ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" листопада 2014 р.Справа № 916/3606/14

За позовом: публічного акціонерного
товариства "Всеукраїнський
Акціонерний Банк"

до відповідача: 1. Товариства з
обмеженою відповідальністю "Спільне
підприємство "АКВАВІНТЕКС"

2. Приватного малого
підприємства "ЛОЦМЕН"

про визнання недійсним договору

Суддя Цісельський О.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Коваль К.П., довіреність
№1325 від 20.05.2014р.

Від відповідача 1: Луковецька К.О.,
довіреність від 25.06.2013р.

Від відповідача 2: Малофєєв Ю.М.,
довіреність від 01.08.2014р.

Відповідно до ст. 77 ГПК України в
судовому засіданні оголошувалась
перерва з 22.09.2014р. до 14 год. 20 хв. 02.10.2014р.,
з 02.10.2014р. до 15 год. 00 хв. 23.10.2014р., з
13.11.2014р. до 11 год. 40 хв. 20.11.2014р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, публічного
акціонерного товариства
"Всеукраїнський Акціонерний Банк",
звернувся до суду із позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Спільне
підприємство "АКВАВІНТЕКС" та
приватного малого підприємства
"ЛОЦМЕН", в якому просить суд визнати
недійсним з моменту укладення договір
поставки №623/11 від 01.01.2011р., укладений
між приватним малим підприємством
"ЛОЦМЕН" та товариством з обмеженою
відповідальністю "Спільне
підприємство "АКВАВІНТЕКС".

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 08.09.2014р. позовну заяву
(вх.№3674/14) прийнято до
розгляду, порушено провадження у
справі та справу призначено до
розгляду в судовому засіданні.

Заява позивача про виклик до участі у
судовому засіданні головного
бухгалтера ТОВ "Спільне підприємство
"АКВАВІНТЕКС" (вх.№2-4077/14 від 22.09.2014р.) -
судом не задоволено, з підстав його
недоведеності та необґрунтованості.

Клопотання позивача про витребування
додаткових документів у відповідачів
(вх.№25754/14 від 02.10.2014р.) судом не
задоволено, з підстав його
необґрунтованості та недоведеності.

Клопотання позивача про відкладення
розгляду справи, викладене в телеграмі
(вх.№27735/14 від 22.10.2014р.) судом задоволено.

Письмове клопотання представника
відповідача ПМП "ЛОЦМЕН" про
продовження строку розгляду справи
(вх.№2-4721/14) - судом задоволено, у зв'язку
з чим строк розгляду справи було
продовжено до 20.11.2014р.

Представник позивача заявлені позовні
вимоги підтримує та просить
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача 1 ТОВ "Спільне
підприємство "АКВАВІНТЕКС" заявлені
позивачем позовні вимоги не визнає та
просить суд відмовити у їх
задоволенні, з підстав викладених у
відзиві на позов (вх.№25778/14).

Представник відповідача 2 ПМП "ЛОЦМЕН"
заявлені позивачем позовні вимоги не
визнає та просить суд відмовити у їх
задоволенні, з підстав викладених у
відзиві на позов (вх№28263/14 від 28.10.2014р.).

В процесі розгляду справи учасниками
процесу були надані додаткові докази,
які оглянуті судом та залучені до
матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
встановив:

31 березня 2010р. між публічним
акціонерним товариством
"Всеукраїнський Акціонерний Банк"
(Кредитодавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Спільне
підприємство "АКВАВІНТЕКС"
(Позичальник), згідно умов п.1.1. якого
Кредитодавець надає Позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти,
надалі за текстом - "Кредит", на умовах,
визначених цим Договором та
Додатковими угодами до нього, що
складають невід'ємну частину Договору.

У відповідності до п.1.1.1. Договору
кредит надається в сумі 11 320 673,28
(одинадцять мільйонів триста двадцять
тисяч шістсот сімдесят три) гривані 28
копійок.

Відповідно до п.1.1.2. Договору термін
остаточного повернення Кредиту "01"
серпня 2016 року включно.

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що
видача кредиту на цілі визначені п.1.2.
цього Договору, здійснюється шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок Позичальника
№0238 в ВАТ "ВіЕйБі Банк", код Банку
380537. Кредитні кошти направляються
виключно для придбання валюти на МВРУ з
метою погашення заборгованості по
кредитному договору №03/08ю від 31.07.2008р.,
укладеного між ВАТ "ВіЕйБі Банк" та ТОВ
СП "АКВАВІНТЕКС". Кредитні кошти
направляються з позичкового рахунку на
поточний рахунок при виконанні
Позичальником наступних умов:

Кредитні кошти направляються з
позичкового рахунку на поточний
рахунок при виконанні Позичальником
наступних умов:

- Подачі клієнтом заявки для
покупки валюти;

- Наявність платіжного доручення
на погашення заборгованості по
кредитному договору №03/08ю від 31.07.2008
року, укладеного між ВАТ "ВіЕйБі Банк"
та ТОВ СП "АКВАВІНТЕКС";

- Наявність на поточному рахунку
Позичальника, відкритого в ВАТ "ВіЕйБі
Банк" суми, необхідної для здійснення
платежів, пов'язаних з купівлею валюти
на МВРУ, а саме:

- 0,1% від суми придбання валюти на
МВРУ;

- 0,5% від суми придбання валюти на
МВРУ - відрахування в Пенсійний фонд
України.

Положеннями п.2.2. Договору повернення
кредиту здійснюється згідно графіку
зазначеного у додатковій угоді на
видачу Траншу.

Цей Договір набирає чинності з дати
його укладення та діє до повного
виконання сторонами прийнятих на себе
зобов'язань (п.7.4. Договору).

В подальшому умови кредитного договору
було змінено додатковими угодами до
кредитного договору, а саме кредит
надається в сумі 11 179 164,86 грн., зі
сплатою за користування кредитом 16,0 %
річних - 31.03.2010р., 18,0% річних - з 01.04.2010р.,
20,0% річних - з 01.10.2010р., 16,0% річних - до
01.03.2011р., 18,0% річних - з 01.09.2011р., 20,0% річних
- з 01.03.2012р., 22,0% річних - з 01.09.2012р., 24,0%
річних - 01.03.2013р., терміном остаточного
повернення - 30.12.2017р., а також змінено
графік погашення кредиту: починаючи з
31.01.2012р. кожний місяць рівними
частинами - по 145 000,00 грн., а 30.12.2017р. - 4
992,85 грн.

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язань за кредитним
договором між публічним акціонерним
товариством "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" та товариством з
обмеженою відповідальністю "Спільне
підприємство "АКВАВІНТЕКС" 01.04.2010р. було
укладено іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Овідіопольського районного
нотаріального округу Одеської області
Горбань М.В. за реєстровим №152,
відповідно до умов якого ТОВ "Спільне
підприємство "АКВАВІНТЕКС" передав, а
ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк"
прийняв в іпотеку цілісний майновий
комплекс, загальною площею 10
706,7 кв.м., що знаходиться за адресою:
Одеська обл., Овідіопольський район,
смт. Великодолинське, вул. Леніна, 126, що
розташований на земельній ділянці
площею 2,9612 га, кадастровий номер
:02:004:0506, цільове призначення якої:
для підприємства іншої промисловості,
яка знаходиться у фактичному
користуванні ТОВ "Спільне підприємство
"АКВАВІНТЕКС".

01 січня 2011р. між товариством з
обмеженою відповідальністю "Спільне
підприємство "АКВАВІНТЕКС"
(Постачальник) та приватним малим
підприємством "ЛОЦМЕН" (Покупець) було
укладено договір поставки №623/11, згідно
умов п.1.1. якого, Постачальник
зобов'язаний поставити і передати у
власність Покупця: алкогольні напої
(надалі іменується Товар), а Покупець
зобов'язаний прийняти і оплатити товар
на умовах цього Договору.

Відповідно до п.2.1. Договору за дату
постачання товару вважається дата
приймання товару Покупцем, яка вказана
у видатковій накладній.

Пунктом 4.3. Договору умови оплати за
товар: передплата 100% за кожну партію
товару.

Договір набирає чинності з моменту
його підписання Сторонами і скріплення
печатками сторін і діє до 31 грудня 2013р.
(п.8.1. Договору).

31.03.2011р. між публічним акціонерним
товариством "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" та товариством з
обмеженою відповідальністю "Спільне
підприємство "АКВАВІНТЕКС" укладено
договір про внесення змін до
іпотечного договору від 01.04.2010р.

Відповідно до умов договору іпотеки із
подальшими змінами - оціночна вартість
предмета іпотеки становить 14 590 260,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову
позивач зазначає, що відповідачі,
укладаючи 01.01.2011р. оспорюваний договір
поставки №623/1 не мали наміру і не
бажали настання правових наслідків,
які могли б виникнути внаслідок
здійснення правочину такого типу, що є
прямою ознакою фіктивності угоди.

ТОВ "Спільне підприємство "АКВАВІНТЕКС"
на момент укладення оспорюваного
договору мало несплачену кредитну
заборгованість перед позивачем та
приватним малим підприємством "ЛОЦМЕН",
позивач вважає, що ТОВ "Спільне
підприємство "АКВАВІНТЕКС" заздалегідь
знало, що не зможе ні фактично ні
реально виконати умови оспорюваного
договору поставки.

Крім того, позивач в позовній заяві
посилається на те, що відповідачі
жодних дій по здійсненню фіктивного
договору поставки №623/1 від 01.01.2011р. не
вчиняли, а тому відповідно до ч.2 ст.234 ЦК
оспорюваний договір має бути визнаний
судом недійсним.

З врахуванням того, що на думку
позивача відповідачі оспорюваним
договором поставки намагались
прикрити неправомірні по заволодінню
майном та несплати кредитних
зобов'язань, що й зумовило в свою чергу
звернення публічного акціонерного
товариства "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" до господарського
суду Одеської області із даним позовом,
за захистом своїх порушених прав та
охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд
дійшов висновку, що заявлені позовні
вимоги не підлягають задоволенню, з
наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Правочин, різновидом якого є
договори - основний вид правомірних дій
- це волевиявлення осіб, безпосередньо
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
При цьому, ст.12 ЦК України передбачає,
що особа здійснює свої цивільні права
вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом. Суд може відмовити у
захисті цивільного права та інтересу
особи в разі порушення нею положень
частин другої - п'ятої статті 13 цього
Кодексу.

Частини 1, 4 ст. 202 ЦК України визначають,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним. Правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач у якості підстави визнання
оспорюваного договору недійсним,
зазначає про те, що оспорюваний договір
будівельного підряду не відповідає
нормам чинного законодавства України,
що регулює правовідносини сторін.

З цього приводу суд вважає за доцільне
зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. До
договорів, що укладаються більш як
двома сторонами (багатосторонні
договори), застосовуються загальні
положення про договір, якщо це не
суперечить багатосторонньому
характеру цих договорів.

Частина 1 ст.181 ГК України встановлює, що
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Сторони мають право
укласти договір, в якому містяться
елементи різних договорів (змішаний
договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 Цивільного
кодексу України договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу
України передбачено, що якщо
відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Із системного аналізу тексту,
укладеного між сторонами договору, суд
дійшов висновку, що за своєю правовою
природою оспорюваний договір є
договором поставки.

Стаття 712 Цивільного кодексу України
передбачає, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні (покупцеві),
а покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України
предметом договору купівлі-продажу
може бути товар, який є у продавця на
момент укладення договору або буде
створений (придбаний, набутий)
продавцем у майбутньому. Предметом
договору купівлі-продажу можуть бути
майнові права. До договору
купівлі-продажу майнових прав
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не випливає
із змісту або характеру цих прав.
Предметом договору купівлі-продажу
може бути право вимоги, якщо вимога не
має особистого характеру. До договору
купівлі-продажу права вимоги
застосовуються положення про
відступлення права вимоги, якщо інше не
встановлено договором або законом. До
договору купівлі-продажу на біржах,
конкурсах, аукціонах (публічних
торгах), договору купівлі-продажу
валютних цінностей і цінних паперів
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено законом про ці види
договорів купівлі-продажу або не
випливає з їхньої суті. Особливості
договору купівлі-продажу окремих видів
майна можуть встановлюватися законом.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу
України продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, визначений
договором купівлі-продажу. Продавець
повинен одночасно з товаром передати
покупцеві його приналежності та
документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Приписами ст.663 Цивільного кодексу
України визначено, що продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень статті 530 цього
Кодексу.

Умовами ст.665 Цивільного кодексу
України передбачено, що у разі відмови
продавця передати проданий товар
покупець має право відмовитися від
договору купівлі-продажу. Якщо
продавець відмовився передати річ,
визначену індивідуальними ознаками,
покупець має право пред'явити
продавцеві вимоги відповідно до статті
620 цього Кодексу.

Із змісту ст.693 Цивільного кодексу
України вбачається, що якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу. У разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення статті 538 цього Кодексу. Якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати. На суму
попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору поставки №623/11
відповідач 1 ТОВ "Спільне підприємство
"АКВАВІНТЕКС" здійснив поставку товару
відповідачу 2 ПМП "ЛОЦМЕН", що
підтверджується,
товарно-транспортними накладними на
переміщення алкогольних напоїв,
видатковими накладними, що підписані
уповноваженими представниками сторін
та скріплені їх печатками, що в
сукупності на думку суду свідчить про
реальне здійснення поставки
відповідачем 1 ТОВ "Спільне
підприємство "АКВАВІНТЕКС" відповідачу
2 ПМП "ЛОЦМЕН".

Приписи п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" від
06.11.2009р. №9 передбачають, що угода може
бути визнана недійсною лише з підстав і
з наслідками, передбаченими законом.
Отже, в кожній справі про визнання
угоди недійсною суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угоди недійсною і
настання певних юридичних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору (абз.3 п.1 роз'яснень Вищого
арбітражного суду України "Про деякі
питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням угод недійсними"
№02-5/111 від 12.03.99).

За положеннями абз.5 п.5 Постанови
Пленуму ВСУ "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" від 06.11.2009р. №9
відповідно до статей 215 та 216 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Згідно п.2.10 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
№11 від 29.05.2013р., якщо чинне
законодавство прямо не визначає кола
осіб, які можуть бути позивачами у
справах, пов'язаних з визнанням
правочинів недійсними, господарському
суду для вирішення питання про
прийняття позовної заяви слід
керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК.

Отже, крім учасників правочину (сторін
за договором), а в передбачених законом
випадках - прокурора, державних та
інших органів позивачем у справі може
бути будь-яке підприємство, установа,
організація, а також фізична особа, чиї
права та охоронювані законом інтереси
порушує цей правочин.

Тобто, порушення або оспорювання прав
та інтересів особи, яка звертається до
суду за їх захистом, є обов'язковими,
тому обов'язком позивача, відповідно до
ст.33 ГПК України є
доведення/підтвердження/ в
установленому законом порядку
наявності факту порушення або
оспорювання його прав та інтересів.

Одночасно, суд, перевіривши доводи та
докази, якими публічного акціонерного
товариства "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" обґрунтовує свої
вимоги, дійшов висновку про
відсутність підстав для правового
захисту його інтересів в межах даного
спору, з огляду на заявлені позовні
вимоги позивача.

Відповідно до ст.1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Тобто, порушення або оспорювання прав
та інтересів особи, яка звертається до
суду за їх захистом, є обов'язковими,
тому обов'язком позивача, відповідно до
ст. 33 ГПК України є
доведення/підтвердження/ в
установленому законом порядку
наявності факту порушення або
оспорювання його прав та інтересів.

Крім того, на увагу суду не
заслуговують письмові пояснення
позивача (вх.№29999/14 від 13.11.2014р.),
відповідно до яких останній зазначив,
що спірний договір має бути визнаний
судом недійсним, з підстав того, що ТОВ
"Спільне підприємство "АКВАВІНТЕКС" з
ПМП "ЛОЦМЕН" було укладено оспорюваний
договір без письмової згоди позивача,
як іпотекодержателя.

Оскільки, на думку суду, даними
писмовими поясненнями позивач
фактично намагався змінити підставу
заявленого позову, що є неможливим, з
врахуванням переходу до розгляду
справи по суті 02.10.2014р.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Одночасно, суд, перевіривши доводи та
докази, якими позивач обґрунтовує свої
вимоги, дійшов висновку що позовні
вимоги позивача є необґрунтованими та
недоведеними, у зв'язку з чим відмовляє
позивачу у задоволенні заявлених
позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44-49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові публічного акціонерного
товариства "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
чинності в порядку ст.85 ГПК України.

Повний тест рішення складено 25.11.2014р.

Суддя
О.В. Цісельський

Повне рішення складено 27 листопада 2014
р.