ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.11.14р. Справа № 904/7251/14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Йозера-Україна", м.
Львів

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Еліта", с.
Придніпровське, Нікопольський район,
Дніпропетровська область

про стягнення 975 339,88 грн. за договором
купівлі-продажу

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Бондик Є.В.

Представники:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Йозера Україна"
звернулось до господарського суду з
позовом про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Агро-Еліта" суми основного боргу у
розмірі 865 110,00 грн., 3% річних - 2 867,55 грн.,
інфляційних витрат - 12 165,21 грн., пені - 23
506,12 грн., штрафу - 71 691,00 грн. за
договором купівлі-продажу № 165 від
03.10.2012р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням Відповідачем умов договору
купівлі-продажу № 165 від 03.10.2012р.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про час, дату та місце повідомлений
належним чином.

Відповідач в третє судове засідання
свого представника не направив, відзив
на позов не надав.

Суд вважає, що відповідач про розгляд
справи в господарському суді був
повідомлений належним чином на
підставі наступного.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи
судом.(п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18
від 26.12.2011р.)

Так, ухвалу про порушення провадження у
справі № 904/7251/14 від 23.09.2014р. відповідач
отримав 01.10.2014р., про що свідчить
поштове повідомлення № 975 (а.с. 47).

Враховуючи неявку представника
відповідача в судове засідання та його
клопотання про відкладення розгляду
справи, з метою об'єктивного, повного та
всебічного розгляду справи, дотримання
рівності сторін та змагальності
процесу, суд відкладав розгляд справи.

Ухвалу про відкладення розгляду справи
на 11.11.2014р. відповідач отримав 29.10.14р.,
про що свідчить поштове повідомлення №
254 (а.с. 55).

Відповідач у судове засідання
призначене на 11.11.2014р. не з'явився, знову
надав клопотання про відкладення
розгляду справи.

Ухвалою суду 11.11.2014р. розгляд справи
відкладався на 18.11.2014р.

Відповідно до приписів ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами та вживати
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

При цьому господарський суд виходить з
того, що у відповідних випадках такий
учасник судового процесу не
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з частинами першою
- п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх
працівників, так і осіб, не пов'язаних з
ним трудовими відносинами.

Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК).

Отже, приймаючи до уваги, що відповідач
знав про наявність в господарському
суді справи, він не був позбавлений
можливості після отримання ухвали про
порушення провадження у справі
з'ясувати як в телефонному режимі, так і
на сайті Єдиного державного реєстру
судових рішень про стан розгляду
справи та надати свої заперечення на
позов та докази в їх обґрунтування.

Також в ухвалі про порушення
провадження у справі від 23.09.2014р., яка
була отримана відповідачем зазначено,
що інформацію про дату та час розгляду
справи можна отримати за електронною
адресою суду: http://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/spisok/csz.

Всупереч цьому, відповідач не
скористався належними йому
процесуальними правами та не вжив
заходів до всебічного, повного та
об'єктивного дослідження всіх обставин
справи.

Суд вважає за необхідне розглянути
справу за наявними матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України, за
відсутності представника відповідача,
оскільки про час та місце розгляду
справи останній повідомлений належним
чином.

В ході розгляду справи, Позивачем
подана заява про забезпечення позову, в
даній заяві позивач просить здійснити
забезпечення позову ТОВ "Йозера
Україна" до ТОВ "Агро-Еліта" шляхом
накладення арешту на рахунок боржника
та на все його майно.

Дана заява обґрунтована тривалою
несплатою Відповідачем боргу та
затягуванням судового процесу.

Розглянувши заяву Позивача про вжиття
заходів до забезпечення позову, суд
відмовив у її задоволенні з наступних
підстав.

У відповідності до ст. ст. 66, 67
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд за заявою
сторони, яка подала позов, або за своєю
ініціативою має право вжити заходів до
забезпечення позову. Забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії провадження у справі, якщо
невжиття таких заходів може утруднити
чи зробити неможливим виконання
рішення господарського суду.

Зі змісту вказаних статей вбачається,
що обґрунтування необхідності
забезпечення позову полягає в
доказуванні обставин, з якими пов'язано
вирішення питання про забезпечення
позову. Забезпечення позову
застосовується як гарантія
задоволення законних вимог позивача.

Умовою застосування заходів до
забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно (в
тому числі грошові суми, цінні папери
тощо), яке є у відповідача на момент
пред'явлення позову до нього, може
зникнути, зменшитись за кількістю або
погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Водночас, вжиття заходів до
забезпечення позову має на меті
запобігти утрудненню чи неможливості
виконання рішення господарського суду,
прийнятого за результатами розгляду
справи.

З цією метою та з урахуванням загальних
вимог, передбачених статтею 33
Господарського процесуального кодексу
України, обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.

Отже вимога про вжиття заходів до
забезпечення позову повинна бути
обґрунтована з поданням належних і
допустимих доказів, що підтверджують
можливість виникнення ускладнень у
виконанні судового рішення.

Як вбачається зі змісту заяви про
забезпечення позову, відповідних
доводів в обґрунтування вимоги про
вжиття заходів до забезпечення позову
шляхом накладення арешту на все
нерухоме та рухоме майно, та рахунок
Відповідача, Позивач не наводить.

Більш того, у розумінні положень
розділу 10 Господарського
процесуального кодексу України
"Забезпечення позову", розглядаючи
вимогу про забезпечення позову суд
оцінює, наскільки конкретний захід,
який пропонується вжити, пов'язаний з
предметом позову, співрозмірний
позовній вимозі і яким чином цей захід
забезпечуватиме фактичну реалізацію
мети його вжиття.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що вимога Позивача про вжиття заходів
до забезпечення позову, змістом якої є
накладення арешту на все майно та на
рахунок Відповідача є необґрунтованою
та задоволенню не підлягає.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу сторонами не
подавалось.

В судовому засіданні 18.11.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, господарський
суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.10.2012р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Йозера Україна" (далі
- продавець, позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Агро-Еліта" (далі - покупець,
відповідач) був укладений договір
купівлі-продажу № 165 (далі - договір) та
сторонами підписані Додатки до
договору № 1 від 03.10.2012р. (далі - Додаток
№1), № 2 від 01.05.2013р. (далі - Додатко №2), №
3 від 30.04.2014р. (далі - Додаток №3).

Відповідно до п. 1.1. Договору продавець
зобов'язується продати покупцю
премікси для свиней та ВРХ
(вітамінно-мінеральні добавки, кормові
добавки, замінник цільного молока та
ін.), далі за текстом - товар, а покупець
зобов'язаний прийняти та оплатити ці
товари на умовах, визначених у цьому
договорі.

Згідно п. 1.2. Договору асортимент
товарів визначається в прайс-листі,
який наведений у додатку №1 до цього
договору і є його невід'ємною частиною.

Загальна сума договору складається з
вартості товарів, які будуть
відвантажені за цим договором. Ціна на
товар визначається у прайс-листі,
видаткових накладних,
рахунках-фактурах (п.п. 2.1, 2.2. Договору).

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що
поставка товару здійснюється окремими
партіями.

У відповідності до п. 4.1. право
власності на товар переходить до
покупця з моменту приймання товару
покупцем у місці поставки та
підписання накладної на партію
отриманого товару. У випадку поставки
товару транспортною компанією - з
моменту отримання та підписання
документів, наданих компанією.

Згідно п. 7.1. Договору в редакції
Додатку № 2 покупець здійснює оплату
товару, шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок продавця
протягом 45 календарних днів з моменту
отримання товару згідно накладної.
Наступне відвантаження не буде
проводитись без оплати попереднього.

Товар вважається переданим продавцем і
прийнятий покупцем за кількістю -
згідно кількості товару фактично
поставленого покупцю з моменту
підписання сторонами видаткової
накладної (п. 8.1. Договору).

Пунктом 12.1. Договору встановлено, що
договір є укладеним з моменту його
підписання і скріплення печатками
сторін. Цей договір діє з моменту його
укладення протягом одного року. Дія
договору продовжується на наступний
рік, якщо жодна із сторін за 30 днів до
закінчення дії договору не повідомила
письмово іншу сторону про припинення
договору (п. 12.2. Договору).

Позивачем умови договору виконані
належним чином, Відповідачеві було
продано товар на загальну суму 865 110,00
грн., що підтверджується видатковими
накладними:

- № 158 від 21.05.2014р. на суму 182 550,00 грн. (а.с.
20);

- № 74 від 11.06.2014р. на суму 312 060,00 грн. (а.с.
24);

- № 77 від 09.07.2014р. на суму 222 300,00 грн. (а.с.
28);

- № 254 віл 30.07.2014р. на суму 148 200,00 грн. (а.с.
32), вказані видаткові накладні
підписані повноважними представниками
сторін без заперечень та скріплені
печатками підприємств сторін.

Крім того, отримання товару по
вказаним накладним підтверджується
товарно-транспортними накладними
підписаними сторонами та скріпленими
печатками підприємств сторін (а.с. 21-22,
25-26, 29-30, 33-34).

Позивачем Відповідачеві були
виставлені рахунки на оплату:

- № 160 від 21.05.2014р. на суму 182 550,00 грн. (а.с.
23);

- № 78 від 11.06.2014р. на суму 312 060,00 грн. (а.с.
27);

- № 76 від 09.07.2014р. на суму 222 300,00 грн. (а.с.
31);

- № 273 від 30.07.2014р. на суму 148 200,00 грн.
(а.с. 35).

Позивачем на адресу Відповідача
направлялись листи № 146 від 22.07.2014р. (а.с.
36) та № 197 від 27.08.2014р. (а.с. 37) з вимогою
оплати суму боргу за поставлений товар.

Відповідач відповіді на них не надав,
за отриманий товар не розрахувався, як
наслідок, утворилась заборгованість
Відповідача перед Позивачем у розмірі
865 110,00 грн.

Враховуючи не оплату відповідачем
отриманого по Договору товару, Позивач
звернувся до суду за захистом свого
порушеного права.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов
до висновку про задоволення спору на
підставі наступного.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України, а саме цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
непередбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, є правовідносинами
поставки, які регулюються нормами
законодавства про поставку товару в
тому числі параграфом 3 глави 54
Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України, до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України. Кожна сторона повинна вжити
усіх заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи управлінсько -
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші, надати
інформацію тощо), або утриматися від
певних дій, а інший суб'єкт (управнена
сторона, у тому числі кредитор) має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Взаємовідносини, що склалися між
сторонами у справі суд кваліфікує як
взаємовідносини, що випливають із
договору поставки, згідно якого та в
силу ст. 712 Цивільного кодексу України,
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Сума боргу підтверджується актом
звірки взаєморозрахунків за період з
01.01.2014р. по 08.08.2014р. (а.с. 40), який
підписаний сторонами без заперечень та
скріплений печатками підприємств
сторін.

Відповідач на час розгляду справи
позовні вимоги не спростував, суму
боргу за поставлений товар не сплатив.

З врахуванням викладеного, з
Відповідача підлягає до стягнення 865
110,00 грн. основного боргу.

Крім основного боргу Позивач просить
стягнути з Відповідача пеню у розмірі
23 506,12 грн., 3% річних - 2 867,55 грн. за
період з 05.07.2014р. по 15.09.2014р. та
інфляційні втрати - 12 165,21 грн. за період
з липня по вересень 2014р., 10% штрафу - 71
691,00 грн.

Пунктом 10.1. Договору встановлено, що за
порушення умов цього договору сторони
несуть відповідальність передбачену
чинним законодавством України.

Відповідно п. 10.2. Договору за
прострочення платежів покупець несе
відповідальність у вигляді штрафу в
розмірі 10% від вартості товару і пені в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, чинної на момент прострочення, від
суми заборгованості за кожен день
прострочення платежу.

Відповідно до частини першої статті 216
ГК України учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Частиною першою статті 230 ГК України
передбачено, що штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час и користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею),
відповідно до статті 549 цього Кодексу,
розуміється грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Перевіривши розрахунок пені наданий
позивачем, судом встановлено, що пеня
за період з 05.07.2014р. по 15.09.2014р.
нарахована вірно та підлягає до
стягнення у сумі 23 506,12 грн.

Нарахування позивачем 10% штрафу у сумі
71 691,00 грн. є правомірним та
обґрунтованим, та підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
борг з урахуванням індексу інфляції, а
також три проценти річних з
простроченої суми, якщо законом або
договором не встановлений інший розмір
процентів.

Перевіривши розрахунок 3% річних судом
встановлено, що за період прострочення
з 05.07.2014р. по 15.09.2014р. вони становлять 2
867,55 грн. та підлягають задоволенню

Перевіривши розрахунки інфляційних
втрат, судом встановлено, що вони за
період прострочення з липня по
вересень 2014р. становить 25 619,41 грн.,
однак суд не може вийти за межі
позовних вимог, тому з відповідача
підлягає до стягнення сума заявлена
позивачем - 12 165,21 грн.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином позовні вимоги Позивача
обґрунтовані, доведені матеріалами
справи та підлягають задоволенню у
повному обсязі з стягненням з
відповідача суми основного боргу - 865
110,00 грн., пені - 23 506,12 грн., 3 % річних - 2
867,55 грн., 10% штрафу - 71 691,00грн.,
інфляційних втрат - 12 165,21 грн.

Згідно ст. 49 ГПК України при
задоволенні позову судовий збір
покладається на Відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 87, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-комерційне підприємство
«Агро-Еліта» (53280, Дніпропетровська
область, Нікопольський район, с.
Придніпровське, вул. Високовольтна, 34,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю «Йозера
Україна» (79007, м. Львів, вул.
Шолом-Алейхем, 11, )
основного боргу у розмірі 865 110,00 грн.
(вісімсот шістдесят п'ять тисяч сто
десять грн. 00 коп.), пені - 23 506,12 грн.
(двадцять три тисячі п'ятсот шість грн.
12 коп.)., 10% штрафу - 71 691,00 грн. (сімдесят
одна тисяча шістсот дев'яносто одна
грн. 00 коп.), 3% річних - 2 867,55 грн. (дві
тисячі вісімсот шістдесят сім грн. 55
коп.), інфляційних втрат - 12 165,21 грн.
(дванадцять тисяч сто шістдесят п'ять
грн. 21 коп.); витрат по сплаті судового
збору у розмірі 19 506,80 грн.
(дев'ятнадцять тисяч пятсот шість грн. 80
коп.), про що видати наказ.

Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 19.11.2014р

Суддя Н.Г. Назаренко