ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р.
Справа № 922/4902/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Шевель О. В., суддя Бородіна Л.І. ,
суддя Фоміна В. О.

при секретарі Деркач Ю.О.

за участю представників сторін:

позивача - Полфьорова Я.В., за
довіреністю №3797-О від 18.10.12,

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю
№911 від 07.12.13,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача -
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку "Приватбанк"
(вх№1834Х/2), на рішення господарського
суду Харківської області від 19.06.14 по
справі №922/4902/13,

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
"Приватбанк", м. Дніпропетровськ,

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4,
м. Харків,

про стягнення 20191,39 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 19.06.14 у справі
№922/4902/13 (колегія суддів у складі:
головуючий суддя Бринцев О.В., суддя
Макаренко О.В., суддя Шатерніков М.І.) в
позові відмовлено повністю.

Позивач, не погоджуючись із вказаним
рішенням суду першої інстанції,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги про
стягнення заборгованості у розмірі
20191,39 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач зазначає, що суд першої
інстанції не дослідив тієї обставини,
що, підписавши заяву 10.01.12, відповідач
приєднався до "Умов та правил надання
банківських послуг", Тарифів банку, що
розміщені в мережі Інтернет, на
офіційному веб-сайті позивача, які
разом із заявою складають договір
банківського обслуговування б/н від
10.01.12.

Апелянт вказує, що між сторонами
укладений договір, який є змішаним
договором банківського рахунку та
кредитного договору, згідно з яким
відповідачу було встановлено
кредитний ліміт на поточний рахунок
НОМЕР_2 в електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта, а також надано
корпоративну карту НОМЕР_3, що
визначено і врегульовано "Умовами та
правилами надання банківських послуг".
Крім того, відповідно до наказу банку
від 12.03.11 відповідачем підписано
анкету-заяву на випуск картрахунку
НОМЕР_4, внаслідок чого відповідач для
використання коштів з поточного
рахунку НОМЕР_2 використовувала за
допомогою картрахунку НОМЕР_4, що також
не було досліджено судом першої
інстанції.

Апелянт вказує, що відповідач отримав
встановлений кредитний ліміт без
будь-яких зауважень і відповідно до
п.3.18.4 умов договору зобов'язався
погасити кредит протягом 90 днів з дати
закінчення періоду, в якому дебетове
сальдо підлягало обнулінню, починаючи
з 91 дня після закінчення періоду -
кредит вважається простроченим. Однак,
відповідач порушив умови договору,
внаслідок чого утворилась
заборгованість за кредитом,
заборгованість по процентам та комісії
за користування кредитом. Таким чином,
на думку апелянта, враховуючи те, що ним
підтверджено відповідними виписками
по рахунку існуючу заборгованість, а
відповідачем не надано доказів її
сплати, позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 11.07.14
апеляційну скаргу позивача прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

Відповідач надав письмові пояснення у
справі (вх.№7755 від 15.09.14; вх.№7917 від
17.09.14), в яких зазначив, що апеляційну
скаргу позивача вважає
необґрунтованою та такою, що не
підлягає задоволенню. Відповідач
зазначає, що між сторонами було
укладено договір кредиту лише одного
разу 19.06.12, обороти та рух коштів за яким
обліковуються окремо; за твердженням
відповідача, зазначений договір не має
ніякого відношення до заяви про
відкриття поточного рахунку та картки
із зразками підписів і відбитка
печатки від 10.01.12. Відповідач також
стверджує, що банк не повідомляв
клієнта (ФОП ОСОБА_4) про встановлення
кредитного ліміту на картковий рахунок
ні в письмовій формі, ні засобами
електронного зв'язку, як і не дотримав
порядку та форми при укладенні
договору з ФОП ОСОБА_4; оригінал заяви
не містить підпису уповноваженої
посадової особи банку та печатки банку,
лише поліграфічні зображення підпису
та печатки, що, на думку відповідача,
додатково свідчить про недотримання
письмової форми вчинення правочину з
боку банку та взагалі про відсутність
оригіналу заяви від 10.01.12; з виписки по
рахунку ФОП ОСОБА_4 НОМЕР_5 за період з
10.01.12 по 27.03.14 вбачається, що ФОП ОСОБА_4
користувалася своїми грошовими
коштами на картковому рахунку НОМЕР_5,
оскільки в графі "кредитний ліміт"
виписки по рахунку зазначено "0.00", тобто
це був розрахунковий рахунок, а не
кредитний рахунок; позивачем не
доведено належними та допустимими
доказами, що банк здійснював
перерахування відповідачу саме
кредитних коштів.

Отже, на думку скаржника, позивачем не
доведені обставини укладення з
відповідачем договору б/н від 10.01.12.

Позивач надав додаткові письмові
пояснення по справі (вх.№8792 від 09.10.14), в
яких зазначив, що відповідно до
укладеного договору від 10.01.12
позичальнику було встановлено
кредитний ліміт: в розмірі 2900,00 грн. на
поповнення обігових коштів та
здійснення поточних платежів 10.01.12; в
розмірі 20000,00 грн. (додано 17100,00 грн.) на
поповнення обігових коштів та
здійснення поточних платежів 05.11.12; в
розмірі 25000,00 грн. (додано 5000,00 грн.) на
поповнення обігових коштів та
здійснення поточних платежів 04.02.13, що
підтверджується довідкою банку від
11.12.13 та меморіальними ордерами (т.4,
а.с.1-6).

Позивач вказує на те, що відповідач
неодноразово користувався і погашав
кредитний ліміт і тривалий час
добросовісно виконував свої
зобов'язання по договору, тому згідно
п.3.18.1.6. Умов, банком неодноразово
збільшувався кредитний ліміт
(відповідна довідка є в матеріалах
справи).

Позивач зазначає, що в подальшому
сальдо кредиту збільшувалось
внаслідок зняття відповідачем
готівкових коштів через банкомати
банку, а також через те, що платіжною
картою здійснювався розрахунок за
товари за рахунок кредитного ліміту.
Також відбувалось часткове погашення
кредитного ліміту за рахунок коштів, що
надходили від контрагентів
відповідача та від нього
безпосередньо, проте дебетних операцій
по рахунку за вказаний період було
здійснено більше ніж залишок власних
коштів (меморіальний ордер додається).

Обчислюючи існуючу заборгованість,
позивач вказує, що до обрахування
банком заборгованості з метою
звернення до суду, тобто до 01.11.13
заборгованість за тілом кредиту
відповідачем була частково погашена в
розмірі: 197,99 грн. - 15.03.13, 3818,21 грн. - 29.10.13,
всього 4016,20 грн. З огляду на погашення
тіла кредиту в сумі 4016,20 грн. станом на
01.11.13 різниця між дебетними та
кредитними операціями становила 19877,06
грн. (23893,26 грн. - 4016,20 грн.), що і склало
тіло простроченого кредиту.

У зв'язку з зазначеним, апелянт вказує,
що враховуючи п. 3.18.5.4 та п. 3.18.5.7 Умов,
відповідач станом на 01.11.13 має
заборгованість - 20191,39 грн. яка
складається з наступного: 19877,06 грн. -
заборгованість за кредитом; 79,51 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 21,56 грн. - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором; 213,26 грн. - заборгованість
по комісії за користуванням кредитом.
Проведені розрахунки повністю
підтверджуються матеріалами справи, а
саме розрахунком заборгованості,
виписками по рахунках, меморіальними
ордерами, і жодним чином не спростовані
представником відповідача або самим
відповідачем.

Розгляд справи неодноразово
відкладався, у зв'язку з необхідністю
надання сторонами додаткових пояснень
у справі.

Після оголошеної перерви, в судовому
засіданні Харківського апеляційного
господарського суду 18.11.14 представник
позивача підтримав вимоги своєї
апеляційної скарги в повному обсязі,
просив її задовольнити, оскаржуване
рішення скасувати та прийняти нове про
задоволення позовних вимог.

Також позивачем надані клопотання
(вх.№10473 від 13.11.14 та вх.№10738 від 18.11.14)
про долучення до матеріалів справи
Наказу Банку від 26.12.11 «Про
актуалізацію «Умов та правил надання
банківських послуг», та акту звірки за
договором банківського обслуговування
станом на 01.11.13, який не було підписано
відповідачем. Зазначені клопотання
судом задоволено.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення апеляційної скарги з
підстав, викладених у письмовому
відзиві на апеляційну скаргу, просив
оскаржуване рішення залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі та
відзиві на неї доводи сторін,
заслухавши надані в судовому засіданні
пояснення уповноважених
представників, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та повторно
розглянувши справу в порядку статті 101
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.12
Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
звернулась до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк" із заявою про відкриття
поточного рахунку НОМЕР_2 та картки зі
зразками підписів і відбитка печатки
НОМЕР_6 (т.3 а. с.20).

Як зазначає позивач, згідно з довідкою
відповідачу було встановлено
кредитний ліміт на поповнення обігових
коштів та здійснення поточних платежів
по відкритому рахунку: 10.01.12 в розмірі
2900,00 грн.; 05.11.12 в розмірі 20000,00 грн.; 04.02.13
в розмірі 25000,00 грн. (т.1, а.с.44,
меморіальні ордери, т. 4 а. с. 21-40).

За підрахунками позивача в результаті
дебетових оборотів за цими рахунками у
відповідача виникла заборгованість
перед банком.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звертався до відповідача з
претензією №20110HAG5S01Q від 02.10.13 (т.1, а.с.51),
в якій повідомив останнього про
наявність заборгованості перед ним у
розмірі 33712,66 грн., яка станом на момент
розгляду справи частково сплачена та
станом на 01.11.13 складає 20191,38 грн., з яких
19877,06 грн. сума заборгованості за
кредитом, 79,51 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом, 21,56
грн. - пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором, 213,26 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом. Вказані суми в
добровільному порядку відповідачем
позивачеві не сплачені.

Вищенаведене стало підставою для
звернення позивача до суду з позовом до
відповідача ФОП ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитом,
заборгованості по процентам за
користування кредитом, пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором та заборгованості по
комісії за користування кредитом.

Відмовляючи в задоволенні вказаної
позовної заяви, господарський суд
Харківській області в оскаржуваному
рішенні виходив з того, що фактичні та
правові підстави для задоволенні вимог
відсутні, оскільки відсутній сам
кредитний договір. При цьому суд дійшов
висновку, що договір є неукладеним, у
зв'язку з відсутністю у спірному
договорі такої істотної умови як сума
кредиту. Крім того, суд першої
інстанції зазначив про відсутність
підстав вважати, що цей договір
виконувався сторонами, хоча і не був
укладений.

Однак колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду,
надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в
заяві про відкриття поточного рахунку
та картці зі зразками підписів та
відтисків печатки від 10.01.12, з якою
відповідач звернувся до банку,
зазначено, що клієнт, підписавши цю
заяву, погоджується з умовами та
правилами надання банківських послуг,
у тому числі, з умовами та правилами
обслуговування по розрахунковим
картам, розташованими на сайті банку
www.privatbank.ua та http://client-bank.privatbank.ua,
тарифами банку, які разом з цією заявою
та карткою зі зразками підпису та
відтиску печатки складають договір
банківського обслуговування.

Також, у заяві про відкриття поточного
рахунку та картки зі зразками підписів
та відтисків печатки від 10.01.12 вказано,
що банк за наявності вільних грошових
коштів здійснює обслуговування
кредитного ліміту клієнта за рахунок
кредитних коштів в межах ліміту, про
розмір якого банк повідомляє клієнту
на свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку банку та клієнта. Порядок
встановлення, зміни ліміту, погашення
заборгованості та розмір відсоткової
ставки за користування кредитним
лімітом регламентується умовами та
правилами надання банківських послуг і
тарифами банку, що розміщені у мережі
Інтернет на сайті www.privatbank.ua, і разом з
цією заявою складають договір
банківського обслуговування.

Згідно з пунктом 3.18.1.16 Умов та Правил
надання банківських послуг (т.1, а.с.34-41)
при укладанні договорів та угод , або
вчинені інших дій, що свідчать про
приєднання клієнта до Умов та Правил
надання банківських послуг (або у формі
заяви про відкриття поточного рахунку
та картки із зразками підписів і
відбитка печатки або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк / Інтернет клієнт-банк, або
у формі обміну паперовою або
електронною інформацією, або в
будь-якій іншій формі), банк і клієнт
допускають використання підписів
клієнта у вигляді електронно-цифрового
підпису та / або підтвердження через
пароль, спрямований Банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі Клієнта з
правом "першого" підпису. Підписання
договорів та угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.

Відповідно до статті 3 Закону України
"Про електронний цифровий підпис"
електронний цифровий підпис за
правовим статусом прирівнюється до
власноручного підпису (печатки).
Електронний підпис не може бути
визнаний недійсним лише через те, що
він має електронну форму.

За приписами статті 184 Господарського
кодексу України при укладенні
господарського договору на основі
вільного волевиявлення сторін проект
договору може бути розроблений за
ініціативою будь-якої із сторін у
строки, погоджені самими сторонами.
Укладення договору на основі вільного
волевиявлення сторін може відбуватися
у спрощений спосіб або у формі єдиного
документа, з додержанням загального
порядку укладення договорів,
встановленого статтею 181 цього Кодексу.

У статті 181 Господарського кодексу
України визначено, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно зі статтею 180 Господарського
кодексу України зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до статті 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною 2 статті 639 Цивільного
кодексу України якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалась.

Договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції (частина
1 статті 640 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 207 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Використання при вчиненні
правочинів факсимільного відтворення
підпису за допомогою засобів
механічного або іншого копіювання,
електронного підпису або іншого
аналога власноручного підпису
допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного
законодавства, або за письмовою згодою
сторін, у якій мають міститися зразки
відповідного аналога їхніх
власноручних підписів.

Отже, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_4 після підпису заяви про
відкриття поточного рахунку та картки
із зразками підписів і відбитка
печатки приєдналась до Умов та Правил
надання банківських послуг та Тарифів
Банку, та уклала з Публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк "Приватбанк" договір
банківського обслуговування б/н від
10.01.12, який за своєю правовою природою є
змішаним договором та включає в себе
договір банківського рахунку та
кредитний договір.

Посилання відповідача на те, що
оригінал заяви про відкриття поточного
рахунку відсутній та ним власноруч не
підписувався, спростовується
вищенаведеними приписами Умов та
Правил, а також обставиною, яка не
заперечується самим відповідачем, а
саме - поточний рахунок НОМЕР_2
відкрито, він існує та
використовується відповідачем.

Таким чином, договір б/н від 10.01.12 був
укладений та виконувався згідно з
волевиявленням обох сторін (як клієнта,
так і банку), тому посилання
представника відповідача в судовому
засіданні 18.11.14 на те, що бланк заяви ФОП
ОСОБА_4 про відкриття поточного рахунку
(т.3 а. с.20) відрізнявся зовнішнім
виглядом від бланків аналогічних заяв
інших клієнтів цього ж банку, колегія
суддів не вважає доказом наявності
порушення позивачем законодавчих
вимог до форми договору, так само як і
факсимільне відтворення підпису
представника банку на зазначеній заяві
- враховуючи, що відповідно до
вищенаведених приписів ст.207 ЦК України
такий спосіб підписання є можливим при
вчиненні правочину, крім того, як
вбачається з матеріалів справи та не
заперечується представниками сторін,
вказаний правочин відповідав
волевиявленню банку, який зі свого боку
належним чином виконував зобов'язання
за укладеним з ФОП ОСОБА_4 договором.

Досліджуючи питання встановлення
кредитного ліміту на відкритий
поточний рахунок, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до розділу 1 Умов та Правил,
розміщених на web-сайті банку www.privatbank.ua,
ці правила є публічною офертою, що
містять умови та правила надання
послуг банком його клієнтам. Таким
чином, клієнт отримує доступ до всіх
без виключення послуг Банку.

Розділом 3.18 Умов та Правил передбачено
надання послуги щодо встановлення
кредитного ліміту на поточний рахунок
корпоративного клієнта (т. 1 а.с.33-40).

Згідно п. 3.18.1.1. кредитний ліміт на
поточний рахунок надається на
поповнення обігових коштів і
здійснення поточних платежів Клієнта,
в межах кредитного ліміту. Банк
здійснює обслуговування ліміту
клієнта, що полягає в проведенні його
платежів понад залишок коштів на
поточному рахунку клієнта, шляхом
дебетування поточного рахунку. При
цьому утворюється дебетове сальдо.

В пункті 3.18.6.1. Умов та Правил зазначено,
що обслуговування кредитного ліміту на
поточному рахунку клієнта
здійснюється з моменту подачі клієнтом
до банку заяви на приєднання до "Умов та
Правил надання банківських послуг" (або
у формі "Заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або
у формі обміну паперовій або
електронною інформацією, або в
будь-якій іншій формі) та/або з моменту
надання клієнтом розрахункових
документів на використання коштів у
рамках кредитної ліміту в межах
зазначених у них сум, і діє в обсязі
перерахованих засобів до повного
виконання зобов'язань сторонами.

Як вже було зазначено вище, заява
ОСОБА_4 про відкриття поточного рахунку
та картки із зразками підписів і
відбитка печатки містить інформацію
про надання кредитного ліміту по
рахунку, крім того, як вбачається з
матеріалів справи позивач надав
відповідачу кредитний ліміт в розмірі
25000,00 грн., яким останній неоднарозово
користувався, що підтверджується
наявними в матеріалах справи витягам
по рахунку та меморіальними ордерами.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, ФОП ОСОБА_4 було підписано
документ під назвою "Анкета-заява.
Анкета-заява на випуск картки-рахунок"
від 22.06.12, яким передбачено випуск
банком картки типу MASTERCARD BUSINES НОМЕР_7
для розпорядження картковим рахунком
(т.3, а.с.89). Досліджуючи наявні виписки
по поточному рахунку НОМЕР_2 та виписки
по картці прямого доступу до поточного
рахунку НОМЕР_4, колегія суддів
встановлює, що дати здійснення
операцій, сум операцій співпадають, що
дає підстави вважати, що поточний
рахунок НОМЕР_2 використовувався
відповідачем за допомогою картки
прямого доступу до поточного рахунку
НОМЕР_4.

Твердження відповідача про те, що
кошти, які використовувались ОСОБА_4
були її власними, а не кредитними, а
також про недоведеність факту
повідомлення банком клієнта про
встановлення кредитного ліміту - є
необґрунтованими, оскільки, як
вбачається з матеріалів справи та
підтверджених належними доказами
пояснень представника позивача,
кредитні кошти надаються клієнту у
разі нульового або мінусового
показника власних коштів на рахунку
(тобто відсутності будь-яких власних
коштів на рахунку). Крім того, п.3.1
Положення про надання банківського
продукту «кредитний ліміт на
розрахунковий рахунок» (т.3, а.с.92)
передбачено доведення до клієнта суми
кредитного ліміту через авторизовані
клієнтом і банком засоби електронного
зв'язку (sms, Приват24 або інші), які
використовувалися позивачем для
повідомлення відповідача про суму
кредитного ліміту. Крім того, як
вбачається з заяви про відкриття
поточного рахунку від 10.01.12, клієнт
підключився до послуги «sms-сервіс».

Тому, на думку колегії суддів,
відсутність доказів письмового
повідомлення клієнта щодо суми
кредитного ліміту не свідчить про те,
що відповідача не було повідомлено про
вказані обставини - враховуючи, що, як
уже зазначалося, ФОП ОСОБА_4
користувалася кредитними коштами,
наданими банком.

Згідно п. 3.18.1.8 проведення платежів
клієнта в порядку обслуговування
кредитного ліміту, проводиться банком
на протязі одного року з моменту
підписання угоди про приєднання
клієнта до "Умов і правил надання
банківських послуг" або в формі "Заяви
про відкриття поточного рахунку та
картки із зразками підписів та
відтисків печатки", або в формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або в
формі обміну інформацією, або в
будь-якій іншій формі. При порушенні
клієнтом будь-якого із обов'язків,
передбачених "Умовами і правилами
надання банківських послуг", Банк на
власний розсуд, має право змінити умови
кредитування, встановити інший строк
повернення кредиту. При належному
використанні Клієнтом обов'язків,
передбачених "Умов та правил надання
банківських послуг", проведення
платежів Клієнта в порядку
обслуговування ліміту може бути
продовжено банком на той же строк.

Відповідно до п. 3.18.1.11. Правил
встановлено період безперервного
користування кредитним лімітом - не
більше 35 днів (періодом безперервного
користування кредитним лімітом є
період часу, на протязі якого
безперервно існувало дебетове сальдо
на поточному рахунку).

Відповідно до п.п. 3.18.2.2.2., 3.18.2.2.3. та
3.18.2.2.5. клієнт зобов'язується проводити
погашення кредитного ліміту не
пізніше строку закінчення періоду
безперервного користування кредитним
лімітом, сплатити відсотки за весь час
фактичного користування кредитом та
повністю повернути кредит в строки,
передбачені Правилами.

Зобов'язанням, згідно зі статтею 509
Цивільного кодексу України, є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема договорів та інших правочинів.

За приписами статті 1069 Цивільного
кодексу України якщо відповідно до
договору банківського рахунка банк
здійснює платежі з рахунка клієнта,
незважаючи на відсутність на ньому
грошових коштів (кредитування рахунка),
банк вважається таким, що надав
клієнтові кредит на відповідну суму
від дня здійснення цього платежу. Права
та обов'язки сторін, пов'язані з
кредитуванням рахунка, визначаються
положеннями про позику та кредит
(параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до статті 1049 Цивільного
кодексу України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

В силу положень статей 525, 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з
положеннями статті 193 Господарського
кодексу України.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Колегією суддів, на підставі наявних в
матеріалах справи доказів встановлено,
що відповідач в порушення взятих на
себе зобов'язань за договором
банківського обслуговування від 10.01.12
(з урахуванням Умов та Правил надання
банківських послуг) здійснив
прострочення повернення кредитних
коштів і сплату процентів та комісії за
користування кредитом, у зв'язку з чим у
нього виникла заборгованість за
кредитом у розмірі - 20191,39 грн. яка
складається з наступного: 19877,06 грн. -
заборгованість за кредитом; 79,51 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 21,56 грн. - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором; 213,26 грн. - заборгованість
по комісії за користуванням кредитом.

Вказані обставини відповідачем під час
розгляду справи в місцевому та
апеляційному судах не були спростовані
належними і допустимими доказами.

За приписами статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно п.п. 3.18.4.1.1., 3.18.4.1.2. та 3.18.4.1.3.
Правил нарахування відсотків
проводиться наступним чином: за період
користування кредитом з моменту
виникнення дебетового сальдо до дати
обнуління дебетового сальдо в одну з
дат з наступного 20-го до 25-го числа
місяця (період, в який дебетове сальдо
підлягає обнулінню), розрахунок
відсотків здійснюється за процентною
ставкою в розмірі 0% річних від суми
залишку непогашеної заборгованості.
При необнулінні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнулінню протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
Клієнт сплачує Банку за користування
кредитом відсотки в розмірі 24% річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнулінню. У разі непогашення кредиту
протягом 90 днів з дати закінчення
періоду, в який дебетове сальдо
підлягало обнулінню, починаючи з 91-го
дня після дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнулінню, кредит вважається
простроченим, а грошові зобов'язання
клієнта з погашення заборгованості
вважаються порушеними. При порушенні
Клієнтом будь-якого з грошового
зобов'язання Клієнт сплачує Банку
відсотки за користування кредитом у
розмірі 48 % річних від суми залишку
непогашеної заборгованості.

Згідно п. 3.18.4.4. Правил Клієнт сплачує
Банку винагороду за використання
ліміту (щомісячна комісія) відповідно
до п.п. 3.18.1.6., 3.18.2.3.2., 1-го числа кожного
місяця в розмірі 0,9% від суми
максимального сальдо кредиту, що
існував на кінець банківського дня за
попередній місяць, у порядку,
передбаченому Умовами та правилами
надання банківських послуг. Клієнт
доручає Банку здійснювати списання
винагороди зі своїх рахунків. Сплата
винагороди здійснюється в гривні.

Згідно до п. 3.18.5.1. Правил при порушенні
Клієнтом будь-якого із зобов'язань зі
сплати відсотків за користування
кредитом, термінів повернення кредиту
винагороди (комісії) Клієнт сплачує
Банку за кожний випадок порушення пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу. А в разі
реалізації Банком права на
встановлення іншого строку повернення
кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у
розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3. від
суми заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
у гривні.

Згідно п. 3.18.5.4. Правил нарахування
неустойки за кожний випадок порушення
зобов'язань, передбачених п. 3.18.5.1.,
3.18.5.2., 3.18.5.3., здійснюється протягом 3-х
років з дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконано
клієнтом.

Враховуючи викладене і зважаючи на
встановлений факт порушення
відповідачем зобов'язання за договором
банківського обслуговування в частині
повернення кредитних коштів і сплати
процентів та комісії за користування
кредитом, який відповідачем не
спростований належним чином, колегія
суддів дійшла висновку про задоволення
позовних вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за кредитом у розмірі -
20191,39 грн. яка складається з наступного:
19877,06 грн. - заборгованість за кредитом;
79,51 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 21,56 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 213,26 грн. -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом. Перевіривши
зазначений розрахунок, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
він відповідає обставинам справи та
вимогам чинного законодавства.

Підсумовуючи все вищевикладене,
дослідивши належні докази, які мають
відношення до даного спору, з
урахуванням приписів ст.ст. 4-3, 32, 33, 43
Господарського процесуального кодексу
України, встановивши порушення
відповідачем умов договору
банківського договору, укладеного між
сторонами та наявність заборгованості
по кредиту у загальній сумі 20191,39 грн.,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку "Приватбанк" є обґрунтованою та
такою, що підлягає задоволенню,
відповідно, рішення господарського
суду Харківської області від 19.06.14 у
справі №922/4902/13 підлягає скасуванню, а
позов задоволенню.

У зв'язку з тим, що колегія суддів
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги та позову, у
відповідності до приписів
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати за подання до
господарського суду позовної заяви та
апеляційної скарги на рішення
господарського суду покладаються на
відповідача у повному розмірі, у
відповідності до вимог Закону України
"Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, п. 2 ст. 103, п. 1, 3
ч.1 ст. 104, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку "Приватбанк" задовольнити.

Рішення господарського суду
Харківської області від 19.06.14 по справі
№922/4902/13 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 (61138, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
код: НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, буд. 50; )
заборгованість за договором б/н від
10.01.12 в розмірі 20191,39 грн. (19877,06 грн. -
заборгованість за кредитом, 79,51 грн. -
заборгованість по процентам за
користуванням кредитом, 21,56 грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором, 213,26 грн. заборгованість
по комісії за користування кредитом),
1720,50 грн. витрат по сплаті судового
збору за подання позовної заяви до
господарського суду Харківської
області та 913,50 грн. витрат по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
господарського суду.

Доручити господарському суду
Харківської області видати
відповідний наказ.

Повний текст постанови складено 24.11.14

Головуючий суддя
Шевель О. В.

Суддя
Бородіна Л.І.

Суддя
Фоміна В. О.