ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.11.14р. Справа № 904/6613/14

За позовом Державної екологічної
інспекції у Дніпропетровській області,
м.Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства
"Дніпропетровський завод з ремонту та
будівництву пасажирських вагонів",
м.Дніпропетровськ

про стягнення 21 629,82 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Яненко Я.О.,
представник за довіреністю №б/н від
08.10.14р.

Ревацький О.О.,
представник за довіреністю №б/н від
06.12.13р.

СУТЬ СПОРУ:

Державна екологічна інспекція у
Дніпропетровській області (далі -
позивач) звернулась до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Дніпропетровський завод з
ремонту та будівництву пасажирських
вагонів" (далі - відповідач) про
стягнення 21 629,82 грн.

Ухвалою господарського суду від 02.09.14р.
порушено провадження у справі,
прийнято позовну заяву та призначено
справу до розгляду в засіданні на
14.10.14р.

Ухвалою господарського суду від 14.10.14р.
продовжено строк розгляду спору по
суті до 17.11.14р. включно та відкладено
розгляд справи на 17.11.14р.

23.10.14р. до суду від позивача надійшли
пояснення по справі з урахуванням
відзиву на позов.

17.11.14р. у судове засідання повноважний
представник позивача не з'явився.
Жодних пояснень щодо причини неявки
або інших клопотань до господарського
суду не надходило. Про день, час та
місце розгляду справи повноважний
представник позивача повідомлений
належним чином, що підтверджує
протокол судового засідання від 14.10.14р.

Враховуючи зазначене, господарський
суд вважає, що позивач про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, у зв'язку з чим суд
вважає за можливе розглянути справу в
даному судовому засіданні без участі
повноважного представника позивача за
наявними в ній матеріалами.

В свою чергу, повноважні представники
відповідача заявлені позовні вимоги не
визнали та просили суд відмовити
позивачу в їх задоволенні у повному
обсязі. Крім того, повноважний
представник відповідача заявив
клопотання про долучення до матеріалів
справи додаткових документів в
підтвердження заявлених заперечень на
позовну заяву.

У судовому засіданні 17.11.14р. оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, дослідивши
подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем в період з 09.12.13р. по
27.12.13р. відповідно до плану заходів з
виконання покладених на Державну
екологічну інспекцію у
Дніпропетровській області завдань на IV
квартал 2013 року, на підставі наказу №
1670-П від 23.10.13р., направлення № 4-10311-11-3
від 23.10.13р. було проведено планову
перевірку дотримання вимог
природоохоронного законодавства
України відповідачем.

Перевіркою встановлено, що
відповідач свою діяльність здійснює на
підставі Статуту (нова редакція),
зареєстрованого виконавчим комітетом
Дніпропетровської міськради від 18.04.13р.
за №6004171, Свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи серії А01 №
059161. Основний вид діяльності - ремонт
пасажирських вагонів та будівництво
вантажних вагонів.

В ході перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства
України, контролю додержання
нормативів викидів забруднюючих
речовин в об'єкти довкілля зафіксовано
наднормативне забруднення
атмосферного повітря (викид без
Дозволу) парогенераторною ДВб/№1 та
ДВ№213.

Посилаючись на ст. 10 Закону
України "Про охорону атмосферного
повітря" позивач зазначає про те, що
передбачені зобов'язання підприємств,
установ, організацій та громадян -
суб'єктів підприємницької діяльності,
що здійснюють викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря та
діяльність яких пов'язана з впливом
фізичних та біологічних факторів на
його стан, зокрема: здійснювати
організаційно-господарські, технічні
та інші заходи щодо забезпечення
виконання вимог, передбачених
стандартами та нормативами
екологічної безпеки у галузі охорони
атмосферного повітря, дозволами на
викиди забруднюючих речовин тощо;
вживати заходів щодо зменшення обсягів
викидів забруднюючих речовин і
зменшення впливу фізичних факторів;
здійснювати контроль за обсягом і
складом забруднюючих речовин, що
викидаються в атмосферне повітря і
рівнями фізичного впливу та вести їх
постійний облік. Згідно з ч. 5, 6 ст. 11
Закону України "Про охорону
атмосферного повітря" викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами
можуть здійснюватися після отримання
дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до другої або третьої групи, обласними,
Київською, Севастопольською міськими
державними адміністраціями, органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері санітарного та
епідемічного благополуччя населення.

Як зазначає позивач, викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами
можуть здійснюватися на підставі
дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до першої групи, центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері охорони навколишнього
природного середовища, за погодженням
з центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері санітарного та епідемічного
благополуччя населення.

Таким чином, як зазначає позивач,
на момент проведення перевірки дія
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря скінчилась, тобто
відповідач здійснював викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря без відповідного дозволу, що є
порушенням вимог ст.ст.10, 11 Закону
України "Про охорону атмосферного
повітря".

Позивач звертає увагу, що факт
викиду підприємством забруднюючих
речовин в атмосферне повітря без
дозволу підтверджується актом
перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства від
09.12.13 - 27.12.13р., з яким відповідача було
ознайомлено та відповідачем підписано;
розрахунком розміру відшкодування
збитків спричинених державі
відповідачем в результаті
наднормативних викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря,
розрахованого відповідно до «Методики
розрахунку розмірів відшкодування
збитків, які заподіяні державі в
результаті наднормативних викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря», затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України № 639 від
10.12.08р. Розмір збитків становить 21 629,82
грн.

З метою досудового врегулювання
спору, позивачем було направлено на
адресу відповідача претензію № 24-7/14
від 26.02.14р., з вимогою сплатити збитки у
розмірі 21 629,82 грн. в добровільному
порядку. Як зазначає позивач, вказані
вимоги були залишені відповідачем без
відповіді та задоволення, у зв'язку з
чим позивач був змушений звернутися з
позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене,
позивач просить стягнути з відповідача
до спеціального фонду Державного
бюджету України 6 488,946 грн. шкоди,
заподіяної державі внаслідок
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
що становить 30 % грошових стягнень за
шкоду; до спеціального фонду обласного
бюджету Дніпропетровської обласної
ради 4325,964 грн. шкоди, заподіяної
державі внаслідок порушення
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
що становить 20 % грошових стягнень за
шкоду та до спеціального фонду
місцевого бюджету
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради 10 814,91 грн. шкоди,
заподіяної державі внаслідок
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
що становить 50 % грошових стягнень за
шкоду, із зарахуванням коштів на
аналітичний рахунок, відкритий в
головному управлінні Державного
казначейства України у
Дніпропетровській області за
балансовим рахунком 3311 «Кошти, які
підлягають розподілу між Державними і
місцевими бюджетами».

Відповідач заявлені позовні
вимоги не визнав та просив суд
відмовити позивачу в їх задоволенні у
повному обсязі, виходячи з наступного.

Як зазначає відповідач, з метою
дотримання вимог природоохоронного
законодавства до закінчення терміну
дії дозволу на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря №-522
від 31.10.08р. відповідач заздалегідь
потурбувалось про продовження строку
дії дозволу на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря. Цей факт
підтверджується договором про
розробку та погодження пакета
документів для отримання дозволу на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря строком на п'ять
років, який було укладено 05.03.13р. з ТОВ
НВК "Барель Групп".

Відповідач звертає увагу на те, що
листом № 179 від 18.10.13р. відповідачем
були направлені матеріали до
Департаменту екології та природних
ресурсів на погодження для отримання
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря. Департаментом
екології та природних ресурсів листом
№ 132/0/261-13 від 28.10.13р., який отримано
відповідачем 14.11.13р., було відмовлено в
реєстрації звіту про інвентаризацію
викидів та у видачі дозволу на викиди в
атмосферне повітря. Відмова була
аргументована відсутністю
взаємоузгодженості норм законодавчих
актів, що регулюють діяльність
дозвільних органів, чим обмежується
публічна компетенція
облдержадміністрації у сфері охорони
навколишнього середовища, та
ліквідацією Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища (реструктуризація екології
як структури), що суперечить вимогам ч. 5
ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну
систему у сфері господарської
діяльності", якими передбачені
підстави для відмови у видачі
документа дозвільного характеру. Крім
цього, не було прийнято до уваги лист
№1127/11/10-09 від 30.01.09р., заступника
Міністра охорони навколишнього
природного середовища України Бевза
В.О., адресованого республіканському
комітету АР Криму з охорони
навколишнього природного середовища,
Державному управлінню охорони
навколишнього природного середовища в
областях, містах Києві та Севастополі,
Державній екологічній інспекції,
Державній екологічній інспекції з
охорони довкілля північно-західного
регіону Чорного моря, Державній
екологічній інспекції Азовського моря,
Державній екологічній інспекції в
областях, містах Києві та Севастополі
щодо надання роз'яснень у галузі
охорони атмосферного повітря. При
цьому Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища
були порушені вимоги ч. 1 ст. 4 Закону
України "Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності", якими
передбачено, що строк видачі документа
дозвільного характеру становить
десять робочих днів.

З метою виконання вимог Закону
України "Про охорону атмосферного
повітря", як зазначає відповідач,
останній 16.01.14р. листом № 217 повторно
звернулось до Департаменту екології та
природних ресурсів на погодження для
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря. За результатами розгляду
звернення відповідача було видано
дозвіл на викиди №-127 зі строком
дії з 20.03.14р. до 20.03.19р.

Крім того, відповідач зауважує, що
до 2013 року відповідачем було
демонтовано 4 котла та замінено їх на
більш сучасні та менш енергоємні 2
котли «Колві-2000» та 1 котел «Termona Trio 90»,
скорочено ливарне виробництво, що
значно зменшило екологічне
навантаження. При цьому, керуючись
дозволом № -522 підприємство
сплачувало екологічний податок в
повному обсязі до отримання нового
дозволу з урахуванням викидів від
виключеного обладнання.

Що стосується самого розрахунку
розмірів від шкодування збитків за
наднормативне забруднення
атмосферного повітря, виконаного за
результатами інструментального
контролю Держєкоінспекції, то
відповідач зазначає, що встановлені
викиди у порівнянні з даними згідно
дозволів № -522 від 31.10.08р. та №
-127 від 20.03.14р., які є тотожними, не
перевищують затверджених гранично
допустимих викидів. Розмір викиду
забруднюючої речовини здійснюється за
формулою: М=с*У/1000

Де: м-викид забруднюючої речовини;
с-фактична концентрація забруднюючої
речовини; V-фактична витрата ПГПС.

Джерело № 213 (147) Котельна -
водогрійний котел «Колві-2000»

N ox (оксиди азоту)

м=169,13*0,438/1000=0,074079 г/с - за результатами
вимірювань Держєкоінспекції

м=78,848*16,5/1000=1,300992 г/с - згідно дозволів.

СО (оксиди вуглецю)

м=40,63*0,438/1000=0,017795 г/с - за результатами
вимірювань Держєкоінспекції

м=70,0*16,5/1000= 1,155000 г/с - згідно дозволів.

Джерело б/№1 (151) Котельна
заводоуправління - водогрійний котел
«Termona Trio 90»

N ox (оксиди азоту)

м=10,76*0,0509/1000=0,000547 г/с - за результатами
вимірювань Держєкоінспекції

м=118*0,07/1000=0,008260г/с - згідно дозволу №
-127.

СО (оксиди вуглецю)

м=10,52*0,0509/1000=0,000535 г/с - за результатами
вимірювань Держєкоінспекції

м=76,0*0,07/1000=0,005320 г/с - згідно дозволу №
-127.

Крім того, відповідач зазначає
про те, що перед початком опалювального
сезону 2014-2015 року останній залучив
спеціалізовану організацію ТОВ ВКФ
"Людвік-С" до проведення приладових
замірів зі складанням режимних карт
котлів«Колві-2000» та «Termona Trio 90».

Проведені виміри змістом СО та N ox
в димових газах - в межах допустимої
концентрації для даного виду
газоспоживаючого обладнання згідно
ДСТУ 2326-93 і ДСТУ 10617-83 та не можуть
вважатися наднормативними.

На підставі вищевикладеного,
беручи до уваги, що відповідачем були
вжиті всі необхідні та можливі заходи,
направлені на зменшення обсягів
викидів забруднюючих речовин,
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами та
своєчасної сплати в повному обсязі
екологічного податку, відповідач
просить суд відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

Позивач з вищевикладеними доводами
відповідача не погоджується, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 4-1 Закону України "Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності" порядок
видачі документів дозвільного
характеру або відмови в їх видачі,
переоформлення, видачі дублікатів,
анулювання, видача або відмова у видачі
яких законами України віднесена до
повноважень органів місцевого
самоврядування, встановлюється їх
рішенням за погодженням з
територіальними (місцевими) органами
центральних органів виконавчої влади,
що здійснюють регулювання у
відповідній сфері, та територіальними
органами уповноваженого органу, а у
випадках, передбачених законом, - на
підставі типових порядків,
затверджених Кабінетом Міністрів
України. Такі порядки мають
передбачати, зокрема, вичерпний
перелік документів, які суб'єкту
господарювання необхідно подати для
одержання документа дозвільного
характеру Порядок проведення та оплати
робіт, пов'язаних з видачею дозволів на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами обліку підприємств, установ,
організацій та громадян-підприємців,
які отримали такі дозволи визначається
Постановою Кабінету Міністрів України
від 13.03.02р. № 302 (надалі - Порядок № 302).

Так, згідно з п. 3 Порядку № 302 дозвіл
видається безоплатно територіальними
органами Мінприроди за погодженням з
установами санітарно-епідеміологічної
служби на термін не менше як п'ять
років. За п. 11 даного Порядку для
продовження терміну дії дозволу
суб'єкт господарювання завчасно, не
пізніше ніж за 30 календарних днів до
його закінчення, подає заяву до
територіального органу Мінприроди,
який видав дозвіл, та установи
санітарно-епідеміологічної служби.
Відповідно до п. 8 Порядку № 302
Територіальний орган Мінприроди
протягом 30 календарних днів розглядає
заяву та документи на отримання
дозволу і у разі відсутності зауважень
видає дозвіл. У разі наявності
зауважень документи повертаються
суб'єкту господарювання з викладом їх
змісту та зазначенням терміну
повторного подання.

Тобто, як зазначає позивач, відповідач
повинен був за 30 календарних днів до
закінчення дії попереднього дозволу, а
саме до 30.09.13р., подати повний пакет
документів до територіальних органів
Мінприроди для отримання дозволу.

Відповідно до п. 4 Порядку № 302 для
отримання дозволу суб'єкт
господарювання:

- оформляє заяву;

- готує документи, в яких
обґрунтовуються обсяги викидів
забруднюючих речовин;

- проводить інвентаризацію
стаціонарних джерел викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, видів та обсягів викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами,
пилогазоочисного обладнання;

- проводить оцінку впливу викидів
забруднюючих речовин на стан
атмосферного повітря на межі
санітарно-захисної зони;

- розробляє плани заходів щодо:
досягнення встановлених нормативів
граничнодопустимих викидів для
найбільш поширених і небезпечних
забруднюючих речовин; охорони
атмосферного повітря на випадок
виникнення надзвичайних ситуацій
техногенного та природного характеру;
ліквідації причин і наслідків
забруднення атмосферного повітря;
остаточного припинення діяльності,
пов'язаної з викидами забруднюючих
речовин в атмосферне повітря, та
приведення місця діяльності у
задовільний стан; запобігання
перевищенню встановлених нормативів
граничнодопустимих викидів у процесі
виробництва; здійснення контролю за
дотриманням встановлених нормативів
граничнодопустимих викидів
забруднюючих речовин та умов дозволу
на викиди;

- обґрунтовує розміри нормативних
санітарно-захисних зон, проводить
оцінку витрат, пов'язаних з реалізацією
заходів щодо їх створення;

- проводить оцінку та аналіз витрат,
пов'язаних з реалізацією запланованих
заходів щодо запобігання забрудненню
атмосферного повітря;

- готує інформацію про отримання
дозволу для ознайомлення з нею
громадськості відповідно до
законодавства.

Тобто, як вважає позивач, проведення
інвентаризації та її реєстрацію в
територіальних органах Мінприроди
передує отриманню дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, а не в якому разі не
підтверджує факт подачі повного пакету
документів для отримання дозволу. Звіт
про інвентаризацію є лише одним з
багатьох документів, які потрібно в
повному обсязі направити за 30
календарних днів до відповідного
органу для отримання дозволу.

Позивач звертає увагу на те, що
відповідач за 12 календарних днів до
закінчення попереднього дозволу
(18.10.13р.) звернувся не з повним пакетом
документів для отримання дозволу, як
цього вимагає чинне законодавство, а
лише з проханням зареєструвати звіт
про інвентаризацію викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря.

Крім того, позивач вважає, що посилання
відповідача на абз. 1 ч. 1 ст. 4-1 Закону
України "Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності", яким
визначено, що строк видачі документів
дозвільного характеру становить 10
робочих днів, якщо інше не встановлено
законом, не має жодного відношення до
того, що відповідач зобов'язаний подати
повний пакет документів для його
розгляду та отримання дозволу, саме за
30 календарних днів. Окрім того,
відповідач відмову у реєстрації звіту
отримав 14.11.13р., а наступного разу
звернення для реєстрації вказаних
документів відбулося лише 16.01.14р., тобто
за 2 місяця після отримання відмови.

Також позивач зазначає про те, що
демонтаж устаткування та заміна на
менш енергоємне устаткування не
звільняє відповідача від
відповідальності та відшкодування
збитків, заподіяних державі порушенням
законодавства про охорону
атмосферного повітря.

Щодо наведених гранично допустимих
викидів деяких забруднюючих речовин,
то позивач зазначає про те, що
позивачем збитки за наднормативні
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря нараховувались за
період з 18.12.13р. по 24.01.14р. Однак, дані які
наводить відповідач взяті з дозволу на
викиди забруднюючих речовин, який
виданий лише 20.03.14р. та дані нормативи
можливо використовувати лише з 20.03.14р.
Тобто, наведені гранично допустимі
викиди неможливо приймати до уваги в
якості доказів по справі.

Враховуючи вищевикладене, позивач
вважає, що відповідачем не вжито всіх
необхідних та можливих заходів,
направлених на своєчасне отримання
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря, у зв'язку з чим
вимоги позивача підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, оцінивши надані
докази в їх сукупності, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Майнова шкода (збитки) - це виражене в
грошовій сумі будь-яке зменшення
наявного майна та інше ураження
майнового інтересу однієї особи,
заподіяне протиправною дією іншої
особи. Саме грошовий вираз майнової
шкоди називають збитками.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного
кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Визначення поняття збитків наведено
також у ч. 2 ст. 224 Господарського
кодексу України, у відповідності з якою
під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

В силу ст. 225 Господарського кодексу
України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена
вигода), на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право розраховувати у
разі належного виконання зобов'язання
другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

Стягнення збитків є одним з видів
цивільно-правової відповідальності.

При цьому, для застосування такої міри
відповідальності потрібна наявність
повного складу цивільного
правопорушення, а саме: протиправна
поведінка, дія чи бездіяльність особи,
шкідливий результат такої поведінки
(збитки), причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та збитками,
вина правопорушника. За відсутності
хоча б одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок
довести наявність збитків,
протиправність поведінки заподіювача
збитків та причинний зв'язок такої
поведінки із заподіяними збитками. В
свою чергу, відповідач повинен довести,
що в його діях відсутня вина у
заподіянні збитків.

Господарський суд вважає за необхідне
зазначити про те, що збитки мають
реальний характер та у разі, якщо
сторона, яка вважає, що її права були
порушені та нею понесені збитки,
повинна довести як розмір збитків, так
і факт їх понесення.

Матеріалами справи підтверджено, що
відповідач вживав необхідні заходи,
направлені на отримання дозволу на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, зменшення обсягів викидів
забруднюючих речовин та своєчасної
сплати в повному обсязі екологічного
податку, тому відсутність у нього
необхідного дозволу не може
розцінюватися як правопорушення.

Таким чином, позивачем не надано суду
доказів вжиття заходів, спрямованих на
уникнення збитків.

Господарський суд звертає увагу на той
факт, що відповідач звертався до
Департаменту екології та природних
ресурсів з документами для отримання
Дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря (а.с.121), але
заступник директора Департаменту
екології та природних ресурсів листом
(а.с.122-123) повідомив відповідача про те,
що Державне управління охорони
навколишнього природного середовища в
Дніпропетровській області, яким
здійснювалась видача дозволів,
знаходиться у стані ліквідації,
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 13.03.13р. №159 "Про
ліквідацію територіальних органів
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища" та наказу
Мінприроди від 15.03.13р. № 98 "Про
ліквідацію територіальних органів
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища". В листі також
було зазначено про те, що реєстрація
звітів про інвентаризацію викидів та
видача Дозволів на викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря буде
здійснюватись Департаментом екології
та природних ресурсів
облдержадміністрації після внесення
відповідних змін до
нормативно-правових актів, що
регулюють дані правовідносини.
Господарський суд вважає, що
враховуючи вищезазначене, відповідач
не міг отримати необхідний дозвіл на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря по незалежним від
відповідача обставинам. Тому
підприємство відповідача повинно було
працювати, а не зупиняти свою роботу у
зв'язку з тим, що Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в Дніпропетровській
області, яким здійснювалась видача
дозволів, за своїми внутрішніми
обставинами не має змоги видавати
відповідні дозволи.

Окрім того, як вбачається з листування
між сторонами, яке знаходиться в
матеріалах справи, позивач жодного
разу не вказав на те, що відповідачем
направлено на його адресу
документацію, передбачену для видачі
дозволу, у неповному обсязі, що є
підтвердженням доводів відповідача
про додержання ним порядку і
направлення всіх необхідних для видачі
дозволу документів.

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд вважає, що у діях
відповідача не вбачається усього
складу цивільного правопорушення,
зокрема, вини відповідача у
неотриманні дозволу, а також
протиправної поведінки, причинного
зв'язку між протиправною поведінкою та
збитками.

Викладене є підставою для відмови
позивачу у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 22, 623 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 224, 225
Господарського кодексу України, ст.ст.
4, 32-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Витрати по справі покласти на позивача.

Стягнути з Державної екологічної
інспекції у Дніпропетровській області
(49010, м.Дніпропетровськ, вул.
Лабораторна, буд. 69, ) в
доход Державного бюджету України в
особі Управління Державної
Казначейської Служби України у
Жовтневому районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області (49027, м.
Дніпропетровськ, пл. Шевченка, буд. 7;
, р/р 3005 в ГУ ДКСУ у
Дніпропетровській області, МФО 805012,
КБКД 22030001, призначення платежу "Судовий
збір, код 03499891, Пункт 2.1") судовий збір у
розмірі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот
двадцять сім грн. 00 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 19.11.14р.

Суддя Н.Е. Петренко