ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2014 р.
Справа №917/1931/14

За позовом приватного підприємства
"Компанія Агротрейд"

до сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю "Прогрес"

про стягнення 313000грн. 40коп.

Суддя
Тимошенко К.В.

Представники:

в засіданні до перерви:

від позивача: Брайон В.О.;

від відповідача: не з'явився;

в засіданні після перерви:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

Рішення прийняте після перерви,
оголошеної в засіданні суду 12.11.2014р. до
16.00 год. 12.11.2014р.

Розглядається позовна заява про
стягнення 243000грн. 00коп. - основного
боргу, 43815грн. 79коп. - інфляційних,
9238грн. 03коп.- відсотків за користування
грошовими коштами та 16946грн. 58коп. -
пені, що в сумі складає 313000грн. 40коп.

Згідно ст.55 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК) ціну позову вказує позивач. У
випадках неправильного зазначення
ціни позову вона визначається суддею.
Ціна позову у позовах про стягнення
грошей визначається стягуваною сумою.

Як зазначалось вище, позивач просить
стягнути 243000грн. 00коп. - основного
боргу, 43815грн. 79коп. - інфляційних, 9238грн.
03коп.- відсотків за користування
грошовими коштами та 16946грн. 58коп. -
пені, що в сумі складає 313000грн. 40коп., а
не 313000грн. 00коп., як вказує позивач.
Таким чином позивачем неправильно
зазначена ціна позову, а тому
відповідно до ст.55 ГПК вона визначена
суддею та складає 313000грн. 40 коп.

Відповідач позов визнав частково - в
частині сплати основного боргу та
судового збору. В решті суми позов не
визнав посилаючись на те, що договором
не передбачено штрафних санкцій за
порушення грошових зобов'язань і на те,
що проценти за користування грошовими
коштами за своєю правовою природою
підпадають під визначення пені (а.с.83).

У відзиві на позов відповідач просить
продовжити строк розгляду справи для
надання часу для примирення та
можливості сторонам самостійно
врегулювати спір.

Згідно ч.3 ст.69 ГПК України у виняткових
випадках за клопотанням сторони, з
урахуванням особливостей розгляду
спору, господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але
не більш як на п'ятнадцять днів.

Доказів наявності виняткових випадків
відповідач не навів та не надав.

Доказів того, що сторонами вирішується
питання про примирення та самостійне
врегулювання спору відповідач не навів
та не надав.

Представник позивача в засіданні суду
повідомив, що посилання відповідача на
можливість примирення та самостійного
врегулювання спору безпідставне,
оскільки будь-яких пропозицій щодо
примирення чи самостійного
врегулювання спору від відповідача не
надходило, позивач також не звертався з
відповідними пропозиціями до
відповідача.

Крім того, відповідач не обґрунтував
підстави віднесення зазначених ним
обставин до виняткових.

З врахуванням наведеного клопотання
відповідача про продовження строку
розгляду справи необґрунтоване і
задоволенню не підлягає.

Позивач вимоги п.5 ч.2 ст.54 ГПК України та
ухвали суду від 19.09.2014р. в частині
надання обґрунтованого розрахунку
стягуваної суми не виконав,
обґрунтований розрахунок стягуваної
за позовом суми не надав.

Додані до позовної заяви три
розрахунки ціни позову не містять ціни
позову та підписані особою, посада
(повноваження) якої не вказані. В
наданих позивачем 21.10.2014р. трьох
розрахунках ціни позову зазначені три
ціни позову, жодна з яких не відповідає
вказаній у позовній заяві ціні позову
(стягуваній за позовом сумі).

Розгляд справи судом неодноразово
відкладався.

Визначений ч.1 ст.69 ГПК України строк
вирішення спору спливає 17.11.2014р. Строк,
що залишився, недостатній для
відкладення розгляду справи.

В зв'язку з цим відповідно до ст.75 ГПК
України справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.

В засіданні суду згідно ст.85 ГПК
України оголошені вступна та
резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача, суд
встановив:

Позивач просить стягнути з відповідача
243000грн. 00коп. - основного боргу, 43815грн.
79коп. - інфляційних, 9238грн. 03коп.-
відсотків за користування грошовими
коштами та 16946грн. 58коп. - пені.

В обґрунтування вимог позивач
посилається на те, що між приватним
підприємством "Компанія Агротрейд"
(продавцем) та сільськогосподарським
товариством з обмеженою
відповідальністю "Прогрес" (покупцем)
було укладено договір №465 від 08.05.2013р.
про купівлю-продаж мінеральних добрив,
у відповідності до якого продавець
передав (поставив), а покупець прийняв
товар на загальну суму 561495грн. 00коп., що
підтверджується видатковими
накладними №728 від 07.08.2013р. та №778 від
22.08.2013р., підписаними сторонами. Згідно
п.2.5 договору остаточні розрахунки за
поставки партій товару здійснюються не
пізніше як протягом 5 (п'яти)
банківських днів з моменту поставки і
що остаточний термін розрахунків
сплив 15.09.2013р., проте відповідач свої
зобов'язання виконав частково і сума
основного боргу становить 243000грн. 00коп.

Дослідивши надані у справі докази, суд
при вирішенні спору виходить з
наступного:

Згідно наданої позивачем копії
договору купівлі-продажу №465 від
08.05.2013р. (далі - договір) позивач
(продавець) зобов'язався передати, а
відповідач (покупець) прийняти і
оплатити товар (а.с.67).

Пунктом 2.5 договору передбачено, що
остаточні розрахунки між сторонами за
поставку товару здійснюються не
пізніше 5 банківських днів від дати
поставки.

На підтвердження поставки товару
відповідачу позивачем надані копії
видаткових накладних від 07.08.2013р. №728 та
від 22.08.2013р. №778 згідно яких відповідачу
поставлено товар на суму 561495грн. 00коп.
(а.с. 98,99)

Як зазначає позивач, відповідачем
сплачено до подання позову 318495грн.
00коп. Таким чином, борг (вартість
неоплаченого товару) на час подання
позову складає 243000грн. 00 коп.

Відповідач у відзиві на позов основний
борг визнав (а.с.83).

Згідно ч.5 ст.78 Господарського
процесуального кодексу України у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Виходячи з матеріалів справи дії
відповідача щодо визнання позову в
частині основного боргу не суперечать
законодавству і не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Крім того, відповідачем надане
платіжне доручення №2164 від 11.11.2014р. на
сплату 123000грн. 00коп. заборгованості за
товар (а.с.92). Вказана сума боргу
сплачена відповідачем після порушення
провадження у даній справі, в зв'язку з
цим провадження у справі в частині
стягнення 123000грн. 00коп. підлягає
припиненню за відсутністю предмета
спору.

В решті суми основного боргу - 120000грн. 00
коп. - позов обґрунтований, визнаний
відповідачем та підлягає задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить
стягнути з відповідача інфляційні в
сумі 43813грн. 79коп. При цьому у позовній
заяві позивач зазначає, що сума
інфляційних складає 43815грн. 39коп.
(41471,39грн. +2344,00грн.).

Виходячи з наданих позивачем
розрахунків (а.с. 21, 23, 24, 70, 73, 74)
позивачем інфляційні нараховані на
суму боргу 313000грн. 00коп. за період з
вересня 2013 р. по липень 2014р. в сумі
41471грн. 39коп., та на суму боргу 293000грн.
00коп. за серпень 2014р. в сумі 2344грн. 00коп.
Таким чином, згідно розрахунків
позивача інфляційні складають 43813грн.
39коп. за період з вересня 2013 року по
серпень 2014 року.

Розрахунку решти стягуваної за позовом
суми інфляційних позивач не надав,
обґрунтування вимог в цій частині не
навів, таким чином позивач не
обґрунтував вимогу про стягнення 0грн.
40коп. інфляційних, а тому позов в цій
частині задоволенню не підлягає.

Як зазначалось вище, згідно пункту 2.5
договору остаточні розрахунки
здійснюються не пізніше 5 банківських
днів від дати поставки, отже строк
оплати товару, поставленого по
накладній від 07.08.2013р. на суму 135300грн.
00коп. сплив 14.08.2013р., а по накладній від
22.08.2013р. - 30.08.2013р.

Відповідач порушив строки оплати
товару, а частину поставленого товару
не оплатив взагалі.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК) боржник
не звільняється від відповідності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за
весь час прострочення, а також три
проценти річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Прострочка оплати 313000грн. 00коп., на які
позивач нараховує інфляційні за період
з вересня 2013 р. по липень 2014 р. та
прострочка оплати 293000грн. 00коп., на які
позивач нараховує інфляційні за
серпень 2014р., а також вказані позивачем
періоди прострочки оплати
підтверджуються наданими у справі
доказами, в т.ч. копією акта звірки
(а.с.66), наданими відповідачем копіями
платіжних доручень на сплату
20000грн. 00коп. 15.08.2014р. і 50000грн. 00коп.
05.09.2014р. (а.с.87,88) та відзивом відповідача
від 20.10.2014р., наданим суду 30.10.2014р., в
якому він визнає основний борг (в сумі
243000грн. 00коп.) (а.с.83).

Таким чином, наданий позивачем
розрахунок стягуваної суми
інфляційних підтверджений наданими у
справі доказами і не спростований
відповідачем.

Виходячи з викладеного вимога позивача
про стягнення інфляційних в сумі
43815грн. 39коп. обґрунтована і підлягає
задоволенню.

Позивач у позовній заяві просить також
стягнути з відповідача відсотки за
користування коштами в сумі 9238грн.
03коп.

Заперечення відповідача щодо цієї
частини вимог з посиланням на те, що ці
проценти за своєю правовою природою
підпадають під визначення пені
необґрунтоване, в зв'язку з чим не може
бути враховане.

У позовній заяві та в розрахунку
відсотків за користування грошовими
коштами позивач наводить зміст статті
625 ЦК України, але при цьому заявляє
вимогу про стягнення відсотків за
користування коштами, а не про
стягнення річних, передбачених
вказаною статтею 625 ЦК України.

Згідно ч.2 статті 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, стаття 625 ЦК України не
передбачає стягнення відсотків за
користування грошовими коштами чи їх
розмір.

Цивільним кодексом України
передбачено, що

- у разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами
(ч.3 ст.692 ЦК);

- якщо покупець прострочив оплату
товару, на прострочену суму
нараховуються проценти відповідно до
статті 536 цього Кодексу від дня, коли
товар мав бути оплачений, до дня його
фактичної оплати (ч.5 ст.694 ЦК);

- за користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими
коштами встановлюється договором,
законом або іншим актом цивільного
законодавства (ст.536 ЦК).

Виходячи з наведених норм проценти за
користування грошовими коштами за
своєю правовою природою відрізняються
від річних, передбачених статтею 625 ЦК.

Викладене підтверджується і судовою
практикою та постановою пленуму
Вищого господарського суду України.

Укладеним між сторонами договором
розмір відсотків за користування
грошовими коштами не встановлений.
Позивачем також не наведена норма
закону, якою встановлений розмір
відсотків за користування грошовими
коштами по договору купівлі-продажу.

Виходячи з викладеного вимога позивача
про стягнення відсотків за
користування грошовими коштами
необґрунтована і задоволенню не
підлягає.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача 16946грн. 58коп. пені, то
статтею 1 наведеного позивачем закону
України від 22.11.1996р. №543/96-ВР "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню у розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно ч.2 статті 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Виходячи з наданої позивачем копії
договору розмір пені сторонами не
узгоджений (не встановлений).

Крім того, позивачем не наданий
розрахунок стягуваної за позовом суми
пені. В наданих позивачем розрахунках
сума пені не відповідає сумі пені,
стягуваній за позовом.

З врахуванням наведеного вимога
позивача про стягнення пені
необґрунтована і задоволенню не
підлягає.

Питання про розподіл судового збору
між сторонами судом не розглядається,
оскільки сплачений позивачем судовий
збір відшкодований йому відповідачем
платіжним дорученням №2165 від 11.11.2014р.
(а.с.91).

На підставі матеріалів справи та
керуючись ст.ст. 43, 80 (11), 82-85 ГПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Прогрес" (адреса:
37420, Полтавська область, Гребінківський
район, с.Майорщина, вул. Дзержинського,
буд.1А, ) на користь
приватного підприємства "Компанія
Агротрейд" (юридична адреса: 18005,
м.Черкаси, вул.Різдв"яна, 115, кв.102,
поштова адреса: 18028, м.Черкаси, вул.Рози
Люксембург, 202, офіс.16, ,
ІПН №11, р/р №8332 в "Черкаська
регіональна дирекція "ПАТ "ВТБ Банк",
МФО 321767) 120000грн. 00коп. основного боргу,
43815грн. 39коп. інфляційних.

3. Припинити провадження у справі в
частині стягнення 123000грн.00 коп.
основного боргу.

4. В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання цим
рішенням законної сили.

Суддя
Тимошенко К.В.

Повне рішення складено 17.11.2014р.