ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.11.14р. Справа № 904/7929/14

За позовом приватного
науково-виробничого підприємства
"ЕЛЕКОМ", м. Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою
відповідальністю "ВІЛЬНОГІРСЬКЕ СКЛО",
м. Вільногірськ, Дніпропетровська
область

про стягнення заборгованості за
договором купівлі-продажу

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання
Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Шляєв І.В. -
довіреність № 3 від 03.01.14р.;

від відповідача: представник
Кушнаренко О.М. - довіреність № б/н від
29.05.13р.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне науково-виробниче
підприємство "ЕЛЕКОМ",
м.Дніпропетровськ (далі по тексту -
позивач) звернулося до господарського
суду з позовною заявою до товариства з
обмеженою відповідальністю
"Вільногірське скло", м.Вільногірськ,
Дніпропетровська область (далі по
тексту - відповідач) про стягнення з
відповідача на користь позивача
182689,04грн. (з яких 146167,52грн. -
заборгованість за отриману продукцію;
9749,88грн. - пеня; 3823,39грн. - три відсотки
річних; 22948,25грн. - інфляційних втрат).
Судові витрати по справі позивач
просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. №380 від 10.10.14р. ухвалою
суду від 14.10.14р. порушено провадження по
справі та призначено слухання на 30.10.14р.

Суд розгляд справи відкладав з 30.10.14р.
на 20.11.14р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
Господарського процесуального кодексу
України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується явкою представника в
судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке повернулося на
адресу господарського суду 13.11.14р. з
відміткою представника відповідача
про отримання ухвали суду 07.11.14р. та
явкою представника в судове засідання.

20.11.14р. повноважний представник
позивача в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та наполягав на їх
задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача в
судовому засіданні проти позову не
заперечує, суму заборгованості визнає.

В судовому засіданні оглянуто всі
оригінали первинних документів на
підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
20.11.14р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважних представників позивача та
відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.12р. між приватним
науково-виробничим підприємством
"ЕЛЕКОМ" (далі по тексту - позивач,
продавець) та товариством з обмеженою
відповідальністю "Вільногірське скло"
(далі по тексту - відповідач, покупець)
укладено договір №0103/1 купівлі-продажу
(далі по тексту - договір). Відповідно до
пункту 1.1 договору на підставі цього
договору продавець передає у
власність, а покупець приймає та
оплачує кабельно-провідникову та
електротехнічну продукцію (далі по
тексту - товар) в кількості та
асортименті, вказаному в узгоджених
Специфікаціях або Рахунках.

Пунктом 1.2 договору визначено, що
найменування, кількість, ціна за
одиницю, загальна вартість, строки та
порядок оплати указується в узгоджених
Специфікаціях, які є невід'ємною
частиною договору або рахунках.

Пунктом 2.1 договору визначено, що
поставка товару здійснюється на умовах
вказаних в узгоджених Специфікаціях
або Рахунках. Інші умови можливі лише
за узгодженням сторін та обговорюються
окремо в додаткових угодах.

Пунктом 2.2 договору сторони визначили,
що датою поставки товару вважається
дата, вказана у накладних, підписаних
уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 3.1 договору визначено, що ціни
на товар, вказуються в Специфікаціях
або Рахунках і визначаються у
національній валюті України. Загальна
сума договору, на момент укладання
складає 600000,00грн., в тому числі НДС 20% =
100000,00грн.

Пунктом 3.2 договору визначено, що
вказана сума може бути скоригована за
узгодженням сторін у зв'язку зі зміною
цін або обсягів поставки.

Пунктом 5.1 договору визначено, що
поставка товару здійснюється на умовах
відстрочки платежу протягом 25
(двадцять п'ять) календарних днів з
моменту відвантаження товару, згідно
видаткової накладної. Інші умови
можливі лише по узгодженню сторін та
викладаються в Додаткових угодах.

Пунктом 8.1 договору визначено, що даний
договір, зміни та доповнення до нього, а
також документи передані по факсу,
мають юридичну силу після їх
підписання та скріплення печаткою
підприємств обох сторін.

Даний договір вступає в сили з моменту
його оформлення згідно пункту 8.1
договору та діє до 31.12.13р., але в
будь-якому випадку до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань.
(пункт 8.2 договору).

Позивач належним чином виконав умови
укладеного між сторонами договору та
поставив відповідачу товар на загальну
суму 1574426,06грн., який відповідач без
заперечень отримав, однак в повному
обсязі не розрахувався, а саме:

- залишилася неоплаченою продукція
поставлена по накладній №0621-3 від
21.06.13р. на суму 133340,00грн.;

- залишилася неоплаченою продукція
поставлена по накладній №0702-7 від
02.07.13р. на суму 8489,38грн.;

- залишилася неоплаченою продукція
поставлена по накладній №0708-10 від
08.07.13р. на суму 890,40грн.;

- частково залишилася неоплаченою
продукція поставлена по накладній
№0712-7 від 12.07.13р. на суму 9,60грн.;

- залишилася неоплаченою продукція
поставлена по накладній №1031-3 від
31.10.13р. на суму 3439,14грн.;

Загальна сума неоплаченого
відповідачем товару складає 146168,52грн.

У відзиві на позов та в залі судового
засідання відповідач визнав основну
заборгованість перед позивачем.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34
Господарського процесуального кодексу
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих позивачем та
відповідачем на вимогb суду в судове
засідання та заслухавши повноважних
представників позивача та відповідача
в судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача 146167,52грн., слід визнати
обґрунтованими, документально
доведеними, такими, що не суперечать
чинному законодавству України, а отже є
такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на положення п. 5.1 договору,
строк оплати товару є таким, що настав.

Господарський суд вважає, що
відповідач визнав себе зобов'язаною
особою по відношенню до позивача,
оскільки до дій які свідчать про
визнання боргу можуть відноситися
часткове погашення самим боржником
основного боргу.

Дії відповідача про визнання боргу не
суперечать законодавству та не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб.

Доказів оплати товару в сумі 146167,52грн.
відповідач не надав, доводи позивача,
наведені в обґрунтування позову,
належними доказами не спростував.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати товару
(ч.1). Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу
(ч.2). У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами
(ч.3). Якщо покупець відмовився прийняти
та оплатити товар, продавець має право
за своїм вибором вимагати оплати
товару або відмовитися від договору
купівлі-продажу (ч.4). Якщо продавець
зобов'язаний передати покупцеві крім
неоплаченого також інший товар, він має
право зупинити передання цього товару
до повної оплати всього раніше
переданого товару, якщо інше не
встановлено договором або актами
цивільного законодавства (ч.5).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Окрім основної суми заборгованості
позивач просить суд стягнути з
відповідача 9749,88грн. - пені, 3823,39грн. -
три відсотки річних та 22948,25грн. -
інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
та в залі судового засідання не
погоджується з вказаними
нарахуваннями і просить суд в їх
задоволенні відмовити у зв'язку з тим,
що поставки товару по накладним №0621-3
від 21.06.13р.; №0702-7 від 02.07.13р.; №0708-10 від
08.07.13р.; №1031-3 від 31.10.13р. були
позадоговірними.

Дослідивши позиції сторін
господарський суд встановив наступне.

По-перше, загальна ціна договору, на
момент його укладення складає 100000,00грн.
(пункт 3.1 договору), однак може бути
скоректована по узгодженню сторін у
зв'язку зі зміною цін або об'ємів
поставок (пункт 3.2 договору).

Таким чином господарський суд дійшов
висновку, що ціна договору відповідає
ціні товару поставленого на адресу
відповідача.

Господарський суд звертає увагу
відповідача, що поставка товару поза
договором не звільняє останнього від
оплати отриманого товару;

По-друге, весь товар отриманий
відповідачем від позивача відноситься
до однієї групи товарів за своїм
призначенням, тому був прийнятий
відповідачем для використання у своїй
господарській діяльності, про що
свідчить надання згоди на отримання
цього товару;

По-третє, існування інших
взаємовідносин, окрім відносин за
спірним договором відповідач суду не
довів, у видаткових накладних №0621-3 від
21.06.13р.; №0702-7 від 02.07.13р.; №0708-10 від
08.07.13р.; №1031-3 від 31.10.13р. зазначено
підставою спірний договір №0103/1 від
01.03.12р.;

По-четверте, поставка товару
здійснювалася в період дії укладеного
між сторонами договору;

Враховуючи вищевикладене,
господарський суд вважає
необґрунтованими та такими, що не
можуть бути судом задоволені
твердження відповідача викладені у
відзиві на позов відносно того, що
поставка товару за видатковими
накладними №0621-3 від 21.06.13р.; №0702-7 від
02.07.13р.; №0708-10 від 08.07.13р.; №1031-3 від 31.10.13р.
була позадоговірною.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського
кодексу України виконання
господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 231 Господарського
кодексу України визначено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір не
передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України, передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 6.2. договору встановлено, що у
випадку узгодження поставки товару на
умовах відстрочки платежу, покупець, за
несвоєчасну оплату товару оплачує
продавцю пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
неоплаченого товару за кожен день
прострочення платежу.

За видатковою накладною №0621-3 від
21.06.13р. на суму 133340,00грн. позивач за
період з 17.06.13р. по 20.12.13р. нарахував пеню
у розмірі 8643,35грн.;

За видатковою накладною №0702-7 від
02.07.13р. на суму 8489,38грн. позивач за
період з 28.07.13р. по 25.01.14р. нарахував пеню
у розмірі 550,29грн.;

За видатковою накладною №0708-10 від
08.07.13р. на суму 890,40грн. позивач за період
з 02.08.13р. по 31.01.14р. нарахував пеню у
розмірі 57,71грн.;

За видатковою накладною №1031-3 від
31.10.13р. на суму 3439,14грн. позивач за
період з 25.11.13р. по 26.05.14р. нарахував пеню
у розмірі 498,53грн.;

Перевіривши розрахунок наданий
позивачем господарський суд визнав
його частково вірним, однак зазначає,
що правильним є період нарахування
пені за видатковою накладною №0708-10 від
08.07.13р. на суму 890,40грн. не з 02.08.13р. по
31.01.14р., а з 03.08.13р. по 31.01.14р., однак не
зважаючи на помилку позивача у вказані
дати початку нарахування пені за
видатковою накладною №0708-10 від 08.07.13р.
на суму 890,40грн. розрахунок здійснено
вірно. Невірним є розрахунок пені
здійснений за видатковою накладною
№1031-3 від 31.10.13р. на суму 3439,14грн. з
огляду на наступне.

По-перше, нараховувати пеню можна лише
з 26.11.13р.;

По-друге, закінчити нарахування пені
треба 25.05.14р., як того вимагає частина 6
статті 232 Господарського кодексу
України;

По-третє, за видатковою накладною №1031-3
від 31.10.13р. на суму 3439,14грн. за період з
26.11.13р. по 25.05.14р. правильним є розмір
пені у сумі 244,89грн.;

Таким чином, підлягає задоволенню
вимога про стягнення пені у розмірі
9496,24грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок трьох
відсотків річних здійснений за період
з 25.11.13р. по 10.10.14р. господарський суд
встановив невірність вказівки на дату
початку розрахунку, а саме правильною
датою початку розрахунку трьох
відсотків річних є 26.11.13р., так як саме
протягом 25 календарних днів відповідач
повинен оплатити отриманий від
позивача товар, однак вказана
неточність не вплинула на правильність
розрахунку.

Вимога про стягнення з відповідача на
користь позивача трьох відсотків
річних є обґрунтованою та такою, що
підлягає задоволенню.

Перевіривши розрахунок інфляційних
втрат здійснений за період з грудня
2013р. по вересень 2014р. господарський суд
визнав його вірним, а вимогу такою, що
підлягає задоволенню.

В порядку ст.49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати по справі покладаються на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, а саме
стягнути з відповідача на користь
позивача судовий збір у розмірі
3648,66грн., з урахуванням того, що 99,86%
позовних вимог позивача судом
задоволено.

Керуючись ст.ст.1,3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст.ст.
525, 526, 509, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174,
193, 218, 231, 232 Господарського кодексу
України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85,
115-117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Вільногірське скло"
(51700, Дніпропетровська область,
м.Вільногірськ, вул.Промислова, буд.31;
ідентифікаційний код 30809384) на користь
приватного науково-виробничого
підприємства "ЕЛЕКОМ" (49044,
м.Дніпропетровськ, вул.Дзержинського,
буд.7, кв.56; ідентифікаційний код 30269505)
146167,52грн. (сто сорок шість тисяч сто
шістдесят сім грн. 52 коп.) -
заборгованість за отриману продукцію;
9496,24грн. (дев'ять тисяч чотириста
дев'яносто шість грн. 24 коп.) - пеня;
3823,39грн. (три тисячі вісімсот двадцять
три грн. 39 коп.) - три відсотки річних;
22948,25грн. (двадцять дві тисячі дев'ятсот
сорок вісім грн. 25 коп.) - інфляційних
втрат; 3648,66грн. (три тисячі шістсот
сорок вісім грн. 66 коп.) - судовий збір,
видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

24.11.14р.

Суддя І.В. Петренко