КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р. Справа№ 925/1294/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: не з"явився;

Від відповідача: не з"явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арсан-Буд"

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 28.08.2014

у справі № 925/1294/14 (суддя Довгань К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Елітліфт-Сервіс"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арсан-Буд"

про стягнення 55 826, 20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Елітліфт-Сервіс"
звернулося до Господарського суду
Черкаської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арсан-Буд" про
стягнення 55 826, 20 грн., з урахуванням
пені, інфляційних та 3% річних
заборгованості по договорам №104/13 на
виконання доставки, монтажу та
пусконалагоджувальних робіт ліфтового
обладнання від 03.04.2013 та №204/13 на
виконання комплексу будівельно -
оздоблювальних робіт в шахтах ліфтів
від 03.04.2013.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 28.08.2014 у справі
№925/1294/14 позов задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Арсан-Буд"
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Елітліфт-Сервіс" - 46
050, 00 грн боргу, 3 325, 69 грн пені, 5 583, 48 грн
інфляційних, 897, 03 грн річних та
1 827, 00 грн судового збору.

Не погоджуючись із вищевказаним
рішенням, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить суд скасувати
рішення місцевого господарського суду
та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Арсан-Буд" у справі
№925/1294/14 передано на розгляд колегії
суддів у складі: Головуючого судді
Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та
Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.09.2014 вказану
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 21.10.2014.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.10.2014 розгляд
справи відкладено до 18.11.2014 у зв"язку з
неявкою сторін.

У судове засідання , призначене на
18.11.2014, представники сторін не
з'явились, про причини неявки суд не
повідомили.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»,
розпочинаючи судовий розгляд, суддя
має встановити, чи повідомлені про час
і місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1.
вказаної постанови, особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64
Господарського процесуального кодексу
України, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом
Державної судової адміністрації
України від 20 лютого 2013 року № 28
оригінал судового рішення залишається
в матеріалах справи; згідно з пунктом
2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у
лівому нижньому куті оригіналу
процесуального документа, який
виготовляється судом та залишається у
справі, проставляється відповідний
штамп суду з відміткою про
відправлення документа, що містить
вихідний реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправки, підпис
працівника, яким вона здійснена та може
містити відмітку про отримання копії
процесуального документа
уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням
належного надсилання копій
процесуального документа сторонам
судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи,
копії ухвал Київського апеляційного
господарського суду від 25.09.2014 та 21.10.2014
у справі № 925/1294/14 були надіслані
учасникам судового процесу на адреси,
зазначені в апеляційній скарзі, що
підтверджується відміткою суду на
зворотній стороні ухвал.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає можливим здійснити
перевірку рішення суду першої
інстанції в апеляційному порядку за
наявними матеріалами справи та без
участі представників сторін.

Беручи до уваги межі перегляду справи у
апеляційній інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення суду,
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, 03.04.2013 між
Товариством з обмеженою
відповідальністю „АрсаН-Буд" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Елітліфт Сервіс"
укладено договір № 104/13 на виконання
доставки, монтажу та
пусконалагоджувальних робіт,
ліфтового обладнання (далі по тексту-
"Договір-1"), згідно з яким позивач
зобов'язався: доставити ліфтове
обладнання та виконати своїми силами і
засобами комплекс робіт з монтажу,
пусконалагодженню та влаштуванню
ліфтового обладнання загальною
вартістю 421 500,20 грн., а відповідач взяв
на себе зобов'язання оплатити на
поточний рахунок позивача вищевказану
суму грошових коштів.

На виконання умов Договору-1 позивач
доставив ліфтове обладнання, на суму - 12
000,00 грн. та виконав
монтажно-налагоджувальні роботи на
суму - 421 500,20 грн., а відповідач прийняв
роботи у повному об'ємі, що
підтверджується актом передачі
приймання доставленого ліфтового
обладнання, актами виконаних робіт за
формою КБ-2в та довідками про вартість
виконаних робіт за формою КБ-3 за
серпень, вересень та жовтень 2013 року, на
загальну суму - 421 500,20 грн. без претензій
та застережень.

Однак, відповідач порушуючи п.2 умов
Договору-1 згідно з банківськими
виписками та актом звірки взаємних
розрахунків від 03.04.2014 року сплатив
лише - 409 500, 00 грн., а решту боргу в
розмірі - 12 000,00 грн., на поточний рахунок
позивача не перерахував.

Також 03.04.2013 між відповідачем та
позивачем укладено договір №
204/13 на виконання комплексу
будівельно-оздоблювальних робіт в
шахтах ліфтів (далі по тексту-
"Договір-2"), згідно з яким позивач
зобов'язався: виконати своїми силами і
засобами комплекс
будівельно-оздоблювальних робіт та
робіт по диспетчеризації в шахтах
ліфтів загальною вартістю - 266 986,80 грн.,
а відповідач взяв на себе зобов'язання
оплатити на поточний рахунок позивача
вищевказану суму грошових коштів.

Позивач виконав комплекс робіт згідно
умов Договору-2, на суму - 182 426, 40
грн., а відповідач прийняв роботи, що
підтверджується актами виконаних
робіт за формою КБ-2в та довідками про
вартість виконаних робіт за формою КБ-3
за березень, серпень, вересень та
жовтень 2013 року на загальну суму - 182 426,
40 грн., без претензій та застережень.

Відповідач порушуючи п. 2 умов
Договору-2 згідно банківських виписок
сплатив -148 376, 40 грн., а решту боргу в
розмірі - 34 050,00 грн., на поточний рахунок
Позивача не перерахував.

Згідно з актом звірки взаємних
розрахунків, станом на 31.05.2014 між ТОВ
„Елітліфт Сервіс" і ТОВ „Арсан-Буд"
заборгованість відповідача за
Договором-1 (договір №104/13 від 03.04.2013
року) складає - 12 000, 00 грн.. інших
платежів відповідач не здійснював.
Даний акт підписаний та скріплений
печатками сторін.

Згідно з актом звірки взаємних
розрахунків станом на 31.05.2014 між ТОВ
„Елітліфт Сервіс" і ТОВ „Арсан-Буд"
заборгованість відповідача за
Договором-2 (договір №204/13 від 03.04.2013
року) складає - 34 050,00 грн., інших
платежів відповідач не здійснював,
даний акт підписаний та скріплений
печатками сторін.

Відповідно до п. 2 Договору-1 та
Договору-2 розрахунки за
монтажно-налагоджувальні роботи
проводяться, щомісячно на підставі
Довідки за формою КБ-3 та акту за формою
КБ-2 на протязі 20 (двадцяти) банківських
днів після їх підписання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи
31.10.2013 за Договором-1 відповідач прийняв
роботи, і підписав довідки за формою
КБ-3 та акти за формою КБ-2в, згідно п. 2.3.
Договору-1 у відповідача виник
обов'язок сплати заборгованість в
розмірі - 12 000,00 грн. протягом 20
банківських дня з дати підписання
актів виконаних робіт, а саме до - 29.11.2013
року

Також 31.10.2013 відповідач за Договором-2
прийняв роботи та підписав довідки за
формою КБ-3 та Акти за формою КБ-2в,
згідно умов п. 2.4. Договору-2 строк
сплати заборгованості в розмірі - 34 050,00
грн. протягом 20 банківських днів з дня
підписання актів КБ-2в, а саме - 29.11.2013.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно статті 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Як визначено статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно статті 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

У відповідності до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Положення статті 629 Цивільного кодексу
України передбачають, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи не містять доказів
сплати відповідачем заборгованості по
Договору -1 у розмірі 12 000,00 грн. та по
Договору -2 у розмірі 34 050,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками
місцевого господарського суду
стосовно того, що факт наявності
основної заборгованості за
Договорами-1,-2 у відповідача перед
позивачем в сумі 46 050,00 грн.( 12 000,00+34 050,00
грн.) належним чином доведений,
документально підтверджений і
відповідачем не спростований, а тому
позовні вимоги у цій частині є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно частини 6 статті 231
Господарського кодексу України,
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

У відповідності до частини 1 статті 549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пунктом 5 умов зазначених Договорів за
несвоєчасну сплату передбачених у п. 2
Договору платежів нараховується пеня у
розмірі 0,1 % від вартості договору за
кожний день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ.

З огляду на зазначене, враховуючи
встановлений судом факт прострочення
відповідача щодо оплати боргу за
Договором, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
заявлена до стягнення з відповідача
сума пені у розмірі 866,00 грн. за
Договором-1 та 2 459,06 грн.за Договором-2,
що разом складає 3 325,69 грн., теж підлягає
задоволенню.

Також, Товариство з обмеженою
відповідальністю «Елітліфт-Сервіс»
просило суд стягнути з відповідача 1
454,98 грн. інфляційної складової боргу та
233,75 грн. трьох відсотків річних у
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем грошового зобов'язання за
Договором -1 та 4 128,50 грн. інфляційної
складової боргу та 663,28 грн. трьох
відсотків річних за Договром-2.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені законом або
договором.

Положеннями статті 625 Цивільного
кодексу України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тривале безпідставне утримання чужих
коштів призводить до їх знецінення для
власника внаслідок інфляційних
процесів.

Інфляція - це знецінювання грошей і
безготівкових коштів, що
супроводжується ростом цін на товари і
послуги (Методологічні положення щодо
організації статистичного
спостереження за змінами цін (тарифів)
на споживчі товари (послуги) і
розрахунку індексу споживчих цін,
затверджені наказом Держкомстату
України від 14.11.2006 № 519).

Тому, при прийнятті рішення про
стягнення коштів, не сплачених у строк,
обумовлений договором, суд має
визначити їх реальну вартість на час
відшкодування - з урахуванням індексу
інфляції за весь час користування
такими коштами.

Оскільки інфляційні втрати пов'язані з
інфляційними процесами в державі та за
своєю правовою природою є компенсацією
за понесені збитки, спричинені
знеціненням грошових коштів, а три
проценти річних - платою за
користування коштами, що не були
своєчасно сплачені боржником, то ні три
проценти річних, ні індекс інфляції не
можна розцінювати як заходи
відповідальності за порушення
зобов'язань.

Таким чином, передбачене законом право
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту майнового права та
інтересу особи, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними грошовими
коштами, належними до сплати.

Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора, яке він може реалізувати, а
може від нього відмовитися. Якщо
кредитор приймає рішення вимагати
сплати суми боргу з врахуванням
індексу інфляції, він має враховувати
індекс інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення незалежно від того, чи був
в якійсь період індекс інфляції менше
одиниці (тобто мала місце не інфляція, а
дефляція), а отже, сума боргу в цьому
періоді зменшується.

З огляду на зазначене, колегія суддів,
перевіривши розрахунок інфляційної
складової боргу та 3 % річних, наданий
позивачем, погоджується з ним і
приходить до висновку, що позовна
вимога в цій частині підлягає
задоволенню, а з відповідача,
відповідно, підлягає стягненню 1 454,98
грн. інфляційної складової боргу та 233,75
грн. трьох відсотків річних за
Договором -1 та 4 128,50 грн. інфляційної
складової боргу та 663,28 грн. трьох
відсотків річних за Договором-2, що
разом за двума Договорами складає 5
583,48 грн.-інфляцій витрати та 897,03
грн.-три відсотки річних.

В своїй апеляційній скарзі скаржник
наголошує на тому, що в порушення
взятих на себе зобов"язань, позивач не
передав відповідачу у строки,
визначені в укладених договорах,
виконавчу документацію та сертифікати
якості (відповідності), а відтак
позивачем не виконані умови укладених
договорів належним чином.На
підтвердження своєї позиції скаржник
посилається на п.3.6 Договору-1,
відповідно до якого передача
виконавчої документації здійснюється
по двосторонньому Акту за підписами
уповноважених представників сторін.
Аналогічний обов"язок позивача з
передачі виконавчої документації та
сертифікатів відповідності визначений
в пунктах 3.4-3.5 Договору-2.

З приводу наведеного колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно з п.п. 4.1.10 Договору-1 та 4.1.5
Договору-2 замовник зобов"язаний
прийняти виконані підрядником роботи
за Актами робіт та Довідками на умовах
та термін, що визначені Договором.

Підпунктами 4.1.11 Договору-1 та 4.1.6
Договору-2 встановлено, що замовник
зобов"язаний своєчасно сплачувати
підрядникові за виконані роботи на
умовах та в строки, що встановлені
Договором.

Наведене скаржником в апеляційній
скарзі спростовується вищенаведеними
підпунктами договорів, оскільки саме
акти звірки взаємних розрахунків, що
містяться в матеріалах справи та
підписані обома сторонами, а не
виконавчі документи, свідчать про
визнання замовником фінансової
сторони питання, в той час як виконавча
документація стосується якості
виконаної роботи.

Крім того, на підтвердження своєї
позиції, скаржником не було надано ні
відзиву на позов, ні доказів звернення
відповідача до позивача з вимогою
надати виконавчу документацію, ні
доказів відмови останнього це
зробити.Таким чином, наведене
скаржником в апеляційній скарзі не
береться колегією суддів до уваги.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи
спір по суті заявлених позовних вимог,
суд першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дійшов
правильних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, які грунтуються на
належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
а господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно частини 1 статті 43
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду,
оцінивши наявні в матеріалах справи
докази, приходить до висновку, що
рішення у даній справі прийнято з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та відповідністю висновків,
викладених в ухвалі, дійсним
обставинам справи, тому рішення є
законним та обґрунтованим. Підстав для
скасування або зміни вказаного рішення
та задоволення апеляційної скарги
колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду не
знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Арсан-Буд"
залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду
Черкаської області від 28.08.2014 у справі
№ 925/1294/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/1294/14 повернути
Господарському суду Черкаської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Б.В. Отрюх

Судді
А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська