П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м. КиївСудова палата у
господарських справах

Верховного Суду України у складі

головуючого Барбари В.П.,
суддів:Берднік І.С.,Гуля В.С.,Ємця А.А.,
Жайворонок Т.Є.,Колесника
П.І.,Потильчака О.І., Шицького І.Б., за
участю представників: Генеральної
прокуратури України - Державної
адміністрації залізничного транспорту
України "Укрзалізниця" - Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" -
Міністерства інфраструктури України -
Фонду державного майна України -
відкритого акціонерного товариства
"Лізингова компанія "Укртранслізинг" -
товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперово Фудз"-
Скрипки М.В., Астрюхіна К.А., Хімчак
Т.В., Лозовського О.М., Демиденко О.А.,
Опанасенко І.Ю., Дзери Ю.М., Климюк В.Ю.,
Лукомського П.В.,Телюка П.З., -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву Державної
адміністрації залізничного транспорту
України (далі - Укрзалізниця) про
перегляд постанови Вищого
господарського суду України від 12
листопада 2013 року у справі

№ 27/28 за позовом заступника
Генерального прокурора України (далі -
Прокурор) в інтересах держави в особі:
Кабінету Міністрів України, Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" до
Міністерства інфраструктури України,
Фонду державного майна України,
Державної адміністрації залізничного
транспорту України "Укрзалізниця",
відкритого акціонерного товариства
"Лізингова компанія "Укртранслізинг",
товариства з обмеженою
відповідальністю "Сучасні технології
та інвестиції", товариства з обмеженою
відповідальністю "Імперово Фудз", за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні

відповідачів: товариство з обмеженою
відповідальністю "Л.І.Т. Груп",

Головне управління комунальної
власності Київської міської державної
адміністрації про визнання недійсними
угод, рішення зборів, статуту та
витребування майна,

в с т а н о в и л а:

До Верховного Суду України звернулася
Укрзалізниця із заявою про перегляд
постанови Вищого господарського суду
України від 12 листопада 2013 року у
справі № 27/28 з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції положень статті 5 Закону
України "Про приватизацію державного
майна" щодо передачі державного майна
до статутного фонду товариства в
якості оплати своєї частки.

В обґрунтування неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції норм матеріального права
заявник надав копії постанов Вищого
господарського суду України від 17
лютого 2009 року у справі № 29/268-07, від 04
березня

2010 року у справі № 09/45, від 16 лютого 2011
року у справі № 16/3-41,

від 22 серпня 2012 року у справі №
2/5007/109/11(2-1268/06), від 15 листопада 2012 року у
справі № 1/63-Д, від 12 грудня 2012 року у
справі № 9/5007/76/11, від 04 червня 2014 року у
справі № 5020-11/359-9/099-382/2011.

Ухвалою від 15 вересня 2014 року Вищий
господарський суд України допустив до
провадження справу № 27/28 для перегляду
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
12 листопада 2013 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши наведені заявником
обставини, Судова палата у
господарських справах Верховного Суду
України дійшла висновку, що заява не
підлягає задоволенню з підстав,
наведених нижче.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 11116 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) заява про перегляд судових
рішень господарських судів може бути
подана на підставі неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, внаслідок чого
ухвалено різні за змістом судові
рішення у подібних правовідносинах.

Отже, неоднакове застосування одних і
тих самих норм матеріального права
полягає, зокрема, в різному тлумаченні
судами змісту й сутності правових норм,
що зумовило різні висновки про
наявність чи відсутність прав та
обов'язків учасників певних
правовідносин.

Переглядаючи справу № 09/45 в
касаційному порядку, Вищий
господарський суд України постановою
від 04 березня 2010 року дійшов висновку
про обґрунтованість відмови у
задоволенні позову про визнання
недійсними угод, рішення зборів,
статуту та витребування майна,
зазначаючи при цьому про правомірність
угод щодо відчуження нерухомого майна,
яке є державною власністю. Суд
касаційної інстанції погодився з
висновком суду апеляційної інстанції,
що спірне майно вибуло із володіння
держави у встановленому
законодавством порядку та наголосив,
що в розумінні положень Закону України
"Про приватизацію державного майна",
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про управління майном, що є у
загальнодержавній власності",
Тимчасового положення про Фонд
державного майна України,
затвердженого постановою Верховної
Ради України від 07 липня 1992 року

№ 2558-XII, внесення державного майна до
статутного фонду відкритого
акціонерного товариства "Лізингова
компанія "Укртранслізинг" в якості
оплати частки не є відчуженням такого
майна, тому положення законодавства
України про приватизацію не
поширюються на такі відносини, а
оскільки товариство з обмеженою
відповідальністю "Імперово Фудз" є
добросовісним набувачем, то відсутні
підстави для витребування спірного
майна із чужого незаконного володіння.

Допускаючи до провадження Верховного
Суду України справу № 27/28, Вищий
господарський суд України, розглянувши
доводи Укрзалізниці, дійшов висновку
про неоднакове застосування судом
касаційної інстанції положень статті 5
Закону України "Про приватизацію
державного майна".

Однак поза увагою Вищого
господарського суду України
залишилася та обставина, що рішення у
справі № 09/45, на постанову в якій
послався заявник, було прийнято судом
касаційної інстанції залежно від
наданих сторонами доказів і відповідно
до встановлених судами фактичних
обставин, що не дає підстав для
висновку про неоднакове застосування
норм матеріального права.

Крім того, у цій справі судами
встановлено, що спірне майно належить
до майна правоохоронних органів.
Оскільки законом не передбачено
можливості приватизації такого майна,
тому передача спірного приміщення до
статутного фонду відповідача
здійснено з порушенням чинного
законодавства. Відтак, фактичні
обставини у справах, на які посилається
заявник, різняться.

Також не можна погодитися з посиланням
заявника на постанови Вищого
господарського суду України від 17
лютого 2009 року у справі

№ 29/268-07, від 16 лютого 2011 року у справі №
16/3-41, від 22 серпня

2012 року у справі №2/5007/109/11(2-1268/06), від 15
листопада 2012 року у справі № 1/63-Д, від 12
грудня 2012 року у справі №9/5007/76/11, від 04
червня 2014 року у справі №
5020-11/359-9/099-382/2011, якими було скасовано
попередні судові рішення з
направленням справи на новий розгляд,
оскільки такі постанови остаточно не
вирішують спір у справі.

При цьому слід зазначити, що Верховний
Суд України позбавлений
процесуального права щодо перевірки
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення у рішеннях або
постановах господарських судів.

Зважаючи на те, що неоднакове
застосування норм матеріального права
судом касаційної інстанції не
підтвердилося, заява Укрзалізниці не
підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 11126 ГПК
України Верховний Суд України
відмовляє в задоволенні заяви, якщо
обставини, що стали підставою для
перегляду справи, не підтвердилися.

Керуючись статтями 11123 , 11124 , 11126
Господарського процесуального кодексу
України, Судова палата у господарських
справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви Державної
адміністрації залізничного транспорту
України "Укрзалізниця" відмовити.

Постанова є остаточною і може бути
оскаржена тільки на підставі,
встановленій пунктом 2 частини першої
статті 11116 Господарського
процесуального кодексу України.

Головуючий
В.П. Барбара

Судді: І.С. Берднік В.С. Гуль А.А.
Ємець Т.Є. Жайворонок П.І. Колесник
О.І. Потильчак І.Б. Шицький