ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2014 р.
Справа № 914/3114/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Козак І.Б.

при секретарі Фартушку Н.Б.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом:
Публічного акціонерного товариства
«Банк Перший», м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Перком-Інвест»,
м.Львів,

про: стягнення 650 000 грн. 00 коп. суми
основної заборгованості, 33 300 грн. 00 коп.
пені та стягнення судових витрат.

За участю представників:

Від позивача: Радкевич П.І. -
представник (довіреність в матеріалах
справи);

Від відповідача: Сікиринський Ю.О. -
представник (довіреність в матеріалах
справи).

Сторонам роз'яснено права та обов'язки,
передбачені статтею 22 ГПК України,
зокрема, підстави відводу судді
відповідно до статті 20 ГПК України.
Заяв та клопотань про відвід судді не
подано. Представники сторін не
наполягають на фіксуванні судового
процесу технічними засобами.

Суть спору: розглядається справа за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк Перший» до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Перком-Інвест» про стягнення 650 000 грн.
00 коп. суми основної заборгованості, 33
300 грн. 00 коп. пені та стягнення судових
витрат.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 01.09.2014 року
порушено провадження у справі та
розгляд справи призначено на 30.09.2014
року, про що сторони були належним
чином повідомлені під розписку:
позивач - 05.09.2014 року рекомендованою
поштою №04 8, відповідач - 05.09.2014
року рекомендованою поштою №79 6
(оригінали повідомлень про вручення
поштових відправлень в матеріалах
справи).

Розгляд справи неодноразово
відкладався з підстав, викладених в
відповідних ухвалах суду у справі, в
судовому засіданні оголошувалась
перерва, про що сторони належним чином
повідомлялись під розписку.

Представник позивача в судове
засідання 13.11.2014 року з'явився, вимог
ухвал від 01.09.2014 року, від 02.10.2014 року та
від 14.10.2014 року у справі не виконав,
12.11.2014 року подав пояснення щодо
відзиву (вх. №48862/14), позовні вимоги
підтримав повністю з підстав,
викладених у позовній заяві та
поясненнях, надав усні пояснення,
аналогічні викладеним у позовній
заяві.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, проти позову
заперечив повністю з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву.

В ході розгляду справи встановлено.

09.12.2011 року між Публічним акціонерним
товариством «Банк Перший» (надалі -
позивач, орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Перком-Інвест»» (надалі - позивач,
орендар) укладено Договір оперативної
оренди приміщення №1 (надалі - договір),
за умовами якого орендодавець
зобов'язувався передати, а орендар
прийняти в строкове платне
користування об'єкт оренди - нежитлове
приміщення адміністративного корпусу
площею 3562,2 м. кв., розташоване за
адресою: м. Львів, вул. Сахарова, буд. 43
(надалі - приміщення) з метою передачі
його в суборенду. Вказане приміщення
належить орендодавцю на підставі
Договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, посвідченого
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
15.07.2011 року за реєстровим №613.

За своєю правовою природою, основними
та другорядними (не основними)
ознаками, які визначені нормами
чинного цивільно-господарського
законодавства, зазначений договір є
договором найму (оренди).

Вказаний договір укладено в письмовій
формі, підписано повноважними
представниками сторін за договором, їх
підписи засвідчено печатками сторін,
що відповідає вимогам статті 207
Цивільного кодексу України (далі за
текстом - ЦК України), в силу статті 204 ЦК
України, є правомірним правочином.

Статтею 283 Господарського кодексу
України (далі за текстом - ГК України)
визначено, що за договором оренди одна
сторона (орендодавець) передає другій
стороні (орендареві) за плату на певний
строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно приписів частини 3 статті 283 ГК
України, об'єктом оренди, зокрема,
можуть бути нерухоме майно (будівлі,
споруди, приміщення).

Розділом 3 договору встановлено умови і
порядок передачі приміщення в оренду,
розділом 4 - строк оренди.

Так, відповідно до пунктів 3.1. та 3.2.
договору приміщення має бути передано
орендодавцем та прийнято орендарем
протягом п'яти календарних днів після
набрання чинності договором шляхом
підписання Акту приймання-передачі,
складеного уповноваженими
представниками сторін за договором.

Згідно пункту 4.1. договору трок оренди
приміщення становить 2 роки 11 місяців
та 29 днів.

Розділом 5 договору сторонами
встановлено орендну плату та порядок
розрахунків, розділом 6 - права та
обов'язки сторін.

Так, відповідно до пункту 5.1. договору
розмір щомісячної орендної плати за
користування приміщенням складає 83 333
грн. 33 коп., крім того 16 666 грн. 67 коп.
податку на додану вартість, а всього 100
000 грн. 00 коп. без врахування вартості
комунальних послуг та електричної
енергії.

Пунктом 5.2. договору встановлено, що
орендна плата сплачується орендарем
щомісячно на підставі виставленого
рахунку не пізніше п'ятнадцятого числа
місяця, наступного за звітним, на
поточний рахунок орендодавця. У разі
несвоєчасного отримання орендарем
рахунків з вини орендодавця оплата має
бути здійснена не пізніше 10 днів з
моменту отримання орендарем
відповідного рахунку.

Згідно пункту 6.3.5. договору орендар
зобов'язаний вносити орендну плату
своєчасно і в повному обсязі.

Розділом 8 договору визначено
відповідальність сторін, розділом 12 -
умови і порядок зміни і розірвання
договору.

Так, відповідно до пункту 8.1. договору
за невиконання або неналежне виконання
прийнятих на себе зобов'язань за
договором сторони несуть
відповідальність згідно чинного
законодавства України.

Пунктом 8.2. договору встановлено, що
орендар у разі прострочення внесення
орендної плати сплачує орендодавцю
пеню в розмірі 0,1 відсотка від суми
боргу за кожен день прострочення
виконання.

Згідно пункту 12.5.2. договору
орендодавець вправі розірвати договір,
якщо орендар не вносить орендну плату
протягом трьох місяців.

Відповідно до пунктів 13.1. та 13.2.
договору усі питання і спори, які
виникають при виконання умов договору
або у зв'язку із тлумаченням його
положень, вирішуються шляхом
переговорів між сторонами. У випадку,
якщо неможливо досягнути згоди, спори
розглядаються у суді у відповідності
до чинного законодавства України.

Додатковою угодою від 27.12.2012 року до
договору сторони досягнули згоди про
викладення пункту 5.2. договору в
наступній редакції:

«Орендна плата сплачується орендарем
щомісячно на підставі виставленого
рахунку не пізніше останнього робочого
дня місяця, наступного за звітним, на
поточний рахунок орендодавця. У разі
несвоєчасного отримання орендарем
рахунків з вини орендодавця оплата має
бути здійснена не пізніше 10 днів з
моменту отримання орендарем
відповідного рахунку.».

Вказану додаткову угоду до договору
укладено в письмовій формі, підписано
повноважними представниками сторін за
договором, їх підписи засвідчено
печатками сторін, що відповідає
вимогам статті 207 Цивільного кодексу
України (далі за текстом - ЦК України), в
силу статті 204 ЦК України, є правомірним
правочином.

Позивач свої зобов'язання за договором
виконав належним чином, Актом
приймання-передачі від 09.12.2011 року
передав, а відповідач прийняв у
строкове платне користування
приміщення за договором. Вказаний акт
підписано повноважними представниками
та завірено відтисками печаток
юридичних осіб - сторін договору
(належним чином завірена копія в
матеріалах справи).

Відповідач своїх зобов'язань із сплати
орендної плати за період з лютого по
липень 2014 року належним чином не
виконав, сплатив 50 000 грн. 00 коп.,
внаслідок чого утворилась
заборгованість в розмірі 650 000 грн. 00
коп.

З метою досудового врегулювання спору
позивач 10.07.2014 року звертався до
відповідача претензією вих. №15-1501 із
вимогою про сплату заборгованості в
розмірі 572 050 грн. 00 коп. Відповідачем
вказану претензію залишено без
відповіді та реагування (належним
чином завірена копія претензії в
матеріалах справи).

Окрім того, позивачем 29.07.2014 року
скеровано на адресу відповідача лист
вих. №18/00/01 із повідомленням про
розірвання договору в порядку пункту
12.5.2. у зв'язку із несплатою орендної
плати протягом трьох місяців (належним
чином завірена копія претензії та
доказів її скерування на адресу
відповідача в матеріалах справи).

Відповідачем вказаного листа отримано
01.08.2014 року, про що свідчить відповідна
відмітка уповноваженої особи, зроблена
на повідомленні про вручення поштового
відправлення.

З підстав наведеного позивач просить
суд стягнути з відповідача на користь
позивача 650 000 грн. 00 коп. заборгованості
зі сплати орендної плати за договором
за період з лютого по липень 2014 року
включно.

Відповідач у своєму відзиві на позову
заяву, поданому до суду 11.11.2014 року за
вх. №48377/14, проти позовних вимог
позивача заперечує, вважає їх
безпідставними та необґрунтованими з
підстав того, що позивачем відповідачу
з невідомих причин не виставлялись
рахунки на сплату орендної плати в
порядку пункту 5.2. договору, вказані
рахунки надіслані позивачем лише 22.09.2014
року. В підтвердження своїх заперечень
відповідачем долучено належним чином
завірені копії дублікатів рахунків від
03.03.2014 року №4 о, від 01.04.2014 року №5 о, від
05.05.2014 року №6 о, від 02.06.2014 року №7 о, від
01.07.2014 року №8 та від 22.09.2014 року №2 о, а
також опису вкладення до цінного листа
від 22.09.2014 року №01 9.

Позивач у своїх поясненнях щодо
відзиву, поданих 12.11.2014 року за вх.
№48862/14, вказує на те, що відповідачем
здійснено часткову оплату
заборгованості за договором, що
підтверджується долученою до
матеріалів справи випискою з
банківського рахунку позивача №373978001,
а тому посилання останнього на
неотримання рахунків є безпідставними
і необґрунтованими.

Як вбачається із долучених
відповідачем до матеріалів справи
копій рахунків та підтверджується в
судовому засіданні представниками
сторін, рахунки про сплату орендної
плати за період з лютого по липень 2014
року надіслано позивачем відповідачу
22.09.2014 року, про що свідчить відбиток
календарного штемпеля відділення
поштового зв'язку про прийняття до
пересилки цінного листа з описом
вкладення №01 9. Інші докази
виставлення позивачем відповідачу
рахунків на оплату орендної плати за
договором за спірний період в
матеріалах справи відсутні, станом на
час розгляду справи по суті сторонами
не заявлені та не подані.

Відповідно до пункту 5.2. договору
орендна плата сплачується орендарем
щомісячно на підставі виставленого
рахунку не пізніше останнього робочого
дня місяця, наступного за звітним, на
поточний рахунок орендодавця. У разі
несвоєчасного отримання орендарем
рахунків з вини орендодавця оплата має
бути здійснена не пізніше 10 днів з
моменту отримання орендарем
відповідного рахунку.

Як вбачається із календарного штемпеля
відділення поштового зв'язку про
прийняття до пересилки цінного листа з
описом вкладення №01 5, позовну
заяву позивачем подано до суду 21.08.2014
року.

Відтак, обов'язок відповідача щодо
сплати орендної плати за договором за
період з лютого по липень 2014 року в
розмірі 550 000 грн. 00 коп. настав 03.10.2014
року тобто після порушення провадження
у справі.

Таким чином, станом на момент звернення
позивача із позовом до суду
заборгованість відповідача із сплати
орендної плати за період з лютого по
липень 2014 року не існувала і обов'язок
її сплати на користь позивача не
настав.

В судовому засіданні 13.11.2014 року
позивач, як на підставу своїх позовних
вимог, посилався на Постанову Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 року №14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань».

Суд зазначає, що розгляд справи тривав
з 01.09.2014 року і жодних заперечень чи
пояснень з приводу періоду та строку
нарахування суми позовних вимог,
моменту її виникнення, а також доказів
на виконання вимог ухвал суду у справі
в підтвердження позовних вимог
позивачем до суду подано не було.

Приписами частин першої та третьої
статті 69 ГПК України встановлено, що
спір має бути вирішено господарським
судом у строк не більше двох місяців
від дня одержання позовної заяви.

Відповідно до частин першої та третьої
статті 22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони зобов'язані
добросовісно користуватися належними
їм процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Окрім того, ухвалами господарського
суду Львівської області від 01.09.2014 року,
02.10.2014 року та 14.10.2014 року суд, серед
іншого, зобов'язував позивача надати
Витяг від Державного реєстратора
станом на час розгляду справи в суді, а
також Довіреність Директора Західної
регіональної дирекції ОСОБА_5 від 09.12.2011
року №196/1 (оригінал для огляду в
судовому засіданні, належним чином
завірену копію для долучення до
матеріалів справи), а також надати
докази (ОРИГІНАЛИ), якими позивач
підтверджує позовні вимоги для огляду
у судовому засіданні.

Позивач вказані вимоги суду не виконав,
вищенаведених доказів не подав.

Як вбачається з Інформаційної довідки
з ЄДРЮО та ФОП (http://irc.gov.ua/ua/Poshuk-v-YeDR.html),
юридичній особі із кодом ЄДРЮО та ФОП
20717958 присвоєно найменування Публічне
акціонерне товариство «БГ Банк»,
місцезнаходження: 04112, м. Львів, вул.
Дегтярівська, буд. 48.

З підстав наведеного суд не в змозі
встановити належність позивача у
справі, оскільки найменуванням
юридичної особи із кодом ЄДРЮО та ФОП є
Публічне акціонерне товариство «БГ
Банк», а не Публічне акціонерне
товариство «Банк Перший».

Так, з підстав невиконання позивачем
вимог ухвал суду щодо подання
довіреності від 09.12.2011 року №196/1
неможливо встановити достатність
повноважень Директора Західної
регіональної дирекції ОСОБА_5 на
підписання від імені позивача Договору
оперативної оренди приміщень від 09.12.2011
року №1 та факт належності станом на
час розгляду справи по суті на праві
власності чи будь-якому іншому
речовому праві приміщень, які були
об'єктом оренди за вищезгаданим
договором.

Відповідно до приписів частини першої
та пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, у
випадку, якщо стороною (або іншим
учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, оглянувши та
дослідивши матеріали справи і подані
докази, оцінив їх в сукупності та
прийшов до висновку, що позов не є
документально та нормативно
обґрунтований, тому в його задоволенні
слід відмовити повністю.

Судові витрати: сплачений позивачем
Меморіальним ордером від 21.08.2014 року
№56018 судовий збір в розмірі 13 666 грн. 00
коп. покласти на сторони пропорційно до
задоволених позовних вимог у
відповідності до вимог статті 49 ГПК
України та залишити судові витрати за
позивачем.

На підставі вищенаведеного та
керуючись статтями 21, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 77,
82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Судові витрати залишити за
позивачем.

13.11.2014 року прийнято, підписано та
проголошено вступну і резолютивну
частини рішення. Повний текст рішення
складено та підписано відповідно до
статті 85 ГПК України 18.11.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку
ст. ст. 91 - 93 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя
Козак І.Б.