номер провадження справи 33/76/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2014
Справа № 908/3375/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Бердянське підприємство
теплових мереж" (71100, м. Бердянськ
Запорізької області, вул. Мазіна, 65/97)

до Комунальної установи Бердянської
міської ради "Бердянське територіальне
медичне об'єднання" (71100, м. Бердянськ
Запорізької області, проспект Праці,
буд. 6)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько
Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : Дігтяренко В.С. -
довіреність № 4 від 10.01.2014 р.;

від відповідача: Дука І.С. - довіреність
№ 47 від 03.04.2014 р. ;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Бердянське підприємство теплових
мереж", м. Бердянськ
Запорізької області звернулося в
господарський суд Запорізької області
з позовною заявою про стягнення з
Комунальної установи Бердянської
міської ради "Бердянське територіальне
медичне об'єднання", м. Бердянськ
Запорізької області заборгованості за
договором купівлі-продажу теплової
енергії у вигляді гарячої води на
потреби опалення за державні кошти № 59
від 11.11.2013 р. в розмірі 952938,25 грн., з яких:
816353, 54 грн. - заборгованість за
поставлену теплову енергію, 49682, 43 грн. -
сума пені, 9508,06 грн. - сума 3 % річних, 77394,22
грн. - сума інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилався
на те, що на виконання умов укладеного
між сторонами договору № 59 від 11.11.2013 р.,
в період з вересня 2013 р. по грудень 2013р.
позивач відпустив відповідачу теплову
енергію на загальну суму 862732,93 грн.,
однак в порушення договірних
зобов'язань, відповідач за отриману
теплову енергію розрахувався лише
частково в сумі 46379,39 грн. Решта боргу,
станом на дату подання позову, в сумі
816353,54 грн., залишалася не сплаченою. За
порушення строку виконання грошового
зобов'язання, на підставі п. 5.1 договору
відповідачу нараховано суму 49682,43грн.
пені та на підставі ст. 625 ЦК України
суму 9508,06 грн. - 3% річних і суму 77394,22 грн.
втрат від інфляції. Посилаючись на
приписи статей 509, 526, 530, 549, 550, 611, 625, 629, 712
ЦК України, ст.ст. 173, 174, 193, 231, 275 ГК
України та умови договору, позивач
просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 15.09.2014 р.
порушено провадження у справі № 908/3375/14,
розгляд якої призначено на 14.10.2014 р.

Ухвалою суду від 14.10.2014 р. на
підставі ст. 77 ГПК України розгляд
справи було відкладено на 11.11.2014 р.

За клопотанням присутніх у судовому
засіданні представників сторін
фіксація судового процесу технічними
засобами не здійснювалася.

Згідно письмового пояснення позивача
за вих. № 2752 від 13.10.2014 р., після подання
позову до суду та порушення
провадження у справі, відповідачем
було проведене часткове погашення суми
основного боргу за поставлену теплову
енергію на загальну суму 588000,00грн.

В судовому засіданні 11.11.2014 р.
представник позивача надав письмове
пояснення (вих. № 3083 від 11.11.2014 р.),
згідно якого, після подання позову до
суду та порушення провадження у справі,
відповідачем було проведене повне
погашення суми основного боргу за
поставлену теплову енергію в розмірі
816353,54грн. На підтвердження факту
сплати, позивачем надано копії
платіжних доручень: № 1990 від 14.10.2014 р. на
суму 177687,90 грн. та № 2178 від 29.10.2014 р. на
суму 50665,64 грн., всього на суму 228353,54 грн.

Відповідач - у письмовому відзиві проти
позову заперечує. Зокрема, зазначає, що
16.06.2014 р. КУ БМР «Бердянське ТМО» від ПАТ
«Бердянське підприємство теплових
мереж» було отримано вимогу про сплату
боргу № 1678 на суму 816353, 54 грн. У
відповідь на вимогу відповідачем було
надано гарантійний лист №678 від 18.06.2014,
яким останній визнав заборгованість в
сумі 816353,54 повністю. Також даним листом
установа просила не застосовувати
заходи судового стягнення до
лікарняного закладу та штрафні
санкції, щоб запобігти додатковим не
запланованим витратам. Також, даним
листом позивачу було запропоновано
погашення боргу поступово згідно
графіку протягом 3 місяців (липень,
серпень, вересень 2014 р.). Відповідач
вказує, що КУ БМР «Бердянське ТМО»
відповідно до п. 1.2. Статуту є
комунальним лікувально-профілактичним
закладом, що фінансується з міського
бюджету, тому всі фінансові питання
(витрати) проходять через їх розгляд на
сесії Бердянської міської ради та їх
затвердження відповідним рішенням. Без
передачі планових показників КУ БМР
«Бердянське ТМО» не мала змоги, як
правонаступник зареєструвати борг КУ
«Бердянська міська лікарня» в
Бердянському управлінні Державної
казначейської служби України
Запорізької області. Відповідно до
графіку сесія Бердянської міської ради
була запланована на 19.06.2014. На дану
сесію КУ БМР «Бердянське ТМО» було
винесено питання про перерозподіл
залишків коштів з КУ «Бердянська
міська лікарня» БМР на КУ БМР
«Бердянське ТМО». Проте, дане питання
не було розглянуто, тому що сесія не
відбулася. Враховуючи дані обставини,
які не залежали від лікарні, до ПАТ
«Бердянське підприємство теплових
мереж» було повторно відправлено лист
№751 від 02.07.2014 з проханням внести зміни
до графіку погашення кредиторської
заборгованості на серпень, вересень,
жовтень 2014 року. Заперечення від ПАТ
«Бердянське підприємство теплових
мереж» з приводу погашення даної
заборгованості частинами по наданому
графіку, згідно листа №751 від 02.07.2014 не
надходило. Тому, на думку відповідача,
ствердження позивача, що борг згідно з
графіком погашення заборгованості
відповідачем не сплачено, на
сьогоднішній день не є дійсним, з
причин продовження дії даного строку
та виконання даного графіку погашення
боргу в повному обсязі до 31 жовтня 2014
року. Відповідач наголошує, що
гарантійні зобов'язання виконані ним в
зазначені гарантійним листом терміни.

Посилаючись на те, що установою в
погоджений строк, відповідно до листа
№751 від 02.07.2014 р., згідно графіку,
заборгованість було погашено, а
виставлення позивачем вимоги про
сплату вирішується не під час
прийняття судом позовної заяви, а
виключно в процесі вирішення ним спору
по суті, відповідач вважає, що
нарахування пені, індексу інфляції та 3%
річних на всю суму боргу не є
обґрунтованим та законним. У зв'язку з
цим, відповідач просить суд у
задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 11.11.2014 р. прийнято
і оголошено на підставі ст. 85 ГПК
України вступну і резолютивну частини
судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 11.11.2013 р.
між позивачем (Постачальником) та
відповідачем (Споживачем) був
укладений договір купівлі - продажу
теплової енергії у вигляді гарячої
води на потреби опалення за державні
кошти № 59 (далі - Договір), за умовами
якого, Постачальник відпускає теплову
енергію на потреби опалення об'єктів
Споживача, а Споживач одержує теплову
енергію та оплачує її вартість
відповідно до умов даного договору,
затверджених тарифів та виставленого
рахунку, акту виконаних робіт.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що
кількість теплової енергії, відпущеної
Споживачеві, визначається згідно до
показань приладу обліку теплової
енергії, встановленому у Споживача та
на котельні № 8 та розрахунковим
способом.

Рахунок-акт виконаних робіт
виписується до п'ятого числа місяця,
наступного за звітним (п. 4.9 Договору).

Оплата проводиться Споживачем не
пізніше 15-го числа наступного за
звітним місяцем (п. 4.10 Договору).

За невиконання або неналежне виконання
своїх обов'язків за даним Договором,
сторони несуть відповідальність
відповідно до діючого законодавства
України (п. 5.1 Договору).

Пунктом 5.4. Договору передбачено, що за
несвоєчасну оплату отриманих послуг
Споживач сплачує на користь
Постачальника пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочення.

Як встановлено судом, за період з
вересня 2013 р. по грудень 2013 р.
відповідачу було відпущено теплову
енергію на загальну суму 862732,93 грн., що
підтверджуються відповідними
двосторонніми рахунками-актами
виконаних робіт: від 30.09.2013 р. на суму
53365,28 грн., від 31.10.2013 р. на суму 173755,63 грн.,
від 30.11.2013 р. на суму 242585,25грн., від 31.12.2013
р. на суму 393026,77 грн., які долучені до
матеріалів справи.

Проте, відповідач оплату отриманої
теплової енергії, станом на дату
подання даного позову до суду, здійснив
лише частково - на суму 46379,39 грн. Решта
боргу, в сумі 816353,54 грн., залишалась не
сплаченою.

У зв'язку з цим, позивачем на адресу
відповідача було направлено Вимогу
(вих. № 1678 від 16.06.2014 р.) про
термінове погашення існуючої
заборгованості.

У відповідь на Вимогу відповідачем
було надано Гарантійний лист (вих. № 678
від 18.06.2014 р.), яким відповідач
заборгованість в сумі 816353,54 грн. визнав
та запропонував погашення боргу
поступово згідно графіку (липень 2014 р. -
550000,00 грн., серпень 2014р. - 120000,00 грн.,
вересень 2014 р. - 146353,54 грн.).

Листом від 02.07.2014 р. (вих. № 751),
відповідач, посилаючись на те, що
19.06.2014р. не відбулася сесія Бердянської
міської ради і питання про
перерозподіл залишків коштів з КУ
«Бердянської міської лікарні» БМР на
КУ БМР «БТМО» не було розглянуто,
просив внести зміни до первісно
запропанованого ним графіку погашення
кредиторської заборгованості та
викласти у такій редакції: серпень 2014 р.
- 550000,00 грн., вересень 2014р. - 120000,00грн.,
жовтень 2014 р. - 146353,54 грн.

З боку позивача будь-якого узгодженого
оформленння пропозицій відповідача
щодо сплати за графіком, не відбулось.

Позовні вимоги про стягнення з КУ БМР
"Бердянське територіальне медичне
об'єднання" заборгованості за
договором № 59 від 11.11.2013 р. в розмірі
952938,25 грн., з яких: 816353, 54 грн. -
заборгованість за поставлену теплову
енергію, 49682, 43 грн. - сума пені, 9508,06 грн. -
сума 3 % річних, 77394,22 грн. - сума
інфляційних втрат, стали предметом
судового розгляду у даній справі.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини...
Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174
Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст.
193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Як підтверджено матеріалами справи між
позивачем та відповідачем укладено
Договір, за умовами якого позивач
відпускає теплову енергію, а
відповідач приймає та сплачує її
вартість.

Згідно долучених до матеріалів справи
копій рахунків-актів виконаних робіт
за період вересень 2013 р. - грудень 2013 р.,
позивач відпустив відповідачу теплову
енергію на загальну суму 862732,93 грн.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Як вже зазначалось вище, умовами
Договору (пункти 1.1, 4.10) передбачено, що
оплата проводиться Споживачем за
рахунком-актом не пізніше 15-го числа
наступного за звітним місяцем.

Проте, за отриману теплову енергію
відповідач розрахувався лише частково.
Станом на дату подачі даної позовної
заяви до суду - 11.09.2014 р. (згідно
штемпелю поштового відділення на
конверті про направлення позову до
господарського суду Запорізької
області) борг відповідача перед
позивачем становив - 816353,54 грн.

Таким чином, враховуючи неналежне
виконання відповідачем своїх
договірних зобов'язань в частині
оплати отриманої теплової енергії, та
вищезазначені приписи норм чинного
законодавства України, а також з
урахуванням викладеного, суд констатує
правомірність заявленої позивачем
вимоги про стягнення з відповідача
суми основної заборгованості в розмірі
816353,54 грн.

Разом з тим, після порушення
провадження у даній справі відповідач
сплатив суму основної заборгованості,
перерахувавши на розрахунковий
рахунок позивача суму 816353,54грн., що
підтверджується копіями платіжних
доручень: № 1674 від 12.09.2014 р. (проведено
банком 15.09.2014 р.) на суму 79419,35 грн., № 1680
від 15.09.2014 р. на суму 10553,15 грн., № 1696 від
17.09.2014 р. на суму 13742,48 грн., № 1841 від
26.09.2014 р. на суму 171455,32грн., № 1855 від
26.09.2014 р. на суму 114140,00 грн., № 1894 від
30.09.2014 р. на суму 198689,70 грн., № 1990 від
14.10.2014 р. на суму 177687,90 грн. та № 2178 від
29.10.2014 р. на суму 50665,64 грн., які долучені
до матеріалів справи.

Відповідно до приписів п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

За таких обставин, провадження по
справі, в частині стягнення суми
основного боргу (816353,54 грн.) слід
припинити на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК
України у зв'язку із відсутністю
предмету спору.

Крім вищезгаданої вимоги про стягнення
основного боргу, позивачем заявлено
вимоги про стягнення з відповідача
пені, 3% річних та втрат від інфляції.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтею 625
Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Несвоєчасне виконання відповідачем
зобов'язань за Договором підтверджено
матеріалами справи, а відтак позовні
вимоги про стягнення з відповідача
втрат від інфляції в сумі 77394,22 грн.
(нарахованих за період січень - серпень
2014 р.) та 3% річних в сумі 9508,06 грн.
(нарахованих за період з 16.12.2013 р. по
17.07.2014 р.) за неналежне виконання
грошового зобов'язання є правомірними
і обґрунтованими, а тому
задовольняються у повному обсязі.
Розрахунок судом перевірено та визнано
вірним.

Крім того, відповідно до положень ст. 611
ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 ГК України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції; оперативно-господарські
санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (п. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочення
платежу пеню у розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

В даному випадку сторони в п. 5.4
Договору Сторони встановили, що за
несвоєчасну оплату отриманих послуг
Споживач сплачує на користь
Постачальника пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи
умови Договору та приписи чинного
законодавства, суд вважає, що вимога
позивача про стягнення пені в сумі 49682,43
грн., нарахованої за період з 16.12.2013 р.
по 16.06.2014 р. та з 16.01.2014 р. по 17.07.2014 р.,
заявлена правомірно, а тому підлягає
задоволенню.

Спростовуючи доводи відповідача щодо
сплати суми основного боргу у
запропонований ним графік оплати, суд
відзначає наступне.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього ж Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст.
628 ЦК України).

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

В силу приписів ч.ч. 1-4 ст. 188 ГК України
зміна та розірвання господарських
договорів в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити договір, повинна надіслати
пропозиції про це другій стороні за
договором. Сторона договору, яка
одержала пропозицію про зміну
договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу
сторону про результати її розгляду. У
разі якщо сторони не досягли згоди щодо
зміни договору або у разі неодержання
відповіді у встановлений строк з
урахуванням часу поштового обігу,
заінтересована сторона має право
передати спір на вирішення суду. Якщо
судовим рішенням договір змінено,
договір вважається зміненим з дня
набрання чинності даним рішенням, якщо
іншого строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

В даному випадку, порядок здійснення
розрахунків, врегульовано у розділі 4
укладеного між Сторонами договору
купівлі-продажу теплової енергії у
вигляді гарячої води на потреби
опалення за державні кошти № 59 від
11.11.2013 р.

Як вже зазначалось вище, умовами
Договору, а саме пунктами 1.1 та 4.10
Сторонами визначено, що обов'язком
Споживача (відповідача) є здійснення
оплати вартості отриманої теплової
енергії відповідно до умов даного
договору, затверджених тарифів та
виставленого рахунку, акту виконаних
робіт - не пізніше 15-го числа наступного
за звітним місяцем.

З матеріалів справи не вбачається, що
сторонами досягнуто письмової згоди
про внесення змін до Договору - щодо
встановлення запропонованих
відповідачем строків оплати отриманої
теплової енергії за графіком.

Гарантійні листи, на які посилається
відповідач, самі по собі не вносять
зміни до Договору та не змінюють його
умови щодо порядку здійснення
розрахунків.

Суд відзначає, що відповідач,
запропонувавши позивачу інші строки
погашення заборгованості та не
отримавши від останнього заперечень,
мав би направити позивачу, в порядку ст.
188 ГК України, пропозицію про внесення
змін до Договору щодо зміни його умов
відносно порядку та строку оплати
теплової енергії.

При цьому, у разі не досягнення згоди на
зміну умов Договору, за умови
дотримання певного порядку,
встановленого статтею 188 ГК України,
позивач не був позбавлений права
звернутися до суду з відповідним
позовом для вирішення даного питання.

Однак у судовому порядку питання про
зміну умов Договору відносно порядку
та строку оплати теплової енергії,
сторонами не вирішено.

Як вже зазначалось, приписами статтей
655 та 692 ЦК України до обов'язків
покупця, зокрема, відноситься оплата
товару після отримання його від
продавця, якщо інше не встановлено
законом або договором. В даному випадку
ані законом, ані Договором інше не
встановлено. Факт отримання товару
(теплової енергії) за Договором
підтверджений матеріалами справи.

Відповідач не навів передбачених
законом обставин, які б звільняли його
від виконання обов'язку щодо
своєчасного здійснення у повному
обсязі оплати отриманої від позивача
теплової енергії у відповідності з
умовами Договору.

Крім того, заперечуючи проти
нарахування пені, 3% річних та втрат від
інфляції, відповідач зазначає, що
вимогою № 1678 позивачем не було
виставлено пеню, або ж нараховано
індекс інфляції та 3% річних від
простроченої суми, вона була
нарахована в позовній заяві, яка
виставлена як наслідок не здійснення
оплати в строки визначені першим
графіком, про що значиться і у самій
позовній заяві. Другий же графік не
береться до уваги. В зв'язку з визнанням
позивачем, погашення кредиторської
заборгованості відповідно до графіку
зазначеного саме в листі №751 від 02.07.2014,
останнім днем виконання зобов'язання є
останній день місяця зазначеного у
графіку, а саме 31 жовтня 2014 року.
Подання ж кредитором позовної заяви,
адресованої господарському суду (а не
боржнику) і надіслання останньому як
відповідачеві копії такої заяви є
складовими судової процедури, а не
цивільних правовідносин, і відповідні
дії не можуть розглядатися як вимога у
розумінні зазначеної норми ЦК України.
Посилаючись на те, що установою в
погоджений строк, відповідно до листа
№ 751 від 02.07.2014 р., згідно графіку,
заборгованість було погашено, а
виставлення позивачем вимоги про
сплату вирішується не під час
прийняття судом позовної заяви, а
виключно в процесі вирішення ним спору
по суті, відповідач вважає, що
нарахування пені, індексу інфляції та 3%
річних на всю суму боргу є не
обґрунтованим та не законним.

Доводи відповідача є хибними та судом
до уваги не приймаються.

Як було вказано вище, сторонами не було
узгоджено зміни строків оплати
отриманого відповідачем товару,
встановлених договором. Графіки
оплати, запропоновані відповідачем, не
були прийняті позивачем та не були
оформлені у встановленому
двосторонньому порядку в письмовій
формі.

В постанові Верховного суду України
від 28.11.2011р. у справі №43/308-10 вказується,
що, оскільки, законом не визначено
форму пред'явлення вимоги про оплату
боргу, позивач може здійснити своє
право будь-яким шляхом: як шляхом
звернення до боржника з претензією,
листом, телеграмою тощо, так і шляхом
пред'явлення через суд вимоги у
визначений законом процесуальній
формі - формі позову.

Обмеження у праві на судовий захист
шляхом відмови у задоволенні позову за
відсутності доказів попереднього їх
звернення до боржника з вимогами,
оформленими в інший спосіб, ніж позов
(відмінними від нього), фактично буде
призводити до порушення принципів
верховенства права, доступності
судового захисту, суперечити
положенням частини другої статті 124
Конституції України та позиції
Конституційного суду в Рішенні від 9
липня 2002 року №15-рп/2002 у справі за
конституційним зверненням щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 124 Конституції
України (справа про судове
врегулювання спорів), згідно з якою
вирішення правових спорів у межах
досудових процедур є правом, а не
обов'язком особи, яка потребує такого
захисту.

Також, слід відзначити, що в силу
приписів ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання незалежно від того,
виникла така неможливість з його вини
чи випадково. Це правило ґрунтується на
засадах справедливості і виходить з
неприпустимості безпідставного
збереження грошових коштів однією
стороною зобов'язання за рахунок іншої.
Частина 2 статті 625 ЦК України визначає
наслідки прострочення боржником
виконання грошового зобов'язання.
По-перше, боржник на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити йому суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення.
По-друге, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
йому 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Наявність чи відсутність вини при
стягненні, зокрема, втрат від інфляції,
не досліджується.

При цьому слід зазначити, що інфляційні
втрати пов'язані з інфляційними
процесами в державі і за своєю
правовою природою є компенсацією за
понесені збитки, спричинені
знеціненням грошових коштів, а три
проценти річних - платою за
користування коштами, що не були
своєчасно сплачені боржником.

Несвоєчасне виконання умов Договору
щодо оплати отриманої теплової
енергії, підтверджується матеріалами
справи.

У зв'язку з цим, відповідач, згідно зі
ст. 612 ЦК України, є боржником, що
прострочив, а тому повинен нести
негативні наслідки за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання,
передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Право кредитора вимагати сплату
відсотків за користування чужими
грошовими коштами та суми боргу з
урахуванням індексу інфляції є
способом захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредитору.

Враховуючи приписи статей 549 та 611 ЦК
України пеня є самостійним способом
захисту цивільних прав та одним із
видів забезпечення виконання
зобов'язань.

За таких обставин, доводи відповідача
не обґрунтовані, не доведені належними
та допустимими доказами в розумінні
статей 33, 34 ГПК України та
спростовуються наявними в матеріалах
справи доказами.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК
витрати зі сплати суми 19058,77,00 грн.
судового збору покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. 49, п. 1-1 ст. 80, 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунальної установи
Бердянської міської ради "Бердянське
територіальне медичне об'єднання" (71100,
м. Бердянськ Запорізької області,
проспект Праці, буд. 6, код ЄДР 39029713,
р/рахунок № 7968, Банк: ГУ ДКСУ у
Запорізькій області, МФО 813015) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Бердянське підприємство
теплових мереж" (71100, м. Бердянськ
Запорізької області, вул. Мазіна, 65/97,
код ЄДР 05541120, р/рахунок № 0530 у
Філії - ЗОУ ВАТ «Ощадбанк», МФО 313957) суму
49682 (сорок дев'ять тисяч шістсот
вісімдесят дві ) грн. 43 коп. пені, суму 9508
(дев'ять тисяч п'ятсот вісім) грн. 06 коп.
3% річних, суму 77394 (сімдесят сім тисяч
триста дев'яносто чотири) грн. 22 коп.
інфляційних втрат та суму 19058
(дев'ятнадцять тисяч п'ятдесят вісім)
грн. 77 коп. судового збору.

Видати наказ.

Провадження у справі № 908/3375/14 за
вимогою про стягнення суми 816353,54 грн.
основного боргу припинити.

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та
підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК
України 14.11.2014 р.

Суддя
М.В. Мірошниченко