м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Відкритого акціонерного
товариства "Укртранс"
до Публічного акціонерного
товариства "Акціонерний Комерційний
про визнання договору
Суддя Трофименко Т.Ю.
Від позивача не з'явився
Від відповідача Олексін С.С. - по дов.
№25/17 від 12.03.2014р..
Обставини справи:
Відкрите акціонерне товариство
"Укртранс" звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом Публічного акціонерного
товариства "Акціонерний Комерційний
банк "Київ" про визнання недійсним
договору № 65/04 від 16.07.2004р. про надання
кредиту в сумі 1 280 000 Євро та визнання
недійсним додатку до договору № 65/04 від
16.07.2004р., у вигляді додаткових угод, а
саме: № 1 від 21.01.2005р., № 2 від 12.07.2007р., № 3
від 15.08.2008р., № 4 від 22.11.2008р., № 5 від
30.12.2008р., № 6 від 29.07.2011р., № 7 від 23.08.2012р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.06.2014 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на
09.07.2014р. за участю представників сторін.
Розпорядженням Заступника Голови
господарського суду міста Києва від
Відкритого акціонерного товариства
"Укртранс" до Публічного акціонерного
товариства "Акціонерний Комерційний
банк "Київ" про визнання договору
недійсним, передано для розгляду судді
Сіваковій В.В., у зв'язку з перебуванням
у відпустці судді Трофименко Т.Ю.
За вказаних обставин суд визнав за
свого провадження та призначити її до
розгляду у судовому засіданні за
участю представників сторін на 30.07.2014р.
В судових засіданнях 30.07.2014р., 11.08.2014р.
оголошувались перерви відповідно до
ст.. 77 Господарського процесуального
Представник позивача після оголошеної
перерви в судове засідання не з'явився.
У зв»язку з неявкою в судове засідання
представника позивача розгляд було
відкладено на 01.09.2014р.
В судове засідання 01.09.2014р. представник
позивача не з»явився. Від представника
позивача до суду надійшло клопотання
про відкладення розгляду справи.
З метою повного, всебічного та
об'єктивного розгляду справи суд
визнав за доцільне клопотання
задовольнити, розгляд справи відклав
В судовому засіданні 15.09.2014р.
представником позивача заявлено
клопотання про витребування від
відповідача оригіналів наступних
документів: договору № 65/04 від 16.07.2004р.
про надання кредиту в сумі 1 280 000 Євро
, додатку до договору № 65/04 від 16.07.2004р.,
додаткових угод, а саме: № 1 від 21.01.2005р.,
№ 2 від 12.07.2007р., № 3 від 15.08.2008р., № 4 від
22.11.2008р., № 5 від 30.12.2008р., № 6 від 29.07.2011р.,
№ 7 від 23.08.2012р.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 15.09.2014р., відповідно до ст. ст.
38, 77 Господарського процесуального
кодексу України, розгляд було
відкладено на 24.09.2014р. та зобов'язано
відповідача надати суду для огляду в
судовому засіданні оригінали договору
№ 65/04 від 16.07.2004р. про надання кредиту в
сумі 1 280 000 Євро , додатку до договору №
65/04 від 16.07.2004р., додаткових угод, а саме:
№ 1 від 21.01.2005р., № 2 від 12.07.2007р., № 3 від
15.08.2008р., № 4 від 22.11.2008р., № 5 від 30.12.2008р.,
№ 6 від 29.07.2011р., № 7 від 23.08.2012р.
Розпорядженням Заступника Голови
господарського суду міста Києва від
розгляду судді Сіваковій В.В., у зв'язку
з перебуванням у відпустці судді
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.09.2014р., відповідно до ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, суддею Сіваковою В.В. прийнято
справу до свого провадження та
призначено до розгляду в судове
засідання на 29.10.2014р.
Розпорядженням Заступника Голови
господарського суду міста Києва від
розгляду судді Трофименко Т.Ю. у зв'яку
з її виходом з відпустки.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 29.10.2014р., відповідно до ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України, розгляд справи було
відкладено на 10.11.2014р. у зв'язку з
неявкою в судове засідання
представника позивача.
10.11.2014р., через загальний відділ
діловодства господарського суду міста
Києва від представника позивача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.
Відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України суддя
має право оголосити перерву в
засіданні в межах встановленого строку
вирішення спору з вказівкою про це в
В судовому засіданні 10.11.2014р.
оголошувалась перерва до 17.11.2014р.
В судовому засіданні 17.11.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав. Вимоги вмотивовані тим, що 16
липня 2004 року між Акціонерним
комерційним банком «Київ» та Відкритим
акціонерним товариством автомобільна
компанія «Укртранс» було укладено
кредитний договір №65/04 від 16 липня 2004р.,
про надання кредиту в сумі 1 280 000 євро,
згодом були внесені зміни до цього
договору в формі укладання додатковими
угодами до вище зазначеного договору а
№1 від 21.01.2005р., №2 від 12.07.2007 року, №3 від
15.08.2008р., №4 від 22.11.2008р., №5 від 30.12.2008р.,
№6 від 29.07.2011р., №7 від 23.08.2012р.
Договір був підписаний на підставі
протоколів рішень спостережної ради.
Позивач вважає, що рішення
спостережної Ради оформлені
протоколами є недійсними, а тому і
договір та додаткові угоди до нього є
В судовому засіданні 17.11.2014р.
представник відповідача проти
задоволення позову заперечував.
Заперечення мотивовані тим, що
відповідно до ч. 1 ст. 159 ЦК України,
вищим органом акціонерного товариства
є загальні збори акціонерів, а за ч. 1 ст.
33 Закону України "Про акціонерні
товариства", загальні збори можуть
вирішувати будь-які питання діяльності
акціонерного товариства.
Згідно приписів ч. 1 ст. 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Відповідач своїми
діями, а саме погашенням частково
кредиту, схвалив правочин, а тому
позовні вимоги задоволенню не
Крім того, представником позивача
подано суду заяву про застосування
строків позовної давності.
В судовому засіданні 17.11.2014р. судом було
оголошено перерву, відповідно до ст..77
Господарського процесуального кодексу
України, до 24.11.2014р.
Після оголошено перерви представник
позивача в судове засідання 24.11.2014р. не
24.11.2014р. від представника позивача до
суду надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.
Клопотання мотивоване тим, що
представник позивача приймає участь в
іншому судовому процесі.
Представник відповідача проти
задоволення даного клопотання
Суд розглянувши дане клопотання та
заслухавши думку представника
відповідача вважає, що дане клопотання
не підлягають задоволенню виходячи з
Відповідно до ст. 28 Господарського
процесуального кодексу України справи
юридичних осіб у господарському суді
ведуть їх органи, що діють у межах
повноважень, наданих їм законодавством
та установчими документами, через
Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.
Довіреність видається за підписом
керівника або іншої уповноваженої ним
особи та посвідчується печаткою
підприємства, організації.
Громадяни можуть вести свої справи в
господарському суді особисто або через
представників, повноваження яких
підтверджується нотаріально
посвідченою довіреністю.
З урахуванням викладеного, позивач не
позбавлений був права направити в
судове засідання іншого представника,
надавши йому відповідну довіреність.
Зважаючи на те, що неявка представника
позивача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, враховуючи предмет
спору, а також доказове наповнення
матеріалів справи, суд вважає за
можливе розглянути справу за наявними
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для повторного
відкладення розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі "Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання "розумності"
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст. ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України договір - є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків. Цивільні права і обов'язки
виникають як з передбачених законом
договорів, так і з договорів, не
передбачених законом, але таких, що
Договір - це категорія цивільного
права, яка визначається як
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. До зобов'язань, що виникають
з договорів, застосовуються загальні
положення про зобов'язання, якщо інше
не випливає із закону або самого
договору. Як і будь-який правочин, він є
вольовим актом, оскільки виражає
спільну волю сторін, що втілюється у
договорі. Змістом договору є, власне, ті
умови, на яких сторони погоджуються
виконувати договір, і вони мають
дотримуватися взятих на себе
16 липня 2004 року між Акціонерним
комерційним банком «Київ» (надалі -
відповідач) та Відкритим акціонерним
товариством автомобільна компанія
«Укртранс» (надалі позивач) було
укладено кредитний договір №65/04 від 16
липня 2004р., про надання кредиту в сумі 1
280 00 євро, згодом були внесені зміни до
цього договору в формі укладання
додатковими угодами до вище
зазначеного договору а саме: №1 від
21.01.2005р., №2 від 12.07.2007 року, №3 від
15.08.2008р., №4 від 22.11.2008р., №5 від 30.12.2008р.,
№6 від 29.07.2011р., №7 від 23.08.2012р.
Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що даний договір та додаткові
угоди до нього є недійсними, оскільки
договір був підписаний на підставі
рішень спостережної ради, які є
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
Згідно ч.1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
Відповідно до ч. 2 статті 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами
цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою.
Частиною 1 статті 237 ЦК України
передбачено, що представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства (ч.3
статті 237 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична
особа набуває цивільних прав та
обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.
Як встановлено п. 8.1. Статуту Позивача (в
редакції 2003 року, що діяла на момент
укладення Кредитного договору) до
органів його управління відносяться:
Загальні збори акціонерів; Спостережна
рада; Ревізійна комісія; Правління. При
цьому, останнє здійснює керівництво
його поточною діяльністю, а також
підзвітне Загальним зборам акціонерів
та Спостережній раді (п. 8.4.1. Статуту).
Водночас, надання повноважень
Правлінню на укладення кредитних
договорів, застави майна, тощо,
належить до компетенції Спостережної
ради (п. 8.3.5. Статуту).
Із матеріалів справи вбачається, що
протокольними рішеннями: № 38 від 11.07.2007,
№ 60 від 11.08.2008, № 81 від 30.07.2009
Спостережної ради позивача, Голову
правління останнього уповноважено на
укладення як Кредитного договору, так і
всіх додаткових угод до нього.
Крім того, протокольним рішення
загальних зборів акціонерів позивача
№ 18 від 30.03.2011 схвалений кредитний
договору, а також протокольне рішення
загальних №19 від 05.04.3012р. про прийняття
рішення за наслідками звітів
правління і ревізійної комісії та
затвердження фінансового плату
товариства на 2012 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 ЦК України,
вищим органом акціонерного товариства
є загальні збори акціонерів, а за ч. 1 ст.
33 Закону України "Про акціонерні
товариства", загальні збори можуть
вирішувати будь-які питання діяльності
акціонерного товариства.

Згідно приписів ч. 1 ст. 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Відповідно до п. 3.4. постанови Пленум
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" наступне схвалення
юридичною особою правочину, вчиненого
від її імені представником, який не мав
належних повноважень, унеможливлює
визнання такого правочину недійсним
(стаття 241 ЦК України). Настання
передбачених цією статтею наслідків
ставиться в залежність від того, чи
було в подальшому схвалено правочин
особою, від імені якої його вчинено;
тому господарський суд повинен у
розгляді відповідної справи
з'ясовувати пов'язані з цим обставини.
Доказами такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

З наданих відповідачем доказів
вбачається, що умови кредитного
договору №65/04 від 16 липня 2004р., про
надання кредиту в сумі 1 280 00 євро
виконувались як відповідачем так і
позивачем (надання кредиту та його
часткового повернення), а також між
сторонами укладались додаткові
договори про внесення змін до договору,
а саме: №1 від 21.01.2005р., №2 від 12.07.2007
року, №3 від 15.08.2008р., №4 від 22.11.2008р., №5
від 30.12.2008р., №6 від 29.07.2011р., №7 від
23.08.2012р..

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК
України, одним із способів захисту
цивільного права може бути зокрема,
визнання правочину недійсним.

Згідно з статтею 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
Цивільному Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Усі вище наведені вимоги статті 203 ЦК
України, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, були дотримані
сторонами під час укладання договору
№65/04 від 16 липня 2004р. про надання
кредиту.

З огляду на вищевикладене, позивачем не
надано будь-яких допустимих доказів на
підтвердження викладених у позовній
заяві обставин, а натомість
відповідачем надано документи що їх
спростовують, тому, суд приходить до
висновку про відсутність правових
підстав для визнання недійсним
договору №65/04 від 16 липня 2004р. про
надання кредиту, укладеного між
Акціонерним комерційним банком «Київ»
та Відкритим акціонерним товариством
автомобільна компанія «Укртранс».

Щодо заяви відповідача про
застосування строку позовної давності
до вимог про визнання недійсним
договору №65/04 від 16 липня 2004р. про
надання кредиту, слід зазначає
наступне.

У відповідності до п. 2.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" визначено, що за
змістом частини першої статті 261 ЦК
України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

В зв'язку з тим, що суд прийшов до
висновку про необґрунтованість вимог
позивача та про відсутність порушення
права позивача, позовна давність не
може бути застосована до даних
правовідносин.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.11.2014 р.

Суддя
Трофименко Т.Ю.