ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р.
Справа № 918/1488/14

Господарський суд Рівненської області
у складі судді Павленка Є.В.,
розглянувши матеріали справи за
позовом Кузнецовського міського
комунального підприємства (далі
- Підприємство) до товариства з
обмеженою відповідальністю "АРМ-ЕКО"
(далі - Товариство) про
зобов'язання укласти договір,

за участі представників:

позивача: Прохорович О.М. за дов. від 18
квітня 2014 року № 700,

відповідача: Тарновецького П.Я. за дов.
від 31 грудня 2012 року,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2014 року Підприємство
звернулося до господарського суду
Рівненської області з вказаним
позовом, посилаючись на те, що 9 квітня
2014 року між ним та Товариством був
укладений договір оренди № 21, за
умовами якого позивач передав
відповідачу у строкове платне
користування підвальні приміщення №
2-001, № 2-002, № 2-004 загальною площею
58,60 м2, що розташовані за адресою:
Рівненська область, місто Кузнецовськ,
майдан Незалежності, будинок 2.
Вказаним договором, крім іншого, був
передбачений обов'язок орендаря
укласти з Підприємством окремий
договір щодо забезпечення даного
приміщення водопостачанням та
водовідведенням. Оскільки відповідач
ухиляється від підписання такої угоди,
а її укладення є обов'язковим в силу
приписів чинного законодавства
України, Підприємство, посилаючись на
статтю 526 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) та статтю 193
Господарського кодексу України (далі -
ГК України), просило суд зобов'язати
Товариство укласти з позивачем договір
на подачу питної води з водопроводу та
приймання стічних вод до каналізації
від 11 серпня 2014 року № 134 "В" у
запропонованій позивачем редакції.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 20 жовтня 2014
року порушено провадження у справі №
918/1488/14, розгляд якої було призначено на
4 листопада 2014 року.

Ухвалою суду від 4 листопада 2014 року
розгляд справи відкладено на 19
листопада 2014 року.

До початку судового засідання 19
листопада 2014 року через канцелярію
суду надійшла заява Підприємства про
зміну предмета позову від 14 листопада
2014 року № 1938 (а.с. 48-49), відповідно
до якої позивач просив суд визнати
укладеним між сторонами договір на
подачу питної води з водопроводу та
приймання стічних вод до каналізації
від 11 серпня 2014 року № 134 "В" у
запропонованій Підприємством
редакції. Вказана заява прийнята судом
до розгляду.

Крім того, до початку вказаного
судового засідання через канцелярію
суду надійшов відзив Товариства на
позовну заяву від 18 листопада 2014 року
(а.с. 95), в якому останнє просило суд
відмовити позивачу в задоволенні його
вимог з огляду на те, що 11 серпня 2014 року
між сторонами був укладений та
підписаний їх повноважними
представниками спірний договір на
подачу питної води з водопроводу та
приймання стічних вод до каналізації.
Відтак, правові підстави для визнання
укладеним у судовому порядку вже
діючого договору, на думку відповідача,
відсутні.

У судовому засіданні 19 листопада 2014
року представник позивача підтримав
вимоги, викладені у позовній заяві, з
урахуванням заяви про зміну предмета
позову від 14 листопада 2014 року №
1938, та наполягав на їх задоволенні.

Представник Товариства у даному
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечив з підстав, зазначених
у відзиві на позовну заяву від 18
листопада 2014 року.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

9 квітня 2014 року між Підприємством та
Товариством був укладений договір
оренди індивідуально-визначеного
майна, що належить до комунальної
власності територіальної громади
міста Кузнецовська Рівненської
області № 21, за умовами якого позивач
передав відповідачу у строкове платне
користування підвальні приміщення
№ 2-001, № 2-002, № 2-004 загальною площею
58,60 м2, розташовані за адресою:
Рівненська область, місто Кузнецовськ,
майдан Незалежності, будинок 2 (а.с. 7-8).

Даний договір підписаний
уповноваженими представниками сторін
та скріплений печатками цих суб'єктів
господарювання.

Пунктом 5.13 даної угоди передбачено, що
орендар зобов'язується укласти з
орендодавцем окремі договори щодо
забезпечення орендованого приміщення,
зокрема, водопостачанням та
водовідведенням.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (частина 1 статті 627 ЦК
України).

Частинами 1, 2 статті 67 ГК України
визначено, що відносини підприємства з
іншими підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів. Підприємства
вільні у виборі предмета договору,
визначенні зобов'язань, інших умов
господарських взаємовідносин, що не
суперечать законодавству України.

Згідно з частиною 7 статті 179 ГК
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування (частина 3
вищезазначеної статті).

Зі змісту статті 1, а також пункту 1
частини 1 статті 13 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" (далі -
Закон) вбачається, що водопостачання та
водовідведення є видами комунальних
послуг.

В силу приписів частини 1 статті 19
Закону відносини між учасниками
договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті
21 Закону виконавець зобов'язаний
підготувати та укласти із споживачем
договір на надання житлово-комунальних
послуг з визначенням відповідальності
за дотримання умов його виконання
згідно з типовим договором.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про
питну воду та питне водопостачання"
суб'єктами відносин у сфері питної води
та питного водопостачання є, зокрема,
підприємства питного водопостачання.

Підприємством питного водопостачання
є суб'єкт господарювання, що здійснює
експлуатацію об'єктів
централізованого питного
водопостачання, забезпечує населення
питною водою за допомогою пунктів
розливу (у тому числі пересувних),
застосування установок (пристроїв)
підготовки питної води та виробництво
фасованої питної води (стаття 1 даного
закону).

Статтею 19 Закону України "Про питну
воду та питне водопостачання"
передбачено, що послуги з питного
водопостачання надаються споживачам
підприємством питного водопостачання
на підставі договору, зокрема, з
підприємствами, установами,
організаціями, що безпосередньо
користуються централізованим питним
водопостачанням.

Відповідно до частини 2 даної статті
договір про надання послуг з питного
водопостачання укладається
безпосередньо між підприємством
питного водопостачання або
уповноваженою ним юридичною чи
фізичною особою і споживачем,
визначеним у частині першій цієї
статті.

Судом встановлено, що підприємством
питного водопостачання у місті
Кузнецовську є позивач, основною
діяльністю якого є надання комунальних
послуг з централізованого
водопостачання та водовідведення.

За частиною 1 статті 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами.

Відповідно до частини 2 даної статті
проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках.

Судом встановлено, що на підставі
вищезазначених нормативних приписів
чинного законодавства листом від 15
серпня 2014 року № 1385 Підприємство
звернулося до Товариства з пропозицією
укласти договір на подачу питної води з
водопроводу та приймання стічних вод
до каналізації від 11 серпня 2014 року № 134
"В" (а.с. 12). До вказаного листа у
встановленому законом порядку було
долучено 2 примірника проекту вказаної
угоди. З матеріалів справи вбачається,
що зазначене поштове відправлення було
отримане відповідачем 18 серпня 2014 року
(а.с. 13).

Відповідно до частини 1 статті 187 ГК
України спори, що виникають при
укладанні господарських договорів за
державним замовленням, або договорів,
укладення яких є обов'язковим на
підставі закону та в інших випадках,
встановлених законом, розглядаються
судом.

У зв'язку з тим, що Товариство, на думку
позивача, неправомірно ухилялося від
акцептування пропозиції підписати
вищезазначену угоду, укладення якої є
обов'язковим для даного суб'єкта
господарювання в силу імперативних
приписів чинного законодавства,
Підприємство звернулося до
господарського суду Рівненської
області з відповідним позовом, в якому,
з урахуванням заяви про зміну предмета
позову від 14 листопада 2014 року №
1938, просило суд визнати укладеним між
сторонами спірний договір на подачу
питної води з водопроводу та приймання
стічних вод до каналізації від 11 серпня
2014 року № 134 "В" у запропонованій
позивачем редакції.

У той же час судом встановлено, що 11
серпня 2014 року між Товариством та
позивачем був укладений договір на
подачу питної води з водопроводу та
приймання стічних вод до каналізації
від 11 серпня 2014 року № 134 "В". Дана
обставина підтверджується наданим
представником відповідача у судовому
засіданні 19 листопада 2014 року та
оглянутим судом оригіналом
підписаного між сторонами договору на
подачу питної води з водопроводу та
приймання стічних вод до каналізації
від 11 серпня 2014 року № 134 "В", про
що було зазначено у протоколі даного
судового засідання (а.с. 97).
Належним чином засвідчена копія цієї
угоди наявна у матеріалах даної справи
(а.с. 96).

Вказаний договір від імені позивача
був підписаний його директором -
Саушкіним Романом Юрійовичем, а від
імені відповідача - директором філії
Товариства "АРМ-ЕКО ЛІФТ" Єдіним
Андрієм Анатолійовичем, який при
укладенні даного правочину діяв на
підставі положення про філію (а.с. 84-92)
та мав необхідний обсяг повноважень.
Дана угода у встановленому законом
порядку була скріплена печатками
Підприємства та Товариства.

За умовами наведеного правочину
Підприємство взяло на себе
зобов'язання забезпечувати Товариство
питною водою та приймати від нього
стічну воду до комунального
трубопроводу, а відповідач, у свою
чергу, - своєчасно оплачувати
вищезазначені послуги.

Слід також зазначити, що умови
підписаного між сторонами договору
повністю співпадають з умовами
доданого до позовної заяви проекту
цієї угоди, надісланого Підприємством
Товариству листом від 15 серпня 2014 року
№ 1385.

Відповідно до частини 1 статті 1
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України)
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Відтак, необхідною передумовою для
задоволення позову є встановлення
судом факту порушення права позивача, а
також триваючого характеру такого
порушення, яке має місце на момент
звернення позивача до суду з
відповідним позовом та порушення
провадження у справі.

Водночас згідно з пунктом 1-1 частини 1
статті 80 ГПК України господарський суд
припиняє провадження у справі, якщо,
зокрема, відсутній предмет спору.

З нормативних приписів чинного
законодавства вбачається, що
припинення провадження у справі на
підставі вказаної норми можливе,
зокрема, у випадку припинення
існування предмета спору (наприклад,
сплата суми боргу, знищення спірного
майна, скасування оспорюваного акта
державного чи іншого органу тощо), якщо
між сторонами у зв'язку з цим не
залишилося неврегульованих питань.

У той же час припинення провадження у
справі на підставі зазначеної
процесуальної норми можливе в разі,
коли предмет спору існував на момент
виникнення останнього та припинив
існування в процесі розгляду справи.
Якщо ж він був відсутній і до порушення
провадження у справі, то зазначена
обставина тягне за собою відмову в
позові, а не припинення провадження у
справі.

Аналогічна правова позиція викладена у
пункті 4.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції".

Оскільки спірний договір, який позивач
просив суд визнати укладеним між
сторонами, був підписаний їх
уповноваженими представниками та
скріплений печатками цих юридичних
осіб 11 серпня 2014 року, і Підприємство не
надало доказів укладення цього
правочину до моменту його звернення до
суду за захистом своїх порушених прав,
суд дійшов висновку про
необґрунтованість позову
Підприємства, у зв'язку з чим у його
задоволенні слід відмовити.

За змістом частини 1 статті 49 ГПК
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись
статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24 листопада 2014
року

Суддя
Є.В.
Павленко