ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р.
Справа № 926/1159/14

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

головуючого-судді:
Якімець Г.Г.,

суддів:
Бойко С.М.,

Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання
Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача (скаржника) - Мицько Р.М

від відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України", вих.№31/15-8066 від
20.10.2014 року

на рішення господарського суду
Чернівецької області від 09.10.2014 року
(підписане 10.10.2014 року), суддя Ковальчук
Т.І.

у справі № 926/1159/14

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача Комунального
підприємства "Хотинтепломережа"
Хотинської міської ради, м. Хотин
Чернівецької області

про стягнення інфляційних збитків та 3%
річних за прострочення виконання
зобов'язання в сумі 79653,18 грн.

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 09.10.2014 року по
справі №926/1159/14 позов ДК «Газ України»
НАК «Нафтогаз України» задоволено
частково. Присуджено до стягнення на
користь останнього з КП
«Хотинтепломережа» Хотинської міської
ради 16485,76 грн. - 3% річних та 50692,17 грн. -
інфляційних. В частині стягнення 3%
річних в сумі 12475,26 грн. - відмовлено.

Суд визнав правомірним нарахування
відповідачеві суми інфляційних та
частково суми 3% річних за неналежне
виконання відповідачем грошового
зобов'язання з оплати вартості
поставленого природного газу, однак,
посилаючись на позовну заяву та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 06.08.2013 року по
справі №926/382/13, здійснив перерахунок 3%
річних, у зв'язку з зменшенням періоду,
за який такі нараховано позивачем,
взявши до уваги період з 30.03.2013 року по
28.07.2014 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, Дочірня компанія «Газ
України» НАК «Нафтогаз України» подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Чернівецької області від 09.10.2014 року по
справі №926/1159/14 в частині відмови у
стягненні з відповідача 3% річних в сумі
12475,26 грн. Зокрема, скаржник вказує, що
місцевим господарським судом зроблено
помилковий висновок, що вказану суму
відсотків річних присуджено до
стягнення постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
06.08.2013 року по справі №926/382/13, оскільки,
в преамбулі розрахунку 3% річних, який
долучено до позовної заяви у справі
№926/382/13, допущено описку щодо
зазначення періоду нарахування
відсотків, а саме: замість «з 11.02.2011 року
по 29.03.2012 року» зазначено «з 11.02.2011 року
по 29.03.2013 року». Проте, у постанові
Львівського апеляційного
господарського суду від 06.08.2013 року по
справі №926/382/13 не вказано за який
період з відповідача підлягають до
стягнення нараховані 3% річних, що
слугувало підставою для здійснення
місцевим господарським судом у даній
справі (№926/1159/14) помилкового висновку
про стягнення частини заявлених до
стягнення відсотків, наведеною вище
постановою у справі №926/382/13. В
обґрунтування своїх тверджень,
скаржник долучив до апеляційної скарги
порівняльні розрахунки 3% річних за
період з 11.02.2011 року по 29.03.2012 року та за
період з 11.02.2011 року по 29.03.2013 року.

Представник позивача (скаржника) в
судовому засіданні вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, підтримав, просив
задоволити в повному обсязі: скасувати
рішення господарського суду
Чернівецької області від 09.10.2014 року по
справі №926/1159/14 в частині відмови в
задоволенні позовної вимоги про
стягнення 12475,26 грн. - 3% річних.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча належним
чином повідомлений про дату, час та
місце судового засідання, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення (арк.
справи 110).

У запереченні на апеляційну скаргу за
вих.№1399 від 15.11.2014 року відповідач
зазначає, що загальна сума
заборгованості відповідача, на яку
позивачем нараховано відсотки,
становить 40300,54 грн., а не 79653,18 грн.,
однак, просить оскаржуване рішення
залишити без змін. Поряд з цим, просить
суд залишити без задоволення
апеляційну скаргу, вказуючи на
помилкові доводи апелянта про
необхідність суду першої інстанції
досліджувати вимоги позовної заяви та
зміст рішення по справі №926/382/13.

Оскільки, явка представника
відповідача не визнавалась
обов'язковою та останній належним
чином повідомлений про дату, час та
місце судового засідання, клопотань
про відкладення розгляду справи не
надходило та відповідач надав суду
свої заперечення на апеляційну скаргу,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача (скаржника), розглянувши
доводи апеляційної скарги та
дослідивши наявні докази по справі,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, рішенням
господарського суду Чернівецької
області від 18.06.2013 року у справі №926/382/13
позовні вимоги ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" задоволено частково.
Присуджено до стягнення на користь
останнього з Комунального
підприємства "Хотинтепломережа"
Хотинської міської ради 415509,56 грн. -
основної заборгованості за договором
про закупівлю природного газу за
державні кошти №06/10-2958БО-38 від 27.12.2010
року. В частині стягнення решти суми
основного боргу (50000 грн.) провадження у
справі припинено на підставі п.1-1 ч.1
ст.80 ГПК України. Поряд з тим, в частині
стягнення 88669,05 грн. (з яких: 56229,01 грн. -
пеня, 14180,45 грн. - інфляційні та 18259,59 грн.
- 3% річних) позов залишено без розгляду
на підставі п.5 ч.1 ст.81 ГПК України.

В подальшому, постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
06.08.2013 року у справі №926/382/13, наведене
вище рішення скасовано в частині
залишення без розгляду позовних вимог
про стягнення 88669,05 грн. та прийнято в
цій частині нове рішення про
задоволення позовних вимог. В решті
рішення місцевого господарського суду
залишено без змін.

Дочірня компанія «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» звернулась з
позовом у даній справі (№926/1159/14) про
стягнення з Комунального підприємства
«Хотинтепломережа» Хотинської міської
ради 50692,17 грн. - інфляційних за період з
жовтня 2013 року по червень 2014 року та
28961,02 грн. - 3% річних за період з 30.03.2012
року по 28.07.2014 року, посилаючись на те,
що станом на дату подання даного
позову, сума основного боргу
відповідача не змінилася та становить
415509,56 грн., а кошти, перераховані
відповідачем в ході примусового
виконання рішення у справі №926/382/13, на
підставі ст.534 ЦК України, зараховано
позивачем в рахунок погашення суми
судового збору та нарахованих санкцій.

Задовольняючи частково позов, місцевий
суд, здійснив перерахунок інфляційних
нарахувань та визнав правомірною,
заявлену до стягнення, суму
інфляційних в розмірі 50692,17 грн. Поряд з
цим, здійснивши перерахунок заявленої
до стягнення суми 3% річних, суд позовні
вимоги в цій частині задоволив
частково. Відмовляючи у частині
стягнення 3% річних в сумі 12475,26 грн., суд
посилається на позовну заяву та
постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 06.08.2013 року по
справі №926/382/13 та здійснений судом
перерахунок 3% річних, у зв'язку із
зменшенням періоду, за який позивачем
такі нараховано, взявши до уваги період
з 30.03.2013 року по 28.07.2014 року, поряд з цим,
здійснюючи перерахунок, суд також
врахував часткові оплати відповідачем
присудженої до стягнення
заборгованості.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
в частині відмови у стягненні 12475,26 грн.
- 3% річних, враховуючи нижченаведене:

Як вбачається з постанови Львівського
апеляційного господарського суду від
06.08.2013 року у справі №926/382/13, 27.12.2010 року
між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України" (постачальник) та КП
«Хотинтепломережа» Хотинської міської
ради (покупець) укладено договір
№06/10-2958БО-38 про закупівлю природного
газу за державні кошти.

На виконання умов вказаного договору,
позивач у січні-квітні 2011 року поставив
відповідачу природний газ на загальну
суму 1085838,30 грн., що підтверджується
актами передачі-приймання природного
газу у відповідному місяці, які
підписані сторонами, однак, відповідач
отриманий і спожитий ним у січні-квітні
2011 року природний газ оплатив частково
в сумі 620328,74 грн., відтак,
заборгованість відповідача становила
465509,36 грн.

Поряд з цим, після подання позову у
справі №926/382/13 відповідач погасив
частину основного боргу в сумі 50000 грн.,
з огляду на що, в цій частині
провадження у справі №926/382/13 припинено
на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Відтак, на момент прийняття постанови
Львівського апеляційного
господарського суду від 06.08.2013 року у
справі №926/382/13 заборгованість
відповідача перед позивачем становила
415509,56 грн.

Згідно ч.3 ст.35 ГПК України обставини,
встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Враховуючи наведене, заборгованість
відповідача в розмірі 415509,56 грн. за
договором №06/10-2958БО-38 від 27.12.2010 року
встановлена судовими рішеннями у
справі №926/382/13 та не потребує
повторного доказування.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами, а зобов'язання
мають виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно із ст.712 ЦК України, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Вимогами ст.530 ЦК України передбачено
строк (термін) виконання зобов'язання
та зазначено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

В силу ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З урахуванням приписів ст.549, ч.2 ст.625 ЦК
України та ст.1 ЗУ «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
правовими наслідками порушення
грошового зобов'язання, тобто
зобов'язання сплатити гроші, є
обов'язок сплатити не лише суму
основного боргу, а й неустойку (якщо її
стягнення передбачене договором або
актами законодавства), інфляційні
нарахування, що обраховуються як
різниця добутку суми основного боргу
на індекс (індекси) інфляції, та
проценти річних від простроченої суми
основного боргу (п.1.3 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013 року «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, на виконання
рішення господарського суду
Чернівецької області від 18.06.2013 року та
постанови Львівського апеляційного
господарського суду від 06.08.2013 року у
справі №926/382/13 видано три накази з
примусового виконання яких відкрито
три виконавчих провадження, а саме: ВП
№39393998 від 01.07.2013 року про стягнення
415509,56 грн. - боргу та 8310,19 грн.
відшкодування судового збору; ВП №39591564
від 13.08.2013 року про стягнення 88669,05 грн. -
пені, інфляційних нарахувань та
процентів річних; ВП №39591630 від 13.08.2013
року про стягнення 886,70 грн. - судового
збору.

В процесі примусового виконання
судових наказів у справі №926/382/13,
державна виконавча служба стягнула з
відповідача та, через УДКСУ у
Хотинському районі Чернівецькій
області, перерахувала позивачу
наступні суми коштів: 886,70 грн. по
платіжному дорученню №67 від 23.05.2014 року
(проведено банком 27.05.2014 року, ВП №39591630);
13346,10 грн. по платіжному дорученню №229
від 23.05.2014 року (проведено банком 27.05.2014
року, ВП №39591564); 16630,07 грн. по платіжному
дорученню №484 від 27.05.2014 року (проведено
банком 30.05.2014 року, ВП №39393998); 5707,54 грн.
по платіжному дорученню №355 від 27.05.2014
року (проведено банком 29.05.2014 року, ВП
№39393998); 236,00 грн. по платіжному
дорученню №42 від 23.05.2014 року, (проведено
банком 27.05.2014 року, ВП №39591630); 29935,12 грн.
по платіжному дорученню №68 від 23.05.2014
року, (проведено банком 27.05.2014 року, ВП
№39591564); 21897,67 грн. по платіжному
дорученню №358 від 27.05.2014 року,
(проведено банком 29.05.2014 року ВП
№39591564);17652,98 грн. по платіжному
дорученню №358 від 27.05.2014 року,
(проведено банком 30.05.2014 року, ВП №39591564;
14452,83 грн. по платіжному дорученню №709
від 04.06.2014 року, (проведено банком 05.08.2014
року, ВП №39393998); 11349,31 грн. по платіжному
дорученню №855 від 14.07.2014 року,
(проведено банком 05.08.2014 року, ВП №39393998).

Відтак, наведеними вище доказами
підтверджується, що у виконавчому
провадженні №39591630 з примусового
стягнення судового збору за
апеляційний перегляд справи, з
відповідача стягнуто і перераховано
позивачу кошти в сумі 1122,70 грн. (886,70 грн.
+ 236,00 грн.); у виконавчому провадженні
№39591564 з примусового стягнення
інфляційних нарахувань, пені і 3% річних
- 82831,87 грн. (13346,10 грн. + 29935,12 грн. + 21897,67
грн. + 17652,98 грн.); у виконавчому
провадженні №39393998 з примусового
стягнення основного боргу і судового
збору за розгляд справи судом І
інстанції - 48139,75 грн. (16630,07 грн. + 5707,54
грн. + 14452,83 грн. + 11349,31 грн.), з яких кошти
в сумі 25802,14 грн. надійшли позивачу
після звернення з позовом до
господарського суду.

Відповідно до п.7.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013 року «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» за відсутності
інших підстав припинення зобов'язання,
передбачених договором або законом,
зобов'язання, в тому числі й грошове,
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України). Саме лише прийняття
господарським судом рішення про
задоволення вимог кредитора, якщо таке
рішення не виконано в установленому
законом порядку, не припиняє
зобов'язальних відносин сторін і не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум. Отже, якщо судове
рішення про стягнення з боржника
коштів фактично не виконано, кредитор
вправі вимагати стягнення з нього в
судовому порядку сум інфляційних
нарахувань та процентів річних аж до
повного виконання грошового
зобов'язання.

Разом з тим, позивачем отримані від
відповідача в ході примусового
виконання рішення, кошти спрямовано на
погашення судового збору і процентів
та неустойки, що узгоджується із ст.534
ЦК України, відповідно до якої, у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі, ця сума
погашає вимоги кредитора у такій
черговості, якщо інше не встановлено
договором: у першу чергу
відшкодовуються витрати кредитора,
пов'язані з одержанням виконання; у
другу чергу сплачуються проценти і
неустойка; у третю чергу сплачується
основна сума боргу.

Однак, як вбачається з п.4.3 укладеного
між сторонами договору №06/10-2958БО-38 від
27.12.2010 року, за наявності
заборгованості за цим договором
постачальник (позивач) зараховує кошти,
що надійшли від покупця (відповідача),
як погашення заборгованості за
спожитий газ, поставлений в минулі
періоди за цим договором, незалежно від
зазначеного в платіжному дорученні
призначення платежу.

Відтак, оскільки, сторони в договорі
передбачили першочергове погашення
заборгованості по оплаті за спожитий
газ за минулі періоди, місцевий
господарський суд зробив вірний
висновок, що позивач неправомірно
зарахував у погашення санкцій і
судового збору кошти, що стягнуті
державною виконавчою службою в рахунок
погашення основного боргу у
виконавчому провадженні №39393998 на
загальну суму 22337,61 грн. по платіжних
дорученнях №355 від 27.05.2014 року на суму
5707,54 грн. та №484 від 27.05.2014 року на суму
16630,07 грн., а також зарахував в рахунок
погашення основного боргу кошти в сумі
236 грн. згідно платіжного доручення №42
від 23.05.2014 року як зайво стягнуті у
виконавчому провадженні №39591630.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необхідність врахування зменшення
суми основного боргу на суми
зазначених проведених платежів при
нарахуванні інфляційних та процентів
річних, однак, місцевий суд дійшов
помилкового висновку про відмову у
стягненні 3% річних за період з 30.03.2012
року по 29.03.2013 року, посилаючись на
стягнення відсотків за вказаний період
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 06.08.2013 року у
справі №926/382/13, оскільки, навіть у
випадку стягнення відсотків за
наведений період вказаною постановою,
суд першої інстанції повинен був
припинити провадження в цій частині на
підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України, а не
відмовляти у задоволенні позовних
вимог.

Поряд з тим, колегія суддів не
погоджується з висновком місцевого
суду, що сума нарахованих відсотків за
період з 30.03.2012 року по 29.03.2013 року
присуджена до стягнення постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 06.08.2013 року у
справі №926/382/13.

Подаючи апеляційну скаргу, позивач
посилається на допущену помилку
(описку) щодо зазначення періоду
нарахування відсотків в преамбулі
розрахунку 3% річних, який долучено до
позовної заяви у справі №926/382/13, , а
саме: замість «з 11.02.2011 року по 29.03.2012
року» зазначено «з 11.02.2011 року по 29.03.2013
року».

Поряд з тим, ні у рішенні
господарського суду Чернівецької
області від 18.06.2013 року, ні у постанові
Львівського апеляційного
господарського суду від 06.08.2013 року по
справі №926/382/13 не вказано за який саме
період з відповідача підлягає до
стягнення нарахована сума відсотків
річних.

Однак, як вбачається з розрахунку 3%
річних, долученого до позовної заяви у
справі №926/382/13, відсотки в сумі 18259,59
грн. позивачем нараховано за 412
прострочених днів за період з 11.02.2011
року по 29.03.2012 року.

Слід зазначити, що в апеляційній скарзі
позивач провів порівняльні розрахунки
3% річних за періоди з 11.02.2011 року по
29.03.2012 року та з 11.02.2011 року по 29.03.2013
року, відтак, за період з 11.02.2011 року по
29.03.2013 року, позивачем нараховано 32192,29
грн., в той час, як вказаною постановою
апеляційної інстанції присуджено до
стягнення лише 18259,59 грн.

Враховуючи, долучений до позовної
заяви у справі №926/382/13, розрахунок 3%
річних в сумі 18259,59 грн., яка присуджена
до стягнення з відповідача постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 06.08.2013 року по
справі №926/382/13, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність в такому
розрахунку нарахування відсотків за
період з 30.03.2012 року по 29.03.2013 року.

З огляду на наведене, апеляційним судом
здійснено розрахунок 3% річних за
період з 30.03.2012 року по 29.03.2013 року.

Таким чином, як вбачається з
проведеного судом розрахунку, з
відповідача на користь позивача слід
стягнути 12465,28 грн. - 3% річних за період з
30.03.2012 року по 29.03.2013 року.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку про скасування
рішення місцевого господарського суду
в частині відмови у стягненні 3% річних
за вказаний період та прийняти в цій
частині нове рішення про стягнення з
відповідача на користь позивача 12465,28
грн., а в частині задоволення позовних
вимог про стягнення 50692,17 грн. -
інфляційних нарахувань та 16485,76 грн. - 3%
річних рішення залишити без змін.

У зв'язку із частковим скасуванням
рішення місцевого господарського суду,
з урахуванням ст.ст. 44, 49 ГПК України, з
відповідача на користь позивача слід
стягнути 2740,50 грн., з яких: 1827 грн. - за
подання позову та 913,50 грн. у
відшкодування витрат по сплаті
судового збору за подання апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 104, 105 ГПК
України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" задоволити
частково.

Рішення господарського суду
Чернівецької області від 09.10.2014 року по
справі №926/1159/14 скасувати в частині
відмови у стягненні 12465,28 грн. та в цій
частині прийняти нове рішення про
задоволення позову.

В решті рішення місцевого
господарського суду залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства
"Хотинтепломережа" Хотинської міської
ради (60000, Чернівецька область, м. Хотин,
вул. Олімпійська,77, ) на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1, ) 12465,28
грн. - 3% річних.

Стягнути з Комунального підприємства
"Хотинтепломережа" Хотинської міської
ради (60000, Чернівецька область, м. Хотин,
вул. Олімпійська,77, ) на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1, ) 2740,50
грн. (з яких: 1827 грн. - за подання позову
та 913,50 грн. у відшкодування витрат по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги).

На виконання постанови місцевому
господарському суду видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Матеріали справи №926/1159/14 повернути до
господарського суду Чернівецької
області.

Повну постанову складено 24.11.2014 року

Головуючий-суддя
Якімець Г.Г.

Судді
Бойко С.М.

Бонк Т.Б.