ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2014 року Справа №
904/4032/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Сизько І.А.
(доповідач),

суддів: Герасименко І.М., Кузнецової
І.Л.,

при секретарі судового засідання:
Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Бєлкіна М.О. представник,
довіреність №1 від 04.02.2014р.;

від відповідача: Ромасько Є.В.
представник, довіреність №461 від
25.08.2014р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "КЕРАМПЛЮС" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 05.08.2014р.
по справі №904/4032/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "КЕРАМПЛЮС",
м.Дніпропетровськ

до приватного підприємства
"Науково-виробнича фірма СВК",
м.Дніпропетровськ

про стягнення 177 020, 97 грн.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю "КЕРАМПЛЮС" (далі ТОВ
"КЕРАМПЛЮС") звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до приватного
підприємства "Науково-виробнича фірма
СВК" (далі ПП "Науково-виробнича фірма
СВК" ) про стягнення 154 490, 00 грн. боргу, 6
936, 39 грн. інфляційних втрат, 12 776, 70 грн.
пені, 2 817, 88 грн. 3% річних, витрат по
сплаті судового збору, та просить суд
повернути ТОВ "КЕРАМПЛЮС" 389, 39 грн.
надмірно сплаченого судового збору
згідно платіжного доручення №271 від
26.05.2014р.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 05.08.2014р.
по справі №904/4032/14 (суддя Петренко Н.Е.)
позов задоволено частково: стягнуто з
ПП "Науково-виробнича фірма СВК" на
користь ТОВ "КЕРАМПЛЮС" 2 555, 34 грн. пені,
6 936, 39 грн. інфляційних втрат, 2 817, 88 грн.
3% річних та 3 540, 42 грн. витрат по сплаті
судового збору. В частині стягнення
суми основного боргу за поставлений
товар у розмірі 154 490, 00 грн. провадження
у справі припинено. В решті позовних
вимог відмовлено.

Рішення господарського суду
мотивоване тим, що відповідач суму
основного боргу за поставлений товар у
розмірі 154 490, 00 грн. визнав у повному
обсязі та здійснив її погашення після
порушення провадження у справі, що є
підставою для припинення провадження у
справі в цій частині; позивачем
правомірно нараховані пеня, 3% річних та
інфляційні втрати за неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань по договору поставки №7хим
від 30.11.2011р.; поважність причин
несвоєчасного виконання відповідачем
розрахунків з позивачем свідчить про
часткову вину відповідача у
неналежному виконанні своїх
зобов`язань, тому можливо на підставі п.
3 ч. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
зменшити розмір пені на 80% від
заявленої позивачем суми.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 06.08.2014р.
по справі №904/4032/14 повернуто ТОВ
"КЕРАМПЛЮС" зайво сплачений платіжним
дорученням №271 від 26.05.2014р. судовий збір
у розмірі 389, 39 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ
"КЕРАМПЛЮС" звернулось з апеляційною
скаргою, в якій, з урахуванням
уточнення від 07.11.2014р., просить рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 05.08.2014р. по справі №904/4032/14
змінити, задовольнивши позовні вимоги
в частині стягнення з ПП
"Науково-виробнича фірма СВК" пені в
розмірі 12 776, 70 грн. в повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник
посилається на те, що за взаємною
згодою сторін було укладено договір
поставки №7хим від 30.11.2011р., в якому
погоджені всі умови договору, в тому
числі умови та порядок стягнення пені
за неналежне виконання своїх
обов'язків за договором; пеня
нарахована відповідачу відповідно до
умов договору та вимог законодавства;
відповідачем не надано документи щодо
неможливості виконання своїх
обов'язків внаслідок настання
форс-мажорних обставин; згідно п. 17
договору, наявність дебіторської
заборгованості відповідача не є
обставиною непереборної сили, яка не
дозволяє здійснити свої обов'язки за
договором; внаслідок того, що
відповідач здійснював затримку сплати
коштів, позивач був змушений
сплачувати кошти нерезиденту із
затримкою та у значно більшому розмірі
по відношенню до гривні, тому поніс
збитки за курсовою різницею.

В відзиві на апеляційну скаргу ПП
"Науково-виробнича фірма СВК" просить
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 05.08.2014р.
по справі №904/4032/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
господарським судом обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

30.11.2011р. між ТОВ "КЕРАМПЛЮС"
(постачальник) та ПП "Науково-виробнича
фірма СВК" (покупець) укладений договір
поставки №7хим, за умовами якого
постачальник зобов'язується поставити,
а покупець прийняти та оплатити товар
на умовах, визначених договором (п. 1.
договору).

За п. 2.1 договору, специфікація визначає
наступні умови поставки товару: період
поставки товару, найменування,
асортимент, кількість, ціна товару,
якісні характеристики товару, базис
поставки, дата поставки товару, дата
переходу права власності на товар у
відповідності з базисом поставки
товару, реквізити вантажовідправника,
реквізити вантажоотримувача.
Додатково специфікація може містити
відмінні від умов договору строки
поставки та оплати товару.

Строк поставки товару визначається в
специфікаціях (п. 10.1 договору).

Дата поставки товару, перехід права
власності та ризик на товар
трактується у відповідності з
положеннями Incoterms (п. 11.1 договору).

Додатковою угодою №1 від 31.12.2012р. до
договору від 30.11.2011р. сторони внесли
зміни в п. 18.1 договору, виклавши його в
наступній редакції: "Договір набирає
чинності з моменту укладення і діє до
31.12.2012р. Якщо жодна із сторін не виявить
бажання про припинення дії договору, то
договір вважається пролонгованим на
наступний календарний рік."

В специфікації №1 від 30.11.2011р. до
договору сторони обумовили поставку
ортофосфорної кислоти у кількості 9, 975
т. загальною вартістю 96 757, 50 грн. з ПДВ.

В п. 2. та п. 3 специфікації №1 від 30.11.2011р.
до договору сторони визначили, що
розрахунок за поставлений товар
здійснюється шляхом перерахування
грошових коштів на рахунок
постачальника протягом 30 календарних
днів з дати відвантаження товару;
поставка товару здійснюється на умовах
EXW склад постачальника (м.
Дніпропетровськ, вул. Степна 1б).

ТОВ "КЕРАМПЛЮС" на виконання умов
договору поставки №7хим поставлено ПП
"Науково-виробнича фірма СВК"
ортофосфорну кислоту на загальну суму
369 555, 98 грн. за видатковими накладними
№514 від 04.11.2013р. на суму 287 490, 00 грн., №536
від 18.11.2013р. на суму 20 588, 48 грн., №2 від
09.01.2014р. на суму 30 012, 50 грн., №203 від
03.04.2014р. на суму 31 465, 00 грн., що підписані
уповноваженою особою відповідача на
підставі довіреностей на отримання
матеріальних цінностей №2021 від
04.11.2013р., №2123 від 18.11.2013р., №3 від 08.01.2014р.,
№344 від 02.04.2014р.

Після отримання товару відповідач не
заявляв претензій по якості та/або
кількості отриманого товару.

Відповідач в свою чергу розрахувався
за поставлений товар частково на суму
215 065, 98 грн., що підтверджується
банківськими виписками.

Заборгованість відповідача перед
позивачем станом на час звернення з
позовом до суду (06.06.2014р.) складала 154 490,
00 грн.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу
України встановлено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом; зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару (ч.ч.1, 2 ст. 692
Цивільного кодексу України).

Відповідач отриманий товар у
встановлений строк не оплатив, а після
звернення позивача з позовом до
господарського суду 10.06.2014р., 12.06.2014р. та
17.06.2014р. суму основного боргу в розмірі
154 490, 00 грн. сплачено в повному обсязі,
що підтверджується банківськими
виписками (а.с.78-83), в зв'язку з чим
провадження у справі в частині
стягнення заборгованості в сумі 154 490, 00
грн. припинено за відсутністю предмета
спору на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема, сплата неустойки.

В п. 14.1 договору сторони погодили, що за
порушення строків оплати товару ( в
тому числі поставки товару без
виконання зобов'язань покупцем по
попередній оплаті) покупець сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від вартості даної партії
товару за кожен день прострочення.

Відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу 6 936, 39
грн. інфляційних втрат, 12 776, 70 грн. пені
та 3% річних у розмірі 2 817, 88 грн.

Сплачені відповідачем 154 490, 00 грн. не
вплинули на розрахунок пені,
інфляційних втрат та 3% річних, оскільки
розрахунок проведено позивачем до дат
здійснення оплат відповідачем.

Суд першої інстанції залишив поза
увагою, що при нарахуванні пені
позивачем невірно визначено строк
нарахування, оскільки за умовами
специфікації №1 від 30.11.2011р. до договору
розрахунок здійснюється протягом 30
календарних днів з дати відвантаження
товару, перебіг строку починається
наступного дня, а день фактичної сплати
суми заборгованості не включається в
період часу, за який здійснюється
стягнення.

Сума пені, що підлягає стягненню
становить 12 549, 46 грн., а саме, по
видатковій накладній №514 від 04.11.2013р. - 9
215, 43 грн. за період з 05.12.2013р. по 04.03.2014р.,
по видатковій накладній №536 від 18.11.2013р.
- 1 382, 33 грн. за період з 19.12.2013р. по
02.06.2014р., по видатковій накладній №2 від
09.01.2014р. - 1 460, 33 грн. за період з 09.02.2014р.
по 02.06.2014р., по видатковій накладній №203
від 03.04.2014р. - 491, 37 грн. за період з
04.05.2014р. по 02.06.2014р.

Суд першої інстанції, задовольнивши
позовні вимоги в частині стягнення
інфляційних втрат, не звернув уваги на
те, що позивачем нараховані інфляційні
втрати по видатковій накладній №514 від
04.11.2013р. за період з 04.12.2013р. по 05.03.2014р. з
урахуванням індексів інфляції за
грудень 2013р., березень та квітень 2014р., а
по видатковій накладній №2 від 09.01.2014р.
за період з 09.02.2014р. по 02.06.2014р. з
урахуванням індексу інфляції за лютий
2014р.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць; розмір боргу з урахуванням
індексу інфляції визначається
виходячи з суми боргу, що існувала на
останній день місяця, в якому платіж
мав бути здійснений, помноженої на
індекс інфляції за період прострочення
починаючи з місяця, наступного за
місяцем, у якому мав бути здійснений
платіж, і за будь-який місяць (місяці), у
якому (яких) мала місце інфляція (п. 3.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

Отже, інфляційні втрати по видатковій
накладній №514 від 04.11.2013р. за період з
04.12.2013р. по 05.03.2014р. повинні бути
нараховані з урахуванням індексів
інфляції за січень та лютий 2014р., а по
видатковій накладній №2 від 09.01.2014р. за
період з 09.02.2014р. по 02.06.2014р. з
урахуванням індексів інфляції за
березень та квітень 2014р., враховуючи, що
прострочення платежу за період менший
місяця не тягне за собою нарахування
інфляційних втрат.

Так, сума інфляційних втрат, що
підлягає стягненню, становить 5 272, 06
грн., де: по видатковій накладній №514
від 04.11.2013р. - 2 299, 92 грн., по видатковій
накладній №536 від 18.11.2013р. - 1 321, 46 грн., по
видатковій накладній №2 від 09.01.2014р. - 1
650, 68 грн.

Задовольняючи в повному обсязі позовні
вимоги в частині стягнення 3% річних,
суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що позивачем невірно визначено
строк нарахування, оскільки за умовами
специфікації №1 від 30.11.2011р. до договору
розрахунок здійснюється протягом 30
календарних днів з дати відвантаження
товару, перебіг строку починається
наступного дня, а день фактичної сплати
суми заборгованості не включається в
період часу, за який здійснюється
стягнення.

Сума 3% річних, що підлягає стягненню
становить 2 766, 33 грн., а саме, по
видатковій накладній №514 від 04.11.2013р. - 2
126, 64 грн. за період з 05.12.2013р. по 04.03.2014р.,
по видатковій накладній №536 від 18.11.2013р.
- 280, 90 грн. за період з 19.12.2013р. по 02.06.2014р.,
по видатковій накладній №2 від 09.01.2014р. -
281, 21 грн. за період з 09.02.2014р. по 02.06.2014р.,
по видатковій накладній №203 від 03.04.2014р.
- 77, 58 грн. за період з 04.05.2014р. по 02.06.2014р.

В частині позовних вимог про стягнення
227, 24 грн. пені, 1 664, 33 грн. інфляційних
втрат та 51, 55 грн. 3% річних слід
відмовити.

З посиланням на положення ст. 233
Господарського кодексу України та п.3
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України господарським судом
задоволено клопотання відповідача та
стягнуто 20% від заявленої позивачем до
стягнення суми пені.

Частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу
України закріплено, що суд має право
зменшити розмір санкцій, якщо належні
до сплати штрафні санкції надмірно
великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Згідно ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа є невинуватою, якщо вона
доведе, що вжила всіх залежних від неї
заходів щодо належного виконання
зобов'язання. Відсутність своєї вини
доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Отже, наведеною статтею встановлено
загальне правило, за яким боржник несе
відповідальність за порушення
зобов'язання за наявності його вини.

Водночас ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України встановлено виняток з
загального правила, а саме, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

За невиконання грошового зобов`язання
боржник відповідає, хоч би його
виконання стало неможливим не тільки в
результаті його винних дій або
бездіяльності, а і внаслідок дії
непереборної сили або простого
випадку. Тобто, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошового
зобов`язання за будь-яких обставин.

Підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку (ст.
42 Господарського кодексу України).

Суд апеляційної інстанції не вбачає
підстав для зменшення розміру пені, що
підлягає стягненню, з огляду на те, що
розмір пені (12 549, 46 грн.) є невеликим
порівняно із вартістю оплаченого
невчасно товару (154 490, 00 грн.);
враховуючи тривалість часу
прострочення оплати (отриманий 04.11.2013р.
товар оплачено 10.06.2014р. після звернення
позивача до господарського суду з
позовом), відсутність доказів вжиття
відповідачем всіх залежних від нього
заходів щодо належного виконання
зобов'язання; з урахуванням дотримання
балансу інтересів сторін, порушення
майнових прав позивача, інтереси якого
суд також має враховувати при
вирішенні справи (внаслідок затримки
відповідачем оплати товару, позивач, в
свою чергу, змушений був сплачувати
нерезиденту за поставлений
відповідачу товар кошти в більшому
розмірі, внаслідок чого поніс збитки за
курсовою різницею).

На підставі викладеного рішення
господарського суду підлягає
скасуванню в частині суми інфляційних
втрат, 3% річних та пені, що підлягають
стягненню, та відповідної суми
судового збору.

В п. 4.7 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
зазначено, що якщо зменшення позивачем
розміру позовних вимог пов'язане з
частковим визнанням та задоволенням
позову відповідачем після подання
позову, то судовий збір у відповідній
частині покладається на відповідача.

В п. 4.1. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VІ Господарського
процесуального кодексу України"
зазначено, що правило ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України щодо розподілу сум судового
збору у справах, що виникають при
виконанні договорів, пропорційно
розміру задоволених позовних вимог
застосовується також і у випадках, коли
судовий збір сплачено за мінімальною
ставкою.

За пп. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір", ставка судового збору за
подання апеляційної скарги на рішення
господарського суду встановлюється у
розмірі 50% ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви, а у разі
подання позовної заяви майнового
характеру - 50% ставки, обчисленої
виходячи з оспорюваної суми.

Відповідачу слід було сплатити судовий
збір в сумі 913, 50 грн. (10 221, 36 грн.
(оспорювана сума), 1 218, 00 грн. мінімальна
заробітна плата станом на 01.01.2014р. * 1,5 *
50%), тоді як скаржником платіжним
дорученням №588 від 14.08.2014р. сплачено
судовий збір в розмірі 1 770, 22грн.
Надмірно сплачений судовий збір в
розмірі 856, 72 грн. підлягає поверненню
скаржнику з Державного бюджету
України.

Керуючись ст. 7 Закону України "Про
судовий збір", ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"КЕРАМПЛЮС", м. Дніпропетровськ
задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 05.08.2014р.
по справі №904/4032/14 скасувати в частині
стягнення з приватного підприємства
"Науково-виробнича фірма СВК", м.
Дніпропетровськ 1 664, 33 грн. інфляційних
втрат, 51, 55 грн. 3% річних, 38, 86 грн. витрат
по сплаті судового збору та в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
товариства з обмеженою
відповідальністю "КЕРАМПЛЮС", м.
Дніпропетровськ про стягнення 9 994, 12
грн. пені, з прийняттям нового рішення в
цій частині, в зв'язку з чим абзац
другий резолютивної частини рішення
суду викласти в наступній редакції:

"Стягнути з приватного підприємства
"Науково-виробнича фірма СВК",
м.Дніпропетровськ на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "КЕРАМПЛЮС", м.
Дніпропетровськ 12 549, 46 грн. пені, 2 766, 33
грн. 3% річних, 5 272, 06 грн. інфляційних
втрат та 3 501, 56 грн. витрат по сплаті
судового збору."

В іншій частині рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
05.08.2014р. по справі №904/4032/14 залишити без
змін.

Стягнути з приватного підприємства
"Науково-виробнича фірма СВК",
м.Дніпропетровськ на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "КЕРАМПЛЮС", м.
Дніпропетровськ 897, 24 грн. витрат по
сплаті судового збору за апеляційною
скаргою.

Повернути товариству з обмеженою
відповідальністю "КЕРАМПЛЮС",
м.Дніпропетровськ з Державного бюджету
України 856, 72 грн. надмірно сплаченого
судового збору за подання апеляційної
скарги, перерахованого платіжним
дорученням №588 від 14.08.2014р., що
знаходиться в матеріалах справи
№904/4032/14.

Виконання постанови доручити
господарському суду Дніпропетровської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України через апеляційний
господарський суд.

Головуючий суддя
І.А. Сизько

Суддя
І.М. Герасименко

Суддя
І.Л. Кузнецова

(Повний текст постанови складений
14.11.2014р.)