ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року Справа № 27/17-3316-2011

Вищий господарський суд у складі
колегії суддів:головуючого
суддіЄвсікова О.О.,суддівКролевець О.А.,
Попікової О.В.,розглянувши касаційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4на постановуОдеського
апеляційного господарського суду від
25.03.2014 р. (головуючий суддя Колоколов
С.І., судді Разюк Г.П., Петров М.С.)на
рішення Господарського суду Одеської
області від 10.09.2013 р. (головуючий суддя
Малярчук І.А., судді Меденцев П.А.,
Зайцев О.Ю.)у справі№ 27/17-3316-2011
Господарського суду Одеської
областіза позовомФізичної
особи-підприємця ОСОБА_4доТовариства з
обмеженою відповідальністю
„Хозяюшка",за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача
ОСОБА_5,провитребування обладнання,
усунення перешкод у здійсненні
користування та розпорядження
обладнанням, виключення із статутного
капіталу внесеного обладнання,

за участю
представниківпозивачаОСОБА_4,
ОСОБА_6,відповідачаОСОБА_5,третя
особаОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець (ФОП) ОСОБА_4
(далі - позивач) звернувся до
Господарського суду Одеської області з
позовом (з урахуванням заяви про
доповнення від 27.10.2011 р.) до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Хозяюшка"
(далі - відповідач) про визнання права
власності на обладнання міні-пивоварні
виробництва "Mashinen und Anlagenbau U. Vollmer" згідно
з контрактом № 3 від 03.03.2008 р., укладеним
між позивачем та ТОВ "Дзержинський
пивоварний завод", а також про
зобов'язання ТОВ "Хозяюшка" повернути
вказане обладнання, яке знаходиться на
відповідальному зберіганні у гр.
ОСОБА_7

Заяви позивача про зміну позову від
09.01.2013 р. (а.с. 19 т. 5) та 28.01.2013 р. (а.с. 104 т. 6)
подані ним після початку розгляду
справи по суті. Відповідно до ст. 22 ГПК
України вказані заяви суди підставно
не взяли до розгляду, а позовні вимоги
розглянуто згідно з первинною позовною
заявою.

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 10.09.2013 р. у справі №27/17-3316-2011,
залишеним без змін постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 25.03.2014 р., у позові відмовлено
повністю.

Не погодившись з вказаними судовими
рішеннями, позивач звернувся до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення місцевого суду та постанову
суду апеляційної інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Вимоги касаційної скарги мотивовані
тим, що судами попередніх інстанцій
було неповно з'ясовано обставини, які
мають значення для справи, а також
невірно застосовано норми
процесуального та матеріального права,
зокрема ст.ст. 36, 84 ГПК України, ст.ст. 392,
1212 ЦК України.

Усіх учасників судового процесу
відповідно до статті 111-4 ГПК України
належним чином повідомлено про час і
місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, заслухавши
представників учасників судового
процесу, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
норм матеріального та процесуального
права, вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Позовна заява обґрунтована
положеннями ст. 392 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності, та положеннями ст. 1212
Цивільного кодексу України, відповідно
до котрої особа, яка набула майно або
зберегла його у себе без достатньої
правової підстави, зобов'язана
повернути потерпілому це майно.

Позов про визнання права власності в
порядку ст. 392 Цивільного кодексу
України може бути заявлений власником
або титульним володільцем
індивідуально визначеної речі до
особи, яка або заявляє про свої права на
це майно, або не визнає за позивачем
речового права на нього.

Як стверджується у позовній заяві,
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
придбано обладнання міні-пивоварні
виробництва "Maschinen und Anlagenbau U.Vollmer"
(Німеччина) за контрактом від 03.03.2008 р. у
ТОВ "Дзержинський пивоварний завод",
ввезено на територію України,
здійснено сертифікацію вказаного
обладнання та розміщено в приміщенні
відповідача на підставі договору
суборенди нерухомого майна від 06.08.2009 р.
за адресою: АДРЕСА_1. За умовами даного
договору позивачу було передано у
строкове платне користування частину
нежитлового приміщення у складі
нежитлової будівлі, яке складається в
цілому з приміщень загальною площею 135,7
кв. м, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивач також стверджує, що в
подальшому відповідач не допустив його
на територію міні-пивоварні та почав
використовувати спірне обладнання
самостійно.

Разом з тим, позивач не надав до
матеріалів справи оригіналу договору
суборенди нерухомого майна від 06.08.2009
р., стверджуючи, що він у позивача
відсутній, однак є копія, засвідчена
печаткою відповідача.

Судами встановлено, що
Білгород-Дністровським міськрайонним
судом Одеської області (рішення від
08.02.2011 р.) та Апеляційним судом Одеської
області (ухвала від 26.05.2011 р.)
розглядалась цивільна справа за
позовом ФОП ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ТОВ
"Хозяюшка" про роз'яснення договору
суборенди нерухомого майна від 06.08.2009
р., в межах якої позивач надавав
оригінал цього договору.

Під час апеляційного перегляду справи
було задоволено клопотання
відповідача, в якому він просив
витребувати у позивача оригінал
договору суборенди від 06.08.2009 р., акт
приймання - передачі до договору,
письмові підтвердження щодо сплати,
саме за цим договором, орендних,
комунальних та інших платежів. Між тим,
в судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник позивача
підтвердив відсутність у нього
оригіналу цього договору, оскільки ці
документи захоплені ОСОБА_5, який
перешкоджає доступу до пивоварного
цеху.

Однак, як встановлено судом
апеляційної інстанції, постановою
слідчого СВ Білгород-Дністровського МВ
МУМВС України в Одеської області від
14.02.2011 р. була порушена кримінальна
справа стосовно ОСОБА_5 за ознаками
складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190
КК України. Підставою для порушення
кримінальної справи була заява ОСОБА_4,
згідно з якою 22.11.2010 р. невстановлені
особи шляхом омани та зловживання
довірою привласнили майно, а саме
обладнання міні-пивоварні "Вольмер",
яка належить йому на праві власності.

Разом з тим вказану постанову слідчого
від 14.02.2011 р. скасовано постановою
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 03.06.2011 р., залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суду Одеської області від
30.06.2011 р. та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29.11.2011 р.

Відтак, матеріалами справи не
підтверджено, що ОСОБА_5 захоплював
обладнання міні-пивоварні "Волмер",
котре, як стверджує позивач, належить
йому на праві власності.

У свою чергу ТОВ "Хозяюшка" надало для
огляду в судовому засіданні суду
першої інстанції оригінал договору
суборенди нерухомого майна та
обладнання міні-пивоварні від 01.09.2009 р.,
підписаного уповноваженими
представниками сторін та скріпленого
їх печатками, за яким ТОВ "Хозяюшка"
передало в суборенду ФОП ОСОБА_4
нерухоме майно приватної власності
(далі - пивоварний цех) у складі
нежитлової будівлі загальною площею
139,6 кв. м, розташованої за адресою за
адресою: АДРЕСА_1, та обладнання
міні-пивоварні, оцінене сторонами,
згідно з п.1.2.1 договору, у 826.400 грн.

До даного договору сторони склали акт
прийому-передачі пивоварного цеху та
обладнання міні-пивоварні від 01.09.2009 р.
При цьому суди відзначили, що дане
обладнання міні-пивоварні на момент
передачі його в суборенду знаходилось
у власності ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу від 16.03.2009 р.,
укладеного між ПП „ІМІ" та ОСОБА_5

Рішенням Господарського суду Одеської
області від 21.03.2012 р., залишеним без змін
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 06.09.2012 р., яке на
час розгляду справи набрало законної
сили, було відмовлено в позові ФОП
ОСОБА_4 до ТОВ "Хозяюшка" про визнання
недійсним договору суборенди
нерухомого майна від 01.09.2009 р. При цьому
суди встановили, що вказаний договір
укладений згідно з вимогами
законодавства України, в т.ч.
скріплений печатками та підписами
сторін.

Таким чином, судами встановлено, що
договір суборенди нерухомого майна від
01.09.2009 р. є чинним на момент розгляду
даної справи.

Як зазначалось вище, позивач стверджує,
що спірне обладнання було придбане ним
за контрактом від 03.03.2008 р. у ТОВ
"Дзержинський пивоварний завод",
ввезено на територію України,
здійснено сертифікацію вказаного
обладнання та розміщено в приміщенні
відповідача на підставі договору
суборенди нерухомого майна від 06.08.2009 р.
за адресою: АДРЕСА_1.

Судами встановлено, що позивачем
дійсно ввозилось на територію України
подібне обладнання, про свідчить митна
декларація від 22.05.2008 р. та інші
документи. Перелік обладнання наведено
у специфікації № 1 до контракту від
03.03.2008 р.

Відповідно до "Порядку митного
оформлення товарів, що ввозяться на
митну територію України та підлягають
обов'язковій сертифікації в Україні",
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 14.05.2008 р. № 446,
ввезене позивачем обладнання
міні-пивоварного заводу підлягає
обов'язковій сертифікації.

Згідно з ДСТУ 3413-96 "Системи
сертифікації УкрСЕПРО. Порядок
проведення сертифікації продукції", а
саме п. 4 цього порядку, для проведення
сертифікації випробувань, обладнання
повинно бути повністю змонтовано,
підключено та працювати.

В матеріалах справи наявний договір
оренди від 01.10.2008 р. № 184, згідно з яким
орендодавець (ВАТ "Агротехніка")
зобов'язався передати, а орендар (ФОП
ОСОБА_4) прийняти в строкове платне
користування відкритий майданчик
площею 40,00 кв. м за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з актом приймання-передачі ВАТ
"Агротехніка" передало, а ФОП ОСОБА_4
прийняв в орендне користування
обладнання пивоварні "Vollmer" Німеччина:
котел 1- 6 м2; танки бродильні 8 - 16 м2;
бойлер - 4 м2.

26.03.2009 р. ФОП ОСОБА_4 (замовник) та ВАТ
"Одеське СКТБ продмаш" (виконавець)
уклали договір № 2.2/489-2009 на проведення
випробувань, згідно з п. 1 якого
замовник доручає, а виконавець приймає
на себе зобов'язання з проведення
сертифікаційних випробувань
міні-пивоварного заводу фірми "Vollmer".

06.04.2009 р. був складений протокол за №
663-СИ/2009 сертифікаційних випробувань
обладнання для міні-пивоварного заводу
фірми "Vollmer", з якого вбачається, що
випробування проходили при зібраному
обладнанні.

14.04.2009 р. позивачу був виданий
сертифікат відповідності за
№UA1.033.0021311-09 з терміном дії з 14.04.2009 р. до
13.04.2010 р.

15.04.2009 р. договір оренди № 184 від 01.10.2008
р., укладений між ВАТ "Агротехніка" та
ФОП ОСОБА_4, був розірваний за згодою
сторін. В той же день сторонами був
складений акт приймання-передачі,
згідно з яким орендодавцю було
повернуто майданчик площею 40,00 кв. м уже
без обладнання пивоварні "Vollmer".

Таким чином, встановлені судами
обставини ставлять під сумнів
здійснення на відкритому майданчику
сертифікованих випробувань зібраного
обладнання міні-пивоварного заводу.

За твердженням скаржника, ввезене ним
на територію України обладнання
(згідно зі специфікацією № 1 до
контракту від 03.03.2008 р.) було розмішено
та зібрано у приміщенні відповідача
згідно з договором суборенди
нерухомого майна від 06.08.2009 р.

Як встановлено судами вище, 01.09.2009 р. між
позивачем та відповідачем був
укладений договір нерухомого майна та
обладнання міні пивоварні, у пп. 1.2 п. 1
якого наведено перелік обладнання, з
якого складається міні-пивоварня та
яке за актом приймання - передачі
отримав позивач.

Однак перелік обладнання за
специфікацією № 1 за контрактом від
03.03.2008 р. не співпадає з переліком
обладнання, яке передавалось скаржнику
згідно з актом приймання - передачі до
договору оренди нерухомого майна від
01.09.2009 р.

Таким чином, наявність у позивача
контракту від 03.03.2008 р. сертифікату
відповідності не доводить того факту,
що обладнання, придбане позивачем у 2008
році, є тим самим обладнанням, яке було
передано позивачу в суборенду за
договором від 01.09.2009 р., оскільки воно не
містить ознак, які дозволяли б його
ідентифікувати.

В той же час перелік обладнання
міні-пивоварні на момент передачі його
в суборенду за договором від 01.09.2009 р.
повністю відповідає обладнанню,
визначеному у договорі-купівлі продажу
від 16.03.2009 р., укладеному між ПП "ІМІ" та
ОСОБА_5 При цьому судами встановлено, що
на час укладання договору суборенди
від 01.09.2009 р. вказане обладнання
перебувало у власності ОСОБА_5

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: 1) повернення
виконаного за недійсним правочином; 2)
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; 3) повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

На думку колегії суддів, суди
попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку про
відсутність у позивача правових
підстав для визнання права власності
на спірне обладнання, оскільки позивач,
вважаючи себе власником спірного
обладнання міні-пивоварні та заявляючи
позов про визнання права власності, не
надав суду оригіналу договору
суборенди нерухомого майна від 06.08.2009 р.
та не визначив ознак, за якими можна
ідентифікувати це майно. Відтак
позивач не довів, що саме спірне майно
було придбане ним за контрактом від
03.03.2008 р. у ТОВ "Дзержинський пивоварний
завод" та знаходилось в орендованому
приміщенні.

Крім того, матеріалами справи
підтверджено, що обладнання, яке
знаходилось в орендованих приміщенням,
перебувало у власності ОСОБА_5 і на
законних правових підставах
використовувалось ТОВ "Хозяюшка" у
господарській діяльності.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України
касаційна інстанція використовує
процесуальні права суду першої
інстанції виключно для перевірки
юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення у рішенні або
постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних
дій касаційної інстанції, пов'язаних із
встановленням обставин справи та їх
доказуванням, колегія суддів відхиляє
всі інші доводи скаржника, які фактично
зводяться до переоцінки доказів та
необхідності додаткового встановлення
обставин справи.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України
касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право,
зокрема, залишити рішення першої
інстанції або постанову апеляційної
інстанції без змін, а скаргу без
задоволення.

На думку колегії суддів, висновок судів
про відсутність правових підстав для
задоволення заявлених позовних вимог є
законним, обґрунтованим, відповідає
нормам чинного законодавства,
фактичним обставинам справи і наявним
у ній матеріалам, а доводи касаційної
скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для
зміни або скасування постановлених у
справі рішення місцевого суду та
постанови апеляційної інстанції не
вбачається.

Керуючись статтями 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11
Господарського процесуального кодексу
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду Одеської області від 10.09.2013р. та
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 25.03.2014 р. у
справі № 27/17-3316-2011 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков суддіО.А.
Кролевець О.В. Попікова