягає
частковому задоволенню у розмірі 2 979,97
грн. Позовна вимога у частині стягнення
352,01 грн. 3 % річних задоволенню не
підлягає.

Розрахунок інфляційних втрат, що
поданий позивачем за первісним
позовом, відповідає обставинам справи
та вимогам законодавства, а тому,
позовна вимога про стягнення 20 040,48 грн.
інфляційних втрат підлягає
задоволенню у повному обсязі.

З огляду на зазначене, за результатами
оцінки доказів, що наявні в матеріалах
справи та встановлення всіх обставин
справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги про стягнення з відповідача за
первісним позовом основного боргу в
розмірі 151 837,60 грн., пені у розмірі 16
625,66 грн., 3 % річних у розмірі 2 979,97 грн.,
інфляційних втрат у розмірі 20 040,48 грн.
підлягають задоволенню.

Відшкодування судового збору,
сплаченого позивачем за первісним
позовом у розмірі 4 077,62 грн., відповідно
до частини 1 статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених первісних
позовних вимог.

У ході судового розгляду, відповідачем
за первісним позовом подано зустрічну
позовну заяву про стягнення 28 506,46 грн.
штрафних санкцій.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані
порушенням строків поставки товару за
договором поставки від 26.06.2013 № 130812-1.

Додатком № 1 до Договору поставки
встановлено умови поставки: протягом 55
днів з моменту отримання
постачальником авансового платежу, при
умові повного виконання покупцем
зобов'язань з кінцевої оплати (пункт 4.
Додатку № 1 до Договору).

Авансовий платіж позивачем за
зустрічним позовом сплачено у повному
обсязі 05.07.2013, що підтверджується
довідкою від 27.08.2014 № 196/5/43-1 з
банківської установи, в якій відкрито
поточний банківський рахунок позивача,
що засвідчена підписом уповноваженої
особи банківської установи та
скріплена відбитком її печатки.

Відтак, зобов'язання з поставки товару
відповідачем за зустрічним позовом
повинні бути виконані до 29.08.2013 включно.

Відповідачем за зустрічним позовом
поставку товару, у встановлений
Договором поставки термін, не
здійснено, чим порушено зобов'язання
щодо строку поставки товару.

Відповідачем за зустрічним позовом
здійснено поставку товару лише 26.11.2013,
що підтверджується видатковою
накладною від 26.11.2013 № НРЕ_598 на суму 944
899,20 грн. та актом приймання-передачі №
22-В/13.

Відповідно до пункту 10.1. Договору
поставки, за порушення терміну
поставки обладнання більш, ніж на 30
днів, постачальник повинен сплатити
покупцю пеню в розмірі 0,1 % від вартості
непоставленого обладнання за кожен
день прострочення понад тиждень, але не
більше 3 % загальної вартості Договору.

У ході судового розгляду, позивачем за
первісним позовом збільшено розмір
позовних вимог.

Відповідно до частин 4, 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, з урахуванням того, що заяву
підписано уповноваженою на це особою,
збільшення розміру позовних вимог не
суперечить чинному законодавству та не
порушує нічиїх прав і охоронюваних
законом інтересів, збільшення розміру
позовних вимог прийнято господарським
судом.

У зв'язку з прийняттям збільшення
розміру позовних вимог господарським
судом, у справі має місце нова ціна
зустрічного позову, відповідно до
розміру якої буде вирішуватися спір - 47
041,74 грн.

Відповідачем за зустрічним позовом
заперечено зустрічний позов у повному
обсязі з огляду на таке.

Додатком № 1 до Договору поставки
встановлено 55-денний строк поставки
при умові повного виконання покупцем
зобов'язань з кінцевої оплати.

У зв'язку з цим, відповідачем за
зустрічним позовом було зупинено
поставку товару до настання дати
кінцевої оплати товару.

У відзиві на зустрічну позовну заяву
зазначено, що кінцева оплата вартості
товару у розмірі 139 702,56 грн. для
будівництва першої черги
електростанції на умовах пункту 5.3.
Додаткової угоди № 1 до Договору,
повинна бути здійснена позивачем за
зустрічним позовом в термін до 10.10.2013, а,
отже, у відповідача за зустрічним
позовом не виник обов'язок з поставки
товару до 29.08.2013 включно, тому що
позивачем за зустрічним позовом не
виконано зобов'язань щодо кінцевої
оплати.

Вказані твердження відзиву не
приймаються судом, з огляду на те, що,
відповідно до пункту 1 Додаткової угоди
№ 1 до Договору , остаточні 191 135,04 грн.
за Договором поставки повинні бути
здійснені протягом 10 банківських днів
після монтажу та випробування
обладнання, а не в термін до 10.10.2013, як
зазначає відповідач за зустрічним
позовом, а зміст пункту 4 Додатку № 1 до
Договору визначає обов'язок повної
оплати товару, а не умови поставки.

Позивач за зустрічним позовом у
повному обсязі виконав зобов'язання з
оплати авансового платежу 05.07.2013.

Відповідач зобов'язання з поставки
товару у 55-денний строк порушив, а,
відтак, у позивача за зустрічним
позовом виникає право щодо стягнення
пені за порушення терміну поставки, що
передбачена пунктом 10.1. Договору
поставки.

Судом здійснено перерахунок розміру
пені, що здійснений позивачем за
зустрічним позовом та встановлено, що
він не відповідає умовам Договором
поставки.

Договором обмежено розмір пені трьома
відсотками від загальної вартості
Договору.

Відповідно до пункту 7.7. Договору
поставки, загальна вартість Договору
становить загальну вартість товару,
поставленого протягом дії Договору.

На виконання умов Договору поставки,
відповідачем за зустрічним позовом
поставлено товар для першої черги
електростанції обладнання вартістю 955
675,20 грн.

Три відсотки від загальної вартості
товару, що поставлений за Договором,
складає 28 670,26 грн.

Відтак, позовна вимога про стягнення з
відповідача пені підлягає частковому
задоволенню у розмірі 28 670,26 грн.
Позовна вимога про стягнення з
відповідача 18 371,48 грн. пені
задоволенню не підлягає.

Відшкодування судового збору,
сплаченого позивачем за зустрічним
позовом у розмірі 1 827,00 грн., відповідно
до частини 1 статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених зустрічних
позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 60, 82 -
85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

вирішив:

1. Первісний позов задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "БІОГАЗЕНЕРГО" (07201,
Київська обл., Іванківський р-н, смт
Іванків, вул. Розважівська, 192,
ідентифікаційний код 33593431) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВИСОКОВОЛЬТНИЙ
СОЮЗ-РЗВА" (33001, м. Рівне, вул. Біла, 16,
ідентифікаційний код 34704105) 151 837 (сто
п'ятдесят одна тисяча вісімсот
тридцять сім) грн. 60 коп. основної
заборгованості, 16 625 (шістнадцять тисяч
шістсот двадцять п'ять) грн. 66 коп. пені,
2 979 (дві тисячі дев'ятсот сімдесят
дев'ять) грн. 97 коп. 3 % річних, 20 040
(двадцять тисяч сорок) грн. 48 коп.
інфляційних втрат та 3 829 (три тисячі
вісімсот двадцять дев'ять) грн. 69 коп.
судового збору.

3. У задоволенні решти вимог первісного
позову відмовити.

4. Зустрічний позов задовольнити
частково.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВИСОКОВОЛЬТНИЙ
СОЮЗ-РЗВА" (33001, м. Рівне, вул. Біла, 16,
ідентифікаційний код 34704105) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "БІОГАЗЕНЕРГО" (07201,
Київська обл., Іванківський р-н, смт
Іванків, вул. Розважівська, 192,
ідентифікаційний код 33593431) 28 670
(двадцять вісім тисяч шістсот сімдесят)
грн. 26 коп. пені та 1 113 (одна тисяча сто
тринадцять) грн. 49 коп. судового збору.

6. У задоволенні решти вимог
зустрічного позову відмовити.

7. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 17.11.2014.

Суддя
С.О. Саванчук