ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

12 листопада 2014 року Справа № 905/6669/13

Вищий господарський суд України у
складі:

головуючого судді:Грека
Б.М.,суддів:Вовка І.В., Стратієнко Л.В.,
Черкащенка М.М., Чернова Є.В.,

розглянувши заяву публічного
акціонерного товариства "ДТЕК
"Донецькобленерго"про перегляд
Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 30.07.2014у
справі№ 905/6669/13за позовомкомунального
підприємства "Компанія "Вода
Донбасу"допублічного акціонерного
товариства "ДТЕК
"Донецькобленерго"провизнання
недійсним правочину

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Компанія
"Вода Донбасу" звернулось до
господарського суду з позовом до
публічного акціонерного товариства
"ДТЕК "Донецькобленерго" про визнання
недійсним одностороннього правочину
відповідача щодо зарахування
зустрічних однорідних вимог за
договором від 01.03.2010 № 42//02 на
спільне використання технологічних
мереж.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 04.03.2014 у справі №
905/6669/13, залишеним без змін постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 19.05.2014, позов
задоволено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 30.07.2014 у справі № 905/6669/13
рішення господарського суду Донецької
області від 04.03.2014 та постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 19.05.2014 залишено
без змін.

Публічним акціонерним товариством
"ДТЕК "Донецькобленерго" подано заяву
про перегляд Верховним Судом України
постанови Вищого господарського суду
України від 30.07.2014 у справі № 905/6669/13, в
якій заявник просить скасувати
зазначену постанову, прийняти у справі
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Заяву з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 09.08.2012
у справі № 34/8, від 28.04.2009 у справі № 37/436,
від 27.11.2013 у справі № 5006/20/28/2012, від 30.01.2014
у справі № 5006/44/9/2012 та на постанову
Судової палати у господарських справах
Верховного Суду України від 09.12.2008 у
справі № 37/638 мотивовано неоднаковим
застосуванням судом касаційної
інстанції положень частини першої
статті 203, частини першої статті 215,
статті 602 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України), внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає, що справа № 905/6669/13 не підлягає
допуску до провадження Верховного Суду
України з таких підстав.

Відповідно до статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана виключно з
підстав неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах, або встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце у разі, коли суд
касаційної інстанції при розгляді двох
чи більше справ за подібних предмета і
підстав позову, змісту позовних вимог
та встановлених судом фактичних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 30.07.2014 у справі № 905/6669/13,
про перегляд якої просить заявник,
Вищий господарський суд України
погодився з висновками судів першої та
апеляційної інстанцій про недійсність
одностороннього правочину по
зарахуванню зустрічних однорідних
вимог за договором на спільне
використання технологічних мереж,
оскільки судами попередніх інстанцій
було встановлено, що згідно специфіки
правовідносин сторін у сфері
електроенергетики визначено спірні
кошти (плата відповідача за договором
про спільне використання
технологічних електричних мереж) як
такі, що не є об'єктом вільного
розпорядження позивача, мають бути
безпосередньо направлені відповідачем
на технічне забезпечення
функціонування таких мереж в
передбаченому законом порядку, а тому
обліковуються окремо та мають
використовуватися виключно на
утримання цих мереж у належному
технічному стані та їх експлуатацію,
тобто спірні кошти не можуть бути
зараховані за зустрічними вимогами
відповідача з іншою правовою природою
(в даному випадку, заборгованість за
спожиту електроенергію, присуджена до
сплати у судовому порядку).

Водночас, у постанові від 09.08.2012 у
справі № 34/8, на яку заявник
посилається, Вищий господарський суд
України погодився з висновками судів
попередніх інстанцій щодо
правомірності та відповідності
законодавству оспорюваного правочину
з огляду на встановлені судами
попередніх інстанцій обставини справи
про те, що сторонами було здійснено
зарахування за зустрічними грошовими
вимогами, стягнутими у судовому
порядку (заборгованість за спожиту
електроенергію та заборгованість за
векселями); спеціальне законодавство
не містить заборони на припинення
зазначених зобов'язань шляхом
проведення заліків зустрічних вимог.

Таким чином, зазначені судові рішення
не підтверджують доводів заявника щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, а свідчать лише про
наявність у згаданих справах різних
обставин встановлених судом першої та
апеляційної інстанцій у розгляді
справи, залежно від яких суд касаційної
інстанції дійшов відповідних правових
висновків.

Вищий господарський суд України не
розцінює як доказ неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права постанову Вищого
господарського суду України від 27.11.2013
у справі № 5006/20/28/2012, оскільки предмети
позовів у цій справі та у справі, про
перегляд якої подано заяву, є різними.
Так, у справі № 5006/20/28/2012 предметом
позову є стягнення заборгованості,
інфляційних втрат і 3% річних, тоді як у
справі № 905/6669/13, про перегляд постанови
у якій подано заяву, предметом позову є
визнання недійсним правочину. Таким
чином, правовідносини, що існують у
даних справах, не є подібними.

Постановами Вищого господарського
суду України від 28.04.2009 у справі № 37/436,
від 30.01.2014 у справі № 5006/44/9/2012 скасовано
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, справи передано
на новий розгляд до господарських
судів першої інстанції. Оскільки
прийняття касаційною інстанцією
постанов про скасування судових рішень
судів нижчих інстанцій з передачею
справи на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі,
то на відповідні постанови не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом статті 11116 цього Кодексу.

Крім того, до кола судових рішень, на
які може бути здійснене посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК
України, належать виключно рішення
суду касаційної інстанції, ухвалені в
порядку розгляду касаційної скарги на
рішення судів попередніх інстанцій, а
тому на постанову Судової палати у
господарських справах Верховного Суду
України від 09.12.2008 у справі № 37/638 не
може бути здійснене посилання.

З огляду на викладене Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 11116, 11121 ГПК України,
Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити публічному акціонерному
товариству "ДТЕК "Донецькобленерго" у
допуску справи № 905/6669/13 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддя:Б.ГрекСудді:І.Вовк
Л.Стратієнко М.Черкащенко Є.Чернов