ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.Справа № 922/4072/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю "Альянс Холдинг", м.
Київ, до Харківського обласного
територіальне відділення
Антимонопольного комітету України м.
Харків про визнання недійсним
рішення за участю представників
сторін:

Представник позивача - Каргалик Д.М.,
дов. від 11.07.2013 року.

Представник відповідача - Чкалова Г.Л.,
дов. від 02.10.2014 року., Соколай В.А., дов.
від 12.11.2013 року., Лесько Т.М., дов. від
02.10.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Альянс Холдинг", м.
Київ, звернувся до господарського суду
з позовною заявою про визнання
недійсним рішення адміністративної
колегії Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
03.07.2014р. № 158-р/к "Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу" у
справі № 2/01-105-14 в частині визнання
того, що позивач вчинив порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та в частині накладення на
ТОВ "Альянс Холдинг" штрафу у розмірі
68000,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 22.09.2014р. за
вищевказаним позовом було порушено
провадження у справі № 922/4072/14 та
розгляд справи призначено на 06.10.2014р. об
11:30 год.

З метою надання сторонами додаткових
доказів по справі, у судових засіданнях
06.10.2014р., 21.10.2014р. оголошувалась перерва.

У призначеному судовому засіданні
11.11.2014р. представник позивача позов
підтримав, наполягав на його
задоволенні. Через канцелярію суду
надав додаткові докази по справі (вх. №
34762), які судом досліджені та долучені
до матеріалів справи та клопотання про
призначення у даній справі судової
економічної експертизи (вх. № 34763), на
вирішення якої просить поставити
наступні питання:

- Чи були зумовлені економічними
причинами зміни ТОВ "Альянс Холдинг"
цін на дизельне пальне протягом
періоду часу з 25.02.14р. по 11.03.14р. на
належних ТОВ "Альянс Холдинг"
автозаправних станціях в межах міста
Харкова з урахуванням приміської
території, обмеженої кільцевою
дорогою, з урахуванням АЗС, розміщених
поблизу цієї дороги? Якщо так, то якими?

- Чи залежало від волі ТОВ "Альянс
Холдинг" виникнення вказаних
економічних причин для зміни цін на
дизельне пальне протягом періоду з
25.02.14р. по 11.03.14р. на належних ТОВ "Альянс
Холдинг" автозаправних станціях в
межах міста Харкова з урахуванням
приміської території, обмеженої
кільцевою дорогою, з урахуванням АЗС,
розміщених поблизу цієї дороги? Чи були
вказані причини об'єктивними?

Представник відповідача у
призначеному судовому засіданні
11.11.2014р. проти позову заперечував, з
підстав, викладених у відзиві на позов
(вх. № 34549), який надано до
господарського суду та долучено судом
до матеріалів справи. Також
відповідачем надані заперечення на
клопотання позивача про призначення у
даній справі судової економічної
експертизи (вх. № 36407), які судом
досліджені та долучені до матеріалів
справи.

Розглянувши клопотання позивача про
призначення у даній справі судової
економічної експертизи, суд вважає за
необхідне відмовити в задоволенні
даного клопотання, виходячи з
наступного.

Згідно ч.1 ст.41 ГПК України, для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики призначення судової
експертизи" №4 від 23.03.2012р.
господарським судам було роз'яснено, що
судова експертиза призначається лише у
разі дійсної потреби у спеціальних
знаннях для встановлення фактичних
даних, що входять до предмета
доказування, тобто у разі, коли
висновок експерта не можуть замінити
інші засоби доказування.

Відповідно до положень статті 129
Конституції України та статей 4-3, 38 ГПК
України, судом створюються належні
умови для дотримання принципу
змагальності сторін, свободи в наданні
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Стаття 33 ГПК України визначає, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Питання, зазначені позивачем у
клопотанні про призначення судової
економічної експертизи, стосуються
лише діяльності підприємства позивача
в частині встановлення ним економічно
необґрунтованих цін, тоді як предметом
розгляду у даній справи є визнання
недійсним рішення, яким встановлено
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції шляхом
вчинення ТОВ "Альянс Холдинг", ТОВ
"Татнєфть-АЗС-Україна", ПАТ "Укрнафта",
ТОФ Престиж 10", ТОВ "Авангард 10", ПП
"Лукойл-Україна", ТОВ "ВогРітейл", ПП
"Окко-Бізнес" та ПП "Окко-Нафтопродукт"
схожих дій на ринку за відсутності
об'єктивних причин для таких дій.

Крім того, за приписами ст. 43 Закону
України від 11.01.01р. № 2210-III "Про захист
економічної конкуренції", органи
Антимонопольного комітету України за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі, мають право призначати
експертизу та відповідно до ст.40 цього
Закону України мають право наводити
пропозиції щодо питань, які вносяться
на експертизу.

Як зазначає відповідач та не
спростовується позивачем, останній в
ході розгляду Харківським обласним
територіальним відділенням
Антимонопольного комітету України
справи № 2/01-105-14 до відповідача з
відповідним клопотанням про
призначення експертизи не звертався.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
призначення судової експертизи" №4 від
23.03.2012р. господарським судам необхідно
також враховувати, що недотримання
порядку призначення та проведення
судової експертизи має наслідком
затягування судового процесу і
призводить до порушення вимог статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
упродовж розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що клопотання позивача є
безпідставним, у зв'язку з чим суд
відмовляє в його задоволенні.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
представників сторін, судом
встановлено наступне:

До Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
надійшло звернення Харківської
обласної державної адміністрації від
15.04.2014р. (№ 01-55/2534) щодо можливих
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції на ринках
роздрібної реалізації світлих
нафтопродуктів.

В ході дослідження ринків роздрібної
реалізації нафтопродуктів в
Харківській області (включаючи м.
Харків), на підставі подання другого
відділу досліджень і розслідувань від
17.04.2014р. № 427 про ознаки вчинення ТОВ
"Золотий екватор", ПП "Окко-Бізнес", ПАТ
"Укрнафта" та ПП "Маршал" порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченого ч. 3, ст.6, п. 1
ст. 50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", у вигляді
антиконкурентних узгоджених дій на
ринку роздрібної реалізації дизельним
пальним в межах м. Харкова з
урахуванням приміської території,
обмеженої кільцевою дорогою та з
врахуванням автозаправних станцій,
розміщених поблизу цієї дороги,
адміністративною колегією Відділення
прийнято розпорядження від 17.04.2014р. №
116-рп/к про початок розгляду справи №
2/01-105-14.

За результатами розгляду матеріалів
справи № 2/01-105-14 адміністративною
колегією Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
03.07.2014р., прийнято рішення № 158-р/к "Про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції та накладення
штрафу", яким визнано, що ТОВ "Альянс
Холдинг", , ТОВ
"Татнєфть-АЗС-Україна", ,
ПАТ "Укрнафта", , ТОВ
"Престиж 10", , ТОВ
"Авангард 10", , ПІІ
"Лукойл-Україна", , ТОВ
"ВогРітейл", , суб'єкт
господарювання в особі ПП "Окко-Бізнес",
та ПП
"Окко-Нафтопродукт", ,
схоже підвищивши роздрібні ціни на
дизельне пальне за рахунок підвищення
торговельної набавки, вчинили
правопорушення законодавства про
захист економічної конкуренції,
передбачене ч.3 ст.6, п.1 ст.50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" у вигляді вчинення
антиконкурентних узгоджених дій, а
саме схожих дій на ринку роздрібної
реалізації дизельним пальним в межах м.
Харкова з урахуванням приміської
території, обмеженої кільцевою дорогою
та з врахуванням автозаправних
станцій, розміщених поблизу цієї
дороги, які призвели до обмеження
конкуренції, в той час, коли аналіз
ситуації на ринку товару спростовує
наявність об'єктивних причин для
вчинення таких дій.

Пунктом 7 даного рішення, згідно зі ст. 52
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" за порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції на позивача накладено
штраф у розмірі 68 000,00грн.

Відповідно до цього рішення
відділенням Антимонопольного комітету
встановлено, що:

- Товариство з обмекженою
відповідальністю "Альянс Холдинг" в
Територіальних межах користується 10
АЗС, які отримані в оренду у ТОВ
"Інвест-Регіон" та через які здійснює
роздрібну реалізацію світлих
нафтопродуктів. Ціни реалізації
нафтопродуктів встановлюються
наказами генерального директора. При
роздрібній реалізації нафтопродуктів
застосовується метод оцінки вибуття
запасів ФІФО (собівартості перших за
часом надходження запасів);

- ТОВ "ВогРітейл", ПАТ "Укрнафта", ПП
"Маршал", ТОВ "Альянс Холдинг", ТОВ
"Татнєфть-АЗС-Україна", ПІІ
"Лукойл-Україна", ТОВ "Престиж 10", ТОВ
"Авангард 10", ПАТ "Укргазвидобування",
суб'єкт господарювання в особі ПП
"Окко-Бізнес" та ПП "Окко-Нафтопродукт"
є конкурентами на одному товарному
ринку в територіальних межах, до яких
відноситься місто Харків з урахуванням
приміської території, обмеженої
кільцевою дорогою та з врахуванням АЗС,
розміщених поблизу цієї дороги та не
пов'язані між собою відносинами
контролю;

- починаючи з 25 лютого 2014р. роздрібні
ціни на дизельне пальне на АЗС в
територіальних межах почали стрімко
зростати. Згідно з моніторингом
відділення відповідача за період з
26.02.2014р. по 11.03.2014р. у всіх суб'єктах
господарювання роздрібні ціни на
дизельне пальне в місті Харкові зросли
на 0,90-1,34грн. за літр.

З метою визначення схожості у діях
згаданих вище суб'єктів господарювання
щодо ціноутворення Антимонопольним
комітетом проаналізовано наявність
взаємозв'язку між даними щодо цін
зазначених суб'єктів шляхом розрахунку
коефіцієнту кореляції між рядами їх
цін роздрібної реалізації дизельного
пального, що встановлені у період, який
досліджується.

Так, коефіцієнти кореляції від 0,75 до 0,99
свідчать про тісну взаємозалежність
цінових траєкторій зазначених
суб'єктів господарювання та
підтверджують схожість їх поведінки.
Коефіцієнти кореляції менше 0,75
підтверджують схожість
(взаємозалежність) цінових траєкторій,
хоча і не таку значну.

Аналізом цінової поведінки суб'єктів
господарювання в територіальних межах
встановлено, що стрімке та схоже
підвищення роздрібних цін реалізації
розпочалось з 26.02.2014р. здебільшого за
рахунок збільшення торговельних
надбавок. З динаміки змін розміру
торговельних надбавок за період з 15
лютого до 15 квітня 2014р. видно, що вони
зазнали значного збільшення саме з 25-27
лютого 2014р.

Схожість цих дій полягає у тому, що
згадані суб'єкти господарювання у
відповідний період 26.02.14. по 11.03.14р.
вчиняли однакові дії, по-перше, по
підвищенню роздрібних цін на дизельне
паливо, по-друге, по підтриманню їх на
однаковому рівні у цей період часу в
межах міста Харкова, в той час як ці ж
самі особи, вчиняючи вищенаведені дії,
не несли витрати, пов'язані з ціновою
змагальністю та можливими змінами
обсягів попиту, та, як результат таких
дій, нівелювали ризик і витрати,
пов'язані з конкурентною боротьбою з
іншими учасниками ринку в частині
ціноутворення.

Так, ТОВ "Альянс Холдинг" в період з
25.02.2014р. до 06.03.2014р. підвищено вартість
роздрібної реалізації дизельного
пального на 0,89 грн./літр або 7,4% (з 10,59
грн./літр до 11,59 грн./літр). Облікова ціна
дизельного пального, яке
реалізовувалось, за визначений період
не змінювалась (9,78-9,90 гр./літр), при
цьому розмір торговельної надбавки
становив 6,97-7,40%. А в період підвищення
ціни, розмір торговельної надбавки
збільшився до 16,96%.

З рішення Харківського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
вбачається, що ТОВ "Альянс Холдинг",
разом з іншими зазначеними вище
суб'єктами господарювання (за
виключенням ПП "Маршал" та ПАТ
"Укргазвидобування") здійснюють
діяльність з реалізації дизельного
пального через 88 АЗС, що складає 53% від
загальної кількості АЗС в
територіальних межах, що надає
можливість відчутно впливати на ринок,
в тому числі шляхом обмеження
конкуренції.

Схоже підвищення цін на роздрібну
реалізацію дизельного пального з
динамікою, що випереджає динаміку
зростання оптових цін з урахуванням
залишків без наявності об'єктивних
причин, дало змогу позивачу та
переліченим вище суб'єктам
господарювання збільшити доходи від
реалізації дизельного пального. В
даному випадку зазначені особи своїми
діями спотворили цінове змагання один
з одним, що призвело до обмеження
можливості кожного із них встановити
ціну нижче, ніж у конкурентів.

Антиконкурентний характер узгоджених
дій підтверджується синхронними
змінами та підтриманням їх на
однаковому рівні протягом 26.02.14р. -
11.03.14р. в той час коли придбання
дизельного пального відбулося у різних
постачальників та за різною ціною.

Таким чином, в процесі розгляду
адміністративної справи № 2/01-105-14,
Харківським обласним територіальним
відділенням Антимонопольного комітету
України, на підставі аналізу ситуації
на ринку товару встановлено вчинення
позивачем та іншими суб'єктами
господарювання схожих дій, які є
порушенням, передбаченим пунктом 1
статті 50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" у вигляді
антиконкурентних узгоджених дій, що
кваліфікуються за частиною третьою
статті 6 Закону України "Про захист
економічної конкуренції".

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
адміністративної колегії Харківського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
03.07.2014р. № 158-р/к "Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу" у
справі № 2/01-105-14, в зв'язку з чим,
звертаючись до господарського суду
Харківської області з відповідним
позовом, позивач зазначає, що
відповідачем не з'ясовано реального
стану конкуренції на ринку роздрібної
торгівлі дизельним паливом в межах
відповідного регіону, та те, що
об'єктивними причинами підвищення ціни
на пальне стали: збільшення курсу
долара до гривні, дефіцит
нафтопродуктів на оптовому ринку,
зростання світових цін на нафту,
зростання попиту на паливо в регіоні в 3
рази, збільшення цін інших операторів
ринку. Таким чином, зміни цін на пальне
на автозаправних станціях у
Харківському регіоні були зумовлені
економічними причинами та не залежало
від волі ТОВ "Альянс Холдинг".

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»,
заявник, відповідач, тертя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду.

Порядок визначення монопольного
становища суб'єктів господарювання на
ринку регулюється Законом України "Про
Антимонопольний комітет України",
Законом України "Про захист
економічної конкуренції" та Методикою
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання на
ринку, затвердженою розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
05.03.2002 р. № 49-р (далі -Методика).

Згідно із ч.1 ст.35 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
розгляд справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції починається з прийняттям
розпорядження про початок розгляду
справи та закінчується прийняттям
рішення у справі.

Відповідно до п.11 ст.7 Закону України
від 26.11.93р. № 3659-XII "Про Антимонопольний
комітет України" у сфері здійснення
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції
Антимонопольний комітет України має
повноваження, в тому числі, проводити
дослідження ринку, визначати межі
товарного ринку, а також становище, в
тому числі монопольне (домінуюче),
суб'єктів господарювання на цьому
ринку та приймати відповідні рішення
(розпорядження).

Пунктом 2 ч. 1 ст.50 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
передбачено, що зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку є порушення законодавства про
захист економічної конкуренції.

За приписами ч.1 ст.13 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, що призвели або
можуть призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції, або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.13 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку, зокрема,
визнається встановлення таких цін чи
інших умов придбання або реалізації
товару, які неможливо було б встановити
за умов існування значної конкуренції
на ринку.

Суб'єкт господарювання займає
монопольне (домінуюче) становище на
ринку товару, якщо: на цьому ринку у
нього немає жодного конкурента; він не
зазнає значної конкуренції внаслідок
обмеженості можливостей доступу інших
суб'єктів господарювання щодо
закупівлі сировини, матеріалів та
збуту товарів, наявності бар'єрів для
доступу на ринок інших суб'єктів
господарювання, наявності пільг чи
інших обставин. Монопольним
(домінуючим) вважається становище
суб'єкта господарювання, частка якого
на ринку товару перевищує 35 %, якщо він
не доведе, що зазнає значної
конкуренції. Монопольним (домінуючим)
також може бути визнане становище
суб'єкта господарювання, якщо його
частка на ринку товару становить 35 або
менше відсотків, але він не зазнає
значної конкуренції, зокрема внаслідок
порівняно невеликого розміру часток
ринку, які належать конкурентам (ч.1, 2, 3
ст.12 Закону України "Про захист
економічної конкуренції").

Згідно п. 5.1 Методики визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання на ринку,
товарні межі ринку визначаються шляхом
формування групи взаємозамінних
товарів (товарних груп), у межах якої
споживач за звичайних умов може легко
перейти від споживання одного товару
до споживання іншого.

Формування групи взаємозамінних
товарів (товарних груп) здійснюється із
переліку товарів, які мають для
продавців (постачальників, виробників),
покупців (споживачів, користувачів)
ознаки одного (подібного, аналогічного)
товару (товарної групи), за показниками
взаємозамінності

Відповідно до п. 6.1 Методики
територіальні (географічні) межі ринку
певного товару (товарної групи)
визначаються шляхом установлення
мінімальної території, за межами якої з
точки зору споживача придбання товарів
(товарної групи), що належать до групи
взаємозамінних товарів (товарної
групи), є неможливим або недоцільним.

Виходячи з підпункту 10.1.6 пункту 10.1
розділу 10 Методики установлення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єкта (суб'єктів) господарювання у
випадку, коли визначається монопольне
(домінуюче) становище кількох
суб'єктів, включає встановлення ознак
того, що:

між зазначеними суб'єктами
господарювання немає конкуренції або є
незначна конкуренція;

зазначені суб'єкти господарювання
разом узяті не зазнають значної
конкуренції або не мають жодного
конкурента.

Відповідно до п. 10.3 розділу 10 Методики
суб'єкт (суб'єкти) господарювання не
зазнає(ють) значної конкуренції, якщо
завдяки своїй ринковій владі має
(мають) здатність не допускати, усувати
чи обмежувати конкуренцію, зокрема
обмежувати конкурентоспроможність
інших суб'єктів господарювання, чи
ущемляти інтереси інших суб'єктів
господарювання чи споживачів.

Ринковою владою, у розумінні Методики,
є здатність суб'єкта господарювання
(групи суб'єктів господарювання)
визначати чи суттєво впливати на умови
обороту товару на ринку, не допускати,
усувати, обмежувати конкуренцію,
зокрема підвищувати ціну та
підтримувати її понад рівень ціни, що
існував би за умов значної конкуренції.

Ознаками ринкової влади, згідно з
абзацом 2 п. 10.3 розділу 10 Методики, є:

-здатність суб'єкта (суб'єктів)
господарювання, який (які) не є єдиним
(єдиними) виробником (постачальником)
відповідного товару (товарної групи),
диктувати свої умови при продажу
товару (товарної групи), укладенні
договору про поставки, нав'язувати
споживачу невигідні умови;

-здатність суб'єкта (суб'єктів)
господарювання шляхом монополізації
ринку постачання виробничих ресурсів
обмежувати конкуренцію, витісняти з
ринку інших підприємців, які
виробляють відповідні товари (товарні
групи) із застосуванням цих виробничих
ресурсів, або створювати бар'єри вступу
на ринок;

-здатність суб'єкта (суб'єктів)
господарювання скорочувати або
обмежувати випуск товарів (товарних
груп) і постачання їх на ринок збуту з
метою отримання однобічної користі при
купівлі або продажу товарів (товарних
груп), при укладанні договорів і угод
про постачання товарів (товарних груп),
а інші суб'єкти господарювання, які є
його конкурентами, не здатні
компенсувати утворений дефіцит
товарів (товарних груп);

-здатність суб'єкта (суб'єктів)
господарювання підвищувати ціни на
товари (товарні групи) і підтримувати
їх на рівні, що перевищує рівень,
обумовлений конкуренцією на ринку.

Отже, необхідною умовою визначення
монопольного (домінуючого) становище є
наявність ознак ринкової влади.

Згідно з ч.6 та 7 ст. 121 Закону України
«Про Антимонопольний комітет України»,
рішення адміністративних колегій
названого Комітету та його
територіальних відділень приймаються
від імені Антимонопольного комітету
України або від імені його
територіального відділення.

В спірному рішенні відповідач
посилається на вчинення позивачем
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції, передбачене
п.1 ст.50, ч.3 ст.6 Закону України "Про
захист економічної конкуренції".

Згідно із п.1 ст.50 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
порушеннями законодавства про захист
економічної конкуренції - є
антиконкурентні узгоджені дії.

Позивач, в обґрунтування позову,
зазначає, що сам факт вчинення
одночасних дій або аналогічних дій
учасниками ринку не може
прирівнюватися до антиконкурентних
узгоджених дій. Аналогічно схожість
цінової поведінки конкурентів на ринку
сама по собі також не може бути
однозначною ознакою антиконкурентних
узгоджених дій.

З приводу цього, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
узгодженими діями є укладення
суб'єктами господарювання угод у
будь-якій формі, прийняття об'єднаннями
рішень у будь-якій формі, а також
будь-яка інша погоджена конкурентна
поведінка (діяльність, бездіяльність)
суб'єктів господарювання. Узгодженими
діями є також створення суб'єкта
господарювання, об'єднання, метою чи
наслідком створення якого є
координація конкурентної поведінки
між суб'єктами господарювання, що
створили зазначений суб'єкт
господарювання, об'єднання, або між
ними та новоствореним суб'єктом
господарювання, або вступ до такого
об'єднання. Особи, які чинять або мають
намір чинити узгоджені дії, є
учасниками узгоджених дій.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.6 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
антиконкурентними узгодженими діями є
узгоджені дії, які призвели чи можуть
призвести до недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції.
Антиконкурентними узгодженими діями
вважається також вчинення суб'єктами
господарювання схожих дій
(бездіяльності) на ринку товару, які
призвели чи можуть призвести до
недопущення, усунення чи обмеження
конкуренції у разі, якщо аналіз
ситуації на ринку товару спростовує
наявність об'єктивних причин для
вчинення таких дій (бездіяльності).

Відтак, вчинення суб'єктами
господарювання узгоджених дій утворює
самостійний склад порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції і не залежить від того, чи
займають відповідні суб'єкти
господарювання чи один з них
монопольне (домінуюче) становище на
ринку.

Вчинення антиконкурентних узгоджених
дій забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом (ч.4
ст.6 Закону України "Про захист
економічної конкуренції").

Позивач у позові стверджує, що
відповідач не встановив і не
підтвердив факту існування
правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 6
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", оскільки відсутні жодні
докази, які б підтверджували, що
позивач та інший учасник ринку
узгоджували свої дії на ринку продажу
дизельного пального у місті Харкові,
окрім, власне, схожості цін.

Проте суд не погоджується з таким
твердженням, виходячи з наступного.

Для кваліфікації дій суб'єктів
господарювання за ч.3 ст.6 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" встановлено насамперед
факт погодженості (узгодженості) таких
схожих дій (бездіяльності) між
суб'єктами господарювання. Така
узгодженість має місце навіть у
випадку відсутності формалізованого
документа (угоди, рішення тощо) між
суб'єктами господарювання.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
економічна конкуренція (конкуренція) -
змагання між суб'єктами господарювання
з метою здобуття завдяки власним
досягненням переваг над іншими
суб'єктами господарювання, внаслідок
чого споживачі, суб'єкти
господарювання мають можливість
вибирати між кількома продавцями,
покупцями, а окремий суб'єкт
господарювання не може визначати умови
обороту товарів на ринку.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
доказами у справі можуть бути будь-які
фактичні дані, які дають можливість
встановити наявність або відсутність
порушення. Ці дані встановлюються
такими засобами: поясненнями сторін і
третіх осіб, поясненнями службових
осіб та громадян, письмовими доказами,
речовими доказами і висновками
експертів. Усні пояснення сторін,
третіх осіб, службових чи посадових
осіб та громадян, які містять дані, що
свідчать про наявність чи відсутність
порушення, фіксуються у протоколі.

За приписами ч.1 ст.59 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
підставами для зміни, скасування чи
визнання недійсними рішень органів
Антимонопольного комітету України є:
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи; не доведення
обставин, які мають значення для справи
і які визнано встановленими;
невідповідність висновків, викладених
у рішенні, обставинам справи; порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Судом встановлено та не спростовано
позивачем у судових засіданнях, що ТОВ
"Альянс Холдинг" в територіальних межах
м. Харкова користується 10 АЗС, які
отримані в оренду у ТОВ "Інвест-Регіон"
та через які здійснює роздрібну
реалізацію світлих нафтопродуктів.
Ціни реалізації нафтопродуктів
встановлюються наказами генерального
директора. При роздрібній реалізації
нафтопродуктів застосовується метод
оцінки вибуття запасів ФІФО
(собівартості перших за часом
надходження запасів). При цьому,
відповідач станом на 26.02.2014р. мав
достатній ресурс пального, якого,
виходячи із середніх обсягів
реалізації дизельного пального в
лютому-березні 2014р., вистачило б на 9
днів.

Аналіз інформації, наявної у
матеріалах справи, свідчить про те, що
протягом періоду з 25.02.14р. по 11.03.14р. ТОВ
"Альянс Холдинг", ТОВ
"Татнєфть-АЗС-Україна", ПАТ "Укрнафта",
ТОВ "Престиж 10", ТОВ "Авангард 10", ПП
"Лукойл-Україна", ТОВ "ВогРітейл",
суб'єкти господарювання в особі ПП
"Окко-Бізнес" та ПП "Окко-Нафтопродукт"
у визначених територіальних межах м.
Харкова одночасно підвищували
роздрібні ціни на дизельне пальне до
однакового рівня.

Зазначений факт не заперечується
сторонами у судових засіданнях.

Факт погодженості таких схожих дій
встановлений спірним рішенням.

Таким чином, в процесі розгляду
адміністративної справи № 2/01-105-14,
Харківським обласним територіальним
відділенням Антимонопольного комітету
України, на підставі аналізу ситуації
на ринку товару, встановлено вчинення
позивачем та іншими суб'єктами
господарювання схожих дій, які є
порушенням, передбаченим пунктом 1
статті 50 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" у вигляді
антиконкурентних узгоджених дій, що
кваліфікуються за частиною третьою
статті 6 Закону України "Про захист
економічної конкуренції".

Враховуючи викладене суд дійшов
висновку, що при прийнятті спірного
рішення, відповідачем було дотримано
вимоги ст.ст.1, 6 Закону України "Про
захист економічної конкуренції",
вимоги Методики визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання на ринку.

З огляду на зазначені обставини справи
та враховуючи вимоги ст.ст. 1, 6, 50, 59
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», суд дійшов висновку щодо
відсутності підстав для задоволення
позову.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК
та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Подані докази не можуть бути відхилені
судом з тих мотивів, що вони не
передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що
при розгляді даної справи, не виявлено
підстав для визнання спірного рішення
недійсним, в зв'язку з чим позов ТОВ
"Альянс Холдинг" не підлягає
задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої, судовий
збір при відмові в позові покладається
на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 1, 5, 6, 13, 35, 41, 50, 59 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
ст. 7 Закону України "Про
Антимонопольний комітет", ст.ст. 1, 4, 12, 33,
34, 43, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 17.11.2014 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/4072/14