ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року Справа № 910/1604/14

Вищий господарський суд України у
складі колегії:

головуючого - судді Малетича М.М.,

суддів: Круглікової
К.С.,

Мамонтової
О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Міністерства оборони України на
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 року у
справі № 910/1604/14 господарського суду
міста Києва за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Біохімексім" до Міністерства оборони
України, третя особа: Державна
казначейська служба України, про
стягнення суми,

за участю представників:

Позивача: не з'явився,

Відповідача: Кривошея Д.А., дов. № 220/501/д
від 29.10.2013 року,

Третьої особи: не з'явився.

В с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Біохімексім" (далі -
ТОВ "Біохімексім", Позивач) звернулось
до господарського суду міста Києва з
позовом до Міністерства оборони
України (далі - МО України, Відповідач)
про стягнення 297288,90 грн. заборгованості
за договором № 286/3/13/17 про поставку для
державних потреб
матеріально-технічних засобів речової
служби (за кошти Державного бюджету
України) від 18.06.2013 року.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 06.02.2014 року до участі у справі
в якості третьої особи без самостійних
вимог на предмет спору було залучено
Державну казначейську службу України
(далі - ДКС України, Третя особа).

Рішенням господарського суду міста
Києва від 20.03.2014 року, залишеним без
змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
11.06.2014 року, позов ТОВ "Біохімексім"
задоволено повністю.

У поданій касаційній скарзі, МО
України, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального права, зокрема ст.ст. 212,
614 Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), ст. 15 Закону України "Про
Збройні Сили України" (далі - ЗУ "Про
Збройні Сили України"), просить
скасувати судові рішення у даній
справі та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи та
встановлено судами попередніх
інстанцій, 18.06.2013 року між МО України
(Замовник) і ТОВ "Біохімексім"
(Постачальник) було укладено договір №
286/3/13/17 про поставку для державних
потреб матеріально-технічних засобів
речової служби (за кошти Державного
бюджету України) (далі - Договір
поставки), відповідно до умов якого (п.
1.1.) Постачальник зобов'язувався у 2013
році поставити Замовнику мило, засоби
мийні та засоби для чищення (лот. 4 Мило
туалетне тверде "Класичне" без обгортки
у формі кусків по 100 г - товар), зазначене
у специфікації, а Замовник забезпечити
приймання та оплату товару в
асортименті, кількості, у строки
(терміни) вказані у цьому Договорі.

Згідно п. 10.1. Договору поставки, строк
його дії з дати підписання сторонами і
до 31.12.2013 року, а в частині проведення
розрахунків - до повного їх завершення.

Відповідно до п. 1.2. Договору поставки
номенклатура товару, передбаченого до
поставки, характер, технічні та якісні
характеристики, а також конструктивні,
технологічні, експлуатаційні та інші
вимоги до товару, строки (терміни)
виконання Договору, визначаються
наведеною специфікацією: мило туалетне
тверде "Класичне" без обгортки у формі
кусків по 100 г, ДСТУ 4537:2006, загальна
кількість товару, яку необхідно
поставити - 16035 кг, ціна товару з ПДВ
складає 297288,90 грн. Постачальник
самостійно закуповує сировину,
матеріали та комплектуючі вироби, які
повинні відповідати нормативній
документації та встановленим порядком
погоджені з МО України.

При цьому, пунктом 2.7. Договору поставки
передбачалось, що приймання товару
оформляється Актом приймального
контролю (якості), який повинен бути
складений військовим представництвом
МО України. Належним чином оформлений і
підписаний Акт є підтвердженням
приймання товару по якості та
направляється Замовнику після
відправки товару разом з
рахунком-фактурою.

Згідно пунктів 4.1., 4.2. Договору поставки
розрахунки за фактично поставлений
товар проводяться протягом 90
банківських днів (за умов надходження
бюджетних коштів на рахунок МО України
за даним кодом видатків) з дати надання
постачальником Замовнику належним
чином оформленого рахунку-фактури на
поставлений товар, підписаний
керівником та головним бухгалтером
Постачальника (якщо посада головного
бухгалтера не передбачена штатним
розписом, то про це зазначається у
рахунку-фактурі). До рахунку-фактури
додаються: акт приймального контролю
(якості) товару, на якому повинен бути
оригінал підпису одержувача Замовника,
засвідчений мастичною печаткою, який
підтверджує одержання товару;
видаткова накладна постачальника;
повідомлення-підтвердження.

Крім того, згідно умов Договору
поставки, визначених в його пунктах
6.1.1., 6.3.1., Замовник зобов'язувався,
зокрема, своєчасно і в повному обсязі
сплачувати грошові кошти за
поставлений товар протягом 90
банківських днів (за умов надходження
бюджетних коштів на рахунок МО України
за даним кодом видатків) з дати надання
Постачальником Замовнику належним
чином оформлених документів,
передбачених Договором, а
Постачальник, у свою чергу,
зобов'язувався, зокрема, забезпечити
поставку товару у строки визначені
Договором.

Також, як було встановлено судами, на
виконання умов Договору поставки,
22.06.2013 року Позивачем було поставлено
товар у кількості 16035 кг, загальною
вартістю 297288,90 грн., з урахуванням ПДВ,
що підтверджується Актом приймання №
114 від 22.06.2014 року, Актом приймального
контролю (якості) товару від 20.06.2013 року,
видатковою накладною та
повідомленням-підтвердженням № 80 від
26.06.2013 року, що не заперечується і самим
Відповідачем, проте останній оплату
поставленого товару не здійснив,
мотивуючи це відсутністю на це у нього
відповідних коштів.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився і суд апеляційної
інстанції, з урахуванням встановлених
обставин справи, положень ст.ст. 525, 526,
530, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 218
Господарського кодексу України, та
умов Договору поставки, посилаючись на
те, що Позивачем було виконано належним
чином зобов'язання по поставці товару,
обумовленого Договором поставки, тоді
як Відповідач взяті на себе
зобов'язання з оплати поставленого та
отриманого товару, належним чином не
виконав, у зв'язку з чим, в останнього
утворилась заборгованість перед
Позивачем у розмірі 297288,90 грн., дійшов
висновку про наявність правових
підстав для задоволення даного позову.

Вказані висновки суду першої та
апеляційної інстанції, відповідають
фактичним обставинам справи та наявним
матеріалам і ґрунтуються на
правильному застосуванні норм
матеріального права, із дотриманням
процесуальних норм.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків апеляційного
господарського суду, а тому підстав для
зміни чи скасування постанови суду
апеляційної інстанції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117 - 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Міністерства оборони
України залишити без задоволення, а
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 11.06.2014 року у
справі № 910/1604/14 - без змін.

Головуючий
Малетич М.М.

Судді
Круглікова К.С.

Мамонтова О.М.