ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року Справа № 904/4110/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого: Черкащенка М.М.

суддів: Нєсвєтової Н.М.

Жукової Л.В.

розглянувши касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України"

на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 23.07.2014

та на постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від
29.09.2014

у справі №904/4110/14

за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України"

до
Комунального підприємства
"Теплосервіс" Вільногірської
міської ради Дніпропетровської
області

про
стягнення 144572,95 грн.

за участю представників сторін

від позивача: Іванкіна Ю.Б. - за
довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У 2014 році ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Комунального підприємства
"Теплосервіс" Вільногірської міської
ради Дніпропетровської області про
стягнення 144572,95 грн., з яких 54327,50 грн. -
пеня, 75166,18 грн. - штраф, 13366,61 грн. - 3%
річних та 1712,66 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовано
несвоєчасним виконанням відповідачем
зобов'язань щодо оплати поставленого
позивачем природного газу за договором
купівлі - продажу природного газу №
12/802-БО-3 від 28.08.2012 року.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 23.07.2014
року, залишеним без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 29.09.2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
Комунального підприємства
"Теплосервіс" Вільногірської міської
ради Дніпропетровської області на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" 27 000,00 грн. -
пені, 37 000,00 грн. - 7% штрафу, 13 366,61 грн. - 3%
річних, 1 712,66 грн. - інфляційних втрат,
судовий збір в розмірі 2 891,46 грн. В
решті позову відмовлено.

Зменшуючи розмір пені та штрафу, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції послався на п.3
ст. 83 ГПК України, ч.1 ст. 233 ГК України та
ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно до яких суд
має право, у виняткових випадках
зменшувати розмір неустойки, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, враховуючи при
цьому, розмір неустойки, якщо він
значно перевищує розмір збитків,
ступінь виконання зобов'язання
боржником, майновий стан сторін.

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до Вищого
господарського суду України із
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення і постанову у справі
в частині зменшення пені і штрафу та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги про
стягнення з відповідача пені у сумі 27
327,50 грн. і штрафу 38 166,18 грн.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у касаційній
інстанції, обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування попередніми судовими
інстанціями норм матеріального та
процесуального права при ухваленні
зазначених судових рішень, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 28.08.12 між ПАТ "НАК "Нафтогаз
України" (продавець) та Комунальним
підприємством "Теплосервіс"
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області (покупець)
укладено договір №12/802-БО-3
купівлі-продажу природного газу,
відповідно до умов якого продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний
газ, видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію ст.10 ЗУ "Про засади функціонування
ринку природного газу", а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ на умовах цього
договору. Газ, який продається за цим
договором, використовується Покупцем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами.

Відповідно до п.6.1. та п. 6.2. Договору,
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа наступного за місяцем
поставки газу .

Пунктом 7.2. Договору сторони
передбачили нарахування пені за
несвоєчасну оплату у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
за який сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплачується штраф у розмірі 7 відсотків
від суми простроченого платежу.

В договорі сторони також збільшили
строк позовної давності в тому числі
щодо стягнення пені, штрафу, річних,
інфляційних тривалістю у 5 років.

Договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками Сторін та скріплення їх
підписів печатками Сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склалися між
Сторонами з 01.08.12 і діє в частині
поставки газу до 31 грудня 2012, а в
частині проведення розрахунків - до їх
повного здійснення (п.11.1 договору).

Судами встановлено, що позивач
належним чином виконав свої
зобов'язання за договором та поставив
відповідачу у жовтні - грудні 2012 року
природний газ в обсязі 296, 835 тис. куб. м
на загальну суму 138766, 42 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу.

Проте, відповідач, в порушення приписів
ст.ст. 525, 526 ЦК України оплатив вартість
отриманого природного газу із
порушенням строків, обумовлених п.6.2
договору.

У зв'язку із несвоєчасною оплатою,
позивач на підставі ст. 549 ЦК України та
п.7.2 договору нарахував відповідачу
54327,50 грн. - пені та 75166,18 грн. - штрафу, які
суди попередніх інстанцій
задовольнили частково, зменшивши їх
розмір на 50% та стягнувши пеню в сумі
27000,00 грн. та штраф в сумі 37000,00 грн.
відповідно.

Судові рішення оскаржуються лише в
частині правомірності зменшення
судами попередніх інстанції розміру
пені та штрафу, згідно із ст.83 ГПК
України. В обґрунтування поданої
касаційної скарги скаржник зазначає,
що при розгляді даної справи суд
дослідив лише ступінь виконання
зобов'язання боржником, не виконавши
при цьому вимоги закону щодо оцінки
майнового стану сторін, які беруть
участь у зобов'язанні та інших
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, що призвело до порушення ст. 551 ЦК
України та ст. 233 ГК України.

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до статті 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчисляється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України,
встановлено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Аналогічне положення
міститься і в ст. 233 ГК України.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що згідно з
пунктом 3 статті 83 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вирішуючи питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Приймаючи рішення у справі, місцевий
господарський суд, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, зменшуючи на 50%
розмір заявлених позивачем до
стягнення пені та штрафу, на підставі
повного та об'єктивного розгляду всіх
обставин справи та оцінки зібраних у
справі доказів, встановив наявність
тих виняткових обставин, з якими закон
пов'язує можливість зменшення розміру
штрафних санкцій. Так, суди встановили,
що відповідач є комунальним
підприємством та неприбутковою
організацією, теплову енергію
поставляє бюджетним організаціям та
установам, а також судами враховано
ступінь виконання боржником
зобов'язань за договором, незначний
період прострочення у виконанні
зобов'язань. Разом з цим, судами не
встановлено наявності у позивача
збитків, які б були спричиненні саме
простроченням відповідачем грошового
зобов'язання, що в свою чергу
спростовує доводи касаційної скарги
про зворотнє.

Враховуючи викладене, колегія суддів, з
урахуванням мотивів, викладених у
рішенні суду першої інстанції щодо
зменшення розміру пені та штрафу, з
якими погодився суд апеляційної
інстанції, а також ту обставину, що з
відповідача підлягає, окрім стягнення
пені та штрафу, стягнення 3 % річних та
інфляційні нарахування, вважає
правомірним висновок суду щодо
часткового задоволення позовних вимог
ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України,
переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на
підставі встановлених фактичних
обставин справи перевіряє
застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права.
Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази. У
касаційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Беручи до уваги викладене, судова
колегія вважає рішення суду першої
інстанції та постанову апеляційного
суду такими, що відповідають нормам
матеріального та процесуального права,
підстав для їх зміни чи скасування не
вбачається, а викладені у касаційній
скарзі доводи скаржника, судова
колегія вважає непереконливими та
такими, що зводяться до непогодження
скаржника із судовими рішеннями в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
29.09.2014 та рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 23.07.2014 у
справі №904/4110/14 залишити без змін.

Головуючий
М.М. Черкащенко

Судді
Н.М. Нєсвєтова

Л.В. Жукова