ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2014 року
Справа № 904/3156/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. (
доповідач)

Суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

При секретарі Назаренко С.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: Касаткін Д.М. представник,
довіреність №29/03-02 від 29.03.13;

від відповідача-1: Юрченко В.Я.
представник, довіреність №73-66-66-2/562-Д
від 11.11.14;

представник відповідача - 2 у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений
належним чином

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маркет Стіл» на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 21
серпня 2014 року у справі № 904/3156/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маркет Стіл», с.
Сабівка Луганська область

до відповідача - 1 Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк», м.
Київ

відповідача - 2 Товариства з
обмеженою відповідальністю «Стальний
Дім», м.Дн-ськ

про визнання недійсними договорів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 21 серпня
2014 року (суддя Соловйова А.Є.) в
задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маркет Стіл» про
визнання недійсними договорів -
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
- Товариство з обмеженою
відповідальністю «Маркет Стіл»
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просив рішення суду скасувати, та
задовольнити заявлені ним вимоги.

В обґрунтування своєї скарги позивач
посилається на те, що ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції не взяв
до уваги доводи позивача про
невідповідність положень розділу 33
Кредитного договору приписам ст..ст.91,92
ЦК України, які порушують права та
інтереси позичальника, обмежують його
право та дієздатність.

Зокрема, у кредитному договорі не
міститься погодження сторонами умов
щодо відсоткової ставки, а заяви про
надання банківських послуг не є
частиною договору, тому зазначене в
цих заявах відсоткової ставки не може
вважатися погодженням подібної умови в
самому договорі.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої
інстанції не взяв до уваги, що підпис в
договорі про зміну виконана не ОСОБА_3,
а відповідач-1 не надав доказів
схвалення договору про зміну,
підписаного не повноважною особою.

Всі ці обставини, на думку позивача, є
підставою для скасування рішення суду
та задоволення позовних вимог.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 12
вересня 2014 року апеляційна скарга була
прийнята до розгляду, розгляд справи
було призначено у судовому засіданні
на 6 жовтня 2014 року.

У судовому засіданні 06.10.2014 року
розгляд справи було відкладено на
29.10.2014 року у зв'язку з неявкою
відповідача-2 та необхідністю
витребувати у відповідача-1 додаткові
документи.

У судовому засіданні 29.10.2014 року
розгляд справи було відкладено до
12.11.2014 року у зв'язку з неявкою
відповідачув-1,2 та невиконанням
відповідачем-1 вимог зазначених в
ухвалі від 06.10.2014 року.

У судовому засіданні 12.11.2014 року
представник позивача підтримав доводи
апеляційної скарги, просив рішення
суду скасувати та відмовити у позові.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши відповідність
оскаржуваного рішення нормам діючого
законодавства, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Звертаючись із позовом до публічного
акціонерного товариства "ОТП Банк"
(надалі - Відповідач-1) та товариства з
обмеженою відповідальністю "Стальний
дім" (надалі - Відповідач-2) про визнання
недійсними договору про надання
банківських послуг №CR 11-074/300-4 від
13.05.2011, договору поруки №SR 11-073/300 від
13.05.2011 року, позивач посилався на
відсутність в кредитному договорі про
надання банківських послуг №CR 11-074/300-4
від 13.05.2011 всіх істотних умов, які
обов'язково мають міститися в
кредитному договорі, невідповідність
положень розділу 33 договору про
надання банківських послуг №CR 11-074/300-4
від 13.05.2011 приписам статей 91 та 92
Цивільного кодексу України,
відсутність посилання в договорі про
надання банківських послуг №CR 11-074/300-4
від 13.05.2011 на документи, які
підтверджують повноваження осіб, які
підписали від імені відповідача-1
зазначений договір. За таких обставин
позивач просив визнати означені
договори недійсними, і як наслідок,
визнати недійсним також договір
поруки № SR 11-073/300 від 13.05.2011року.

З матеріалів справи вбачається, що
13.05.2011 публічне акціонерне товариство
"Луганський трубний завод (Позичальник)
та публічне акціонерне товариство "ОТП
Банк" (Відповідач-1, Банк) уклали договір
про надання банківських послуг №СR
11-074/300-4 (надалі - Договір про надання
Кредиту), за умовами якого Банк
зобов'язався надати ПАТ "Луганський
трубний завод" Кредит у розмірі ліміту
зобов'язань, а Позичальник зобов'язався
належним чином використовувати та
повернути Банку суму отриманого
Кредиту, а також сплатити проценти та
виконати інші зобов'язання,
встановлені у Договорі про надання
кредиту та Додатків до нього.

26.11.2012 Банк, ПАТ "Луганський трубний
завод" та товариство з обмеженою
відповідальністю "Маркет Стіл"
(Позивач, Позичальник) уклали Договір
про переведення боргу, за умовами якого
ПАТ "Луганський трубний завод"
переводить на нового боржника - ТОВ
"Маркет Стіл", а ТОВ "Маркет Стіл"
приймає на себе усі борги ПАТ
"Луганський трубний завод" в тому числі
суму отриманого кредиту в розмірі 27 500
000,00 гривень, за зобов'язаннями
зазначеними у Договорі про надання
банківських послуг №СR 11-074/300-4 від
13.05.2011.

26.11.2012 року у зв'язку з переведенням
боргу, ПАТ "Луганський трубний завод" та
ПАТ "ОТП Банк" уклали Договір №11 про
зміну до Договору про надання
банківських послуг №СR 11-074/300-4 від
13.05.2011 та Договір №12 про зміну до
Договору про надання банківських
послуг №СR 11-074/300-4 від 13.05.2011 (укладений
між ПАТ "Луганський трубний завод", ТОВ
"Маркет Стіл" та ПАТ "ОТП Банк").

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання договорів
недійсними, суд першої інстанції
виходив з того, що сторони Договору про
надання кредиту дійшли згоди щодо
визначення розміру процентної ставки
за Кредитним договором, передбачив
визначення процентної ставки у заявах
на видачу кредитних коштів у
національній валюті. Крім того,
договір містить всі істотні умови
кредитного договору, а саме - умови про
предмет, ціну та строк його дії. Інші
умови, що наведені в ч.2 ст.345
Господарського кодексу України
(зокрема, мета кредиту, умови і порядок
його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
порядок плати за кредит, обов'язки,
права і відповідальність сторін щодо
видачі та погашення кредиту), не є
істотними умовами кредитного договору.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Статтею 215 Цивільного кодексу України
визначено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вищевказаних вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

Позивач просив визнати договори
недійсними у зв'язку із непогодженістю
сторонами відсоткової ставки за
кредитом, а також відсутності всіх
істотних умов у договорі.

Проте, як вбачається з п.28.1.9 Договору
про надання кредиту, розмір процентної
ставки встановлюється в Заяві про
надання Банківської послуги (кредитна
заявка) по відношенню до кожного
траншу. Форма та зміст кредитної заявки
встановлена п.19 Договору про надання
кредиту.

За змістом п.17 Договору про надання
кредиту, підписанням Договору сторони
підтверджують, що укладання Договору
відповідає вільному волевиявленню
Сторін, жодна з Сторін не знаходиться
під впливом тяжких обставин, не
помиляється стосовно обставин, що
мають суттєве значення (права та
обов'язки сторін, інші умови в тому
числі щодо визначення розміру
процентної ставки) та умови Договору є
взаємовигідними для сторін.

Відповідно до умов Договору про
надання кредиту, з метою отримання
кредитних грантів, сторонами Договору
про надання кредиту були підписані
відповідні заяви на видачу кредитних
коштів у національній валюті (копії
заяв для отримання кредиту у гривнях
додані відповідачем-1 до відзиву на
позов). У заявах визначені та погоджені
обома сторонами умови надання кредиту,
тобто визначена бажана сума траншу та
процентна ставка.

Таким чином, сторони Договору про
надання кредиту дійшли згоди щодо
визначення розміру процентної ставки
за Кредитним договором, і доводи
апелянта в цій частині є
безпідставними.

Відповідно до положень ч.1 ст.638
Цивільного кодексу України та ч.2 ст.180
Господарського кодексу України,
істотними умовами цивільно-правового
договору є умова про предмет договору;
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду; усі інші умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.180
Господарського кодексу України, при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Отже, істотними умовами кредитного
договору як господарського договору,
відповідно до закону, є умови про
предмет, ціну та строк його дії.

В інших випадках, зокрема щодо умов, що
наведені в ч.2 ст.345 Господарського
кодексу України (зокрема, мета кредиту,
умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, порядок
плати за кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту), то відсутні
підстави вважати їх істотними умовами
кредитного договору.

Таким чином, посилання апелянта на
відсутність істотних умов кредитного
договору, не ґрунтується на законі.

Разом з тим, суд першої інстанції
правильно зазначив, що не зважаючи на
те, що перелічені Позивачем умови
Договору про надання кредиту не є
істотними (в розумінні положень ч.3
ст.180, ч.2 ст.345 Господарського кодексу
України ч.3 ст.272, ч.1 ст.284, ч.ч.2, 3 ст.297, ч.5
ст.318 Господарського кодексу України та
ст.ст. 695, 982, 1035 Цивільного кодексу
України) сторони їх погодили та виклали
у оскаржуваному кредитному договорі:
п.28.1.4. та п.28.1.5. "Цільове призначення
банківської послуги"- цільовим
використанням кредитних коштів є
закупівля сировини, матеріалів та
іншої металопродукції, виплата
заробітної плати та оплата інших
витрат пов'язаних з виробничою
діяльністю Клієнта.

Колегія суддів не погоджується з
доводами апелянта про те, що особи,
які від імені Банку уклали
оскаржуваний договір діяли без
належних повноважень з тих підстав, що
в Договорі про надання кредиту, не
зазначені данні довіреностей на
підставі яких вони діяли при укладанні
договору.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу
України, юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону.

Згідно з ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу
України, правочин, який вчиняє юридична
особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

З матеріалів справи вбачається, що на
підтвердження повноважень осіб, які
від імені Банку підписали Договір про
надання кредиту, Банк надав відповідні
довіреності (том 2, а.с.90-93), та рішення
правління №40/1 та №40/2 від 17.02.2010

Не є обґрунтованими доводи апелянта
про те, що договір зміни підписала
неповноважна особа, оскільки висновки
№1669-13 від 25.10.2013 та №1055-14 від 26.05.2015
судової почеркознавчої експертизи по
господарській справі №904/3156/13 суд
першої інстанції оцінив належним
чином. По-перше, відповідь була надана
лише на одне з поставлених запитань (№3.
Чи виконано підпис від імені особи -
ОСОБА_3 у договорі про зміну №12 від
26.11.2012 до Договору про надання
банківських послуг №CR 11-074/300-4 від 13.05.2011
під впливом збиваючих факторів
(природних, штучних)?), і надана
експертом відповідь не відповідає
поставленому запитанню ("Підпис від
імені ОСОБА_3 в графі "Тесля Олег
Миколайович" на п'ятнадцятому аркуші
договору про зміну №12 від 26.11.2012 до
договору про надання банківських
послуг №CR11-074/300-4 від 13.05.2011, - виконаний
не ОСОБА_3, а іншою особою з
наслідуванням його справжнього
підпису"). І, по друге, як вбачається з
позовної заяви та матеріалів справи,
дана обставина (факт підписання або не
підписання ОСОБА_3 договору про зміну
№12 від 26.11.2012) не є підставою позовних
вимог.

Інші доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими і висновків суду
першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу,
господарський суд першої інстанції
всебічно, повно, об'єктивно розглянув
всі обставини справи, дав їм належну
правову оцінку, правильно застосував
норми матеріального права та не
порушив норми процесуального права, що
у відповідності до ст.. 103 ГПК України є
підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а рішення суду -
без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 Господарського
процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Маркет
Стіл»- залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 21
серпня 2014 року у справі № 904/3156/13 -
залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
оголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд протягом двадцяти
днів з дати її прийняття.

Повний текст виготовлено 17.11.2014 року.

Головуючий суддя
О.В.
Березкіна

Суддя
О.В.Чус

Суддя

М.О.Дармін