ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.
Справа № 914/2325/14

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Галушко Н.А.

суддів
Данко Л.С.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар", м.
Городок № 845 від 24.09.2014 р.

на рішення Господарського суду
Львівської області від 16.09.2014 року

у справі № 914/2325/14

за позовом: Приватного підприємства
"Львів-Пак", с. Тартак, Кам'янко-Бузького
район

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яблуневий дар", м.
Городок

про стягнення 72 619,75 грн.

За участю представників :

від позивача: не з»явився;

від відповідача: не з'явився;

Представник скаржника в судові
засідання не з"явився, своїм правом на
участь у судовому розгляді не
скористався, хоча належним чином
повідомлений про дату, час і місце
розгляду справи ухвалою суду від
02.10.2014р., що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення №01856120 від
08.10.2014р. (вручено відповідачу 07.10.2014р.).

Частиною 3 ст. 22 ГПК України встановлено
обов"язок сторін добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Крім того, згідно з пунктом 3.9.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України 26.12.2011 N 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з наступними
змінами, у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення сторін належним чином про
розгляд судової справи і забезпечення
їх явки в судові засідання для
реалізації ними права на судовий
захист своїх прав та інтересів, що дає
підстави для висновку суду щодо
розгляду справи в порядку,
передбаченому статтею 75 ГПК України.

На день розгляду справи в судове
засідання 11.11.2014р. письмових заяв та
клопотань від сторін про відкладення
розгляду справи до суду не надходило.

Рішенням Господарського суду
Львівської області від 16.09.2014р. у
справі №914/2325/14 (суддя Бортник О.Ю.)
позов задоволено частково. Стягнуто з
ТОВ "Яблуневий дар" на користь ПП
"Львів-Пак" 59 808,00 грн. заборгованості, 1
383,81грн. 3% річних, 9 161,64грн. інфляційних,
у решті позовних вимог відмовлено.

ТОВ "Яблуневий дар" подано
апеляційну скаргу №845 від 24.09.2014р., в
якій просить скасувати рішення суду та
постановити нове рішення, яким
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій на 50%, посилаючись на
те, що рішення суду є необгрунтоване та
незаконне, судом не з»ясовано всіх
обставин, які мають істотне значення
для справи, при винесенні рішення судом
порушено норми матеріального та
процесуального права. Зокрема,
скаржник зазначає, що позивачем під час
розгляду справи не було надано доказів,
які б підтверджували збитки,
спричинені йому порушенням
відповідачем строків оплати вартості
товару та дані обставини судом не
враховано як підставу для зменшення
розміру штрафних санкцій.

ПП "Львів-Пак" у відзиві на апеляційну
скаргу просить залишити без
задоволення, рішення суду без змін..

Розглянувши матеріали справи,
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника позивача в
судовому засіданні, суд апеляційної
інстанції встановив наступне:

між ТОВ "Яблуневий дар" та ПП "Львів-Пак"
24.09.2013р. укладено договір поставки №
17/РТ/2013, на підставі якого, по
видаткових та товарно-транспортних
накладних (а.с.18-35) позивач поставив
відповідачу піддони дерев'яні вартістю
122 478,4 грн.

В ході розгляду справи в суді першої
інстанції сторонами визнано та
підтверджено, що продукція дійсно
поставлялась по вищезгаданих
видаткових накладних на підставі
договору № 17/РТ/2013 від 24 вересня 2013р.

Відповідач за отриману продукцію
розрахувався частково в сумі 62670,40грн.,
що підтверджується банківськими
виписками (а.с.35-38)

У матеріалах справи відсутні та
відповідачем суду не надані докази, які
б підтверджували сплату
заборгованості відповідачем згідно
договору поставки у сумі 59 808,00грн.

Згідно із п.п. 1, 2 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України та
ст..526 ЦК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. А за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання відповідно до
вимог, що у певних умовах ставляться.
При цьому, до виконання господарських
договорів застосовуються положення ЦК
України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Згідно із ст.599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

В силу ст.ст.610, 612 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

З огляду на вищенаведене та
враховуючи фактичні обставини справи
судом першої інстанції обґрунтовано
стягнено 59 808,00грн. боргу за здійснену
позивачем поставку товару.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи наведене та оскільки
продукція у строки, встановлені п. 3.3.
договору № 17/РТ/2013, оплачена не була,
позивачем обґрунтовано заявлено
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на підставі ст.625 ЦК
України 1 383,81грн. трьох процентів
річних та 9 161,64 грн. інфляційних (з
врахуванням перерахунку здійсненого
судом).

Щодо твердження скаржника, викладеного
в апеляційній скарзі, що позивачем під
час розгляду справи не було надано
доказів, які б підтверджували збитки,
спричинені йому порушенням
відповідачем строків оплати вартості
товару та дані обставини судом не
враховано як підставу для зменшення
розміру штрафних санкцій, судова
колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно із постановою пленуму Вищого
господарського суду України №14 від
17.12.2013р. інфляційні нарахування на суму
боргу та три проценти річних від
простроченої суми, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафними санкціями, а
виступають способом захисту майнових
прав та інтересів кредитора, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті, а також
отриманні від боржника компенсації
(плати) за користування ним коштами,
належними до сплати кредиторові..

Враховуючи наведене, судова колегія
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що діючим законодавством
України господарському суду не надано
право зменшувати розмір належного до
стягнення боргу з урахуванням
інфляційних та трьох процентів річних,
а штрафні санкції на суму боргу
позивачем товариству не
нараховувались.

Згідно із ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (абз.2 ст. 34 ГПК України).

Доводи наведені скаржником в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції та
скаржником не надано суду апеляційної
інстанції належних та допустимих
доказів, які б стали підставою для
скасування рішення суду.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку
про те, що рішення прийняте із
дотриманням норм законодавства та у
відповідності до обставин справи, а
тому підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий
збір за розгляд апеляційної скарги
покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський
суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду
Львівської області 16.09.2014р. у справі
№914/2325/14 залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

3.Справу направити у господарський суд
Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 13.11.2014р.

Головуючий-суддя
Галушко Н.А

Суддя
Данко Л.С.

Суддя
Орищин Г.В.