номер провадження справи 27/93/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2014
Справа № 908/3620/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Мегаполіс-Україна" (46020 м. Тернопіль,
вул. Д. Лук'яновича, 1)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "БУМСІТІ" (83092 м.
Донецьк, вул. 230-ої
Стрілецької дивізії, 1-А)

про стягнення 56 338 грн. 11 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: Тесельський П.І., дов. № 34
від 14.10.2014р.

від відповідача: не з'явився

Господарським судом Запорізької
області розглядається позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Мегаполіс-Україна", м. Тернопіль
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "БУМСІТІ", м. Донецьк
про стягнення 48 142 грн. 08 коп.
основного боргу, 426 грн. 02 коп. пені, 7 702
грн. 74 коп. штрафу, 67 грн. 27 коп. 3% річних.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010р.,
протоколом автоматичного розподілу
справи між суддями від 26.09.2014р., справу
№ 908/3620/14 передано на розгляд судді
Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 29.09.2014р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 908/3620/14,
присвоєно справі номер провадження
27/93/14 та призначено судове засідання на
27.10.2014р.

Ухвалою суду від 27.10.2014р. розгляд справи
відкладався на 24.11.2014р., у зв'язку з
неявкою у судове засідання
представника відповідача.

24.11.2014р. продовжено розгляд справи №
908/3620/14.

Головуючим суддею оголошено яка справа
розглядається, склад суду, та
роз'яснено представнику позивача, який
прибув в судове засідання, його права, у
тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 24.11.2014р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги, на підставах,
викладених у позовній заяві. Просить
суд стягнути з відповідача 48 142 грн. 08
коп. основного боргу, 426 грн. 02 коп. пені,
7 702 грн. 74 коп. штрафу, 67 грн. 27 коп. 3%
річних.

Представник відповідача у судові
засідання, відкриті 27.10.2014р. та 24.11.2014р.
не з'явився, вимог суду не виконав,
письмового відзиву не надав, про час та
місце розгляду справи був попереджений
належним чином. Клопотань про розгляд
справи без відповідача або про
відкладення розгляду справи на адресу
суду не надходило.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму
ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання
практики застосування ГПК України",
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні, протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі,
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців) і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, юридичною
адресою відповідача є: 83092 м. Донецьк,
вул. 230-ої Стрілецької дивізії, 1-А.

Відповідач належним чином був
повідомлений судом про дату, час та
місце розгляду справи. Ухвалу суду про
порушення провадження у справі та
призначення судового засідання на
27.10.2014р. та ухвалу суду про відкладення
розгляду справи на 24.11.2014р. надіслано на
юридичну адресу відповідача: 83092 м.
Донецьк, вул. 230-ої Стрілецької дивізії,
1-А, зазначену у позовній заяві та
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України,
обов'язок доказування і подання
доказів покладається на сторони. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно роз'яснень Вищого
Господарського Суду України, які
викладені в інформаційному листі від
15.03.2010 року № 01-08/140 "Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві" - неявка в
судові засідання учасників судового
процесу (сторін), ненадання
витребуваних судом документів та
доказів, необхідних для повного
розгляду справи - подібна практика,
спрямована на свідоме невиправдане
затягування судового процесу, порушує
права інших учасників судового процесу
та суперечить вимогам статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.

Неподання або несвоєчасне подання
стороною у справі, іншим учасником
судового процесу доказів з неповажних
причин, спрямоване на затягування
судового процесу, може розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз'яснення президії
Вищого господарського суду України №
04-5/609 від 31.05.2002 р. "Про внесення змін і
доповнень і про визнання таким, що
втратило чинність, деяких роз'яснень
президії Вищого арбітражного суду
України", особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Неявка відповідача в судове засідання
не звільняє відповідача від виконання
вимог суду, викладених в ухвалах суду і
направлення суду витребуваних
матеріалів.

Суд зазначає, що Господарський
процесуальний кодекс України не
обмежує коло осіб, які можуть з'явитися
в судове засідання та представляти
інтереси Товариства з обмеженою
відповідальністю "БУМСІТІ", м. Донецьк,
згідно статті 28 ГПК України.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами, якщо їх
достатньо для вирішення спору по суті.
Відповідач свої зобов'язання не
виконав, не скористався правом на
захист своїх інтересів.

Розглянувши матеріали та фактичні
обставини справи, оцінивши надані
докази, вислухавши представника
позивача, суд вважає вимоги позивача
такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу, способами захисту цивільних
прав та інтересів може бути - визнання
права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного
кодексу України цивільні права особа
здійснює у межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 4-1 ГПК України
господарські суди вирішують спори у
порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про захист
порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права чи охоронюваного
законом інтересу, яка здійснюється у
визначеній законом процесуальній
формі. Згідно з господарським
процесуальним законодавством предмет
позову це матеріально - правова вимога
позивача до відповідача, відносно якої
суд повинен винести рішення.
Матеріально-правова вимога позивача
повинна опиратися на певні обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України
кожен має право на підприємницьку
діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку (ст.
42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність
здійснюється суб'єктами
господарювання, підприємці мають право
без обмежень самостійно здійснювати
будь-яку підприємницьку діяльність,
яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що
01.03.2014р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Мегаполіс-Україна" (продавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "БУМСІТІ" (покупець)
укладено договір поставки № 699.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець
зобов'язується передати тютюнові або
інші вироби у власність покупця
відповідно до його замовлення
(замовлень), а покупець зобов'язується
приймати та оплачувати товар на умовах,
зазначених у цьому договорі. Придбаний
покупцем за цим договором товар буде в
подальшому реалізовуватися через
об'єкти торгівлі покупця на території
України.

Згідно п. 1.3 договору, він вступає в силу
з моменту його підписання і діє до
30.01.2014р. включно, а по відношенню
платежів - до повного виконання
покупцем своїх зобов'язань по оплаті
отриманого товару.

Відповідно до п. 4.1 договору ціна
товару визначається у відповідності з
ціною вказаною у прайс-листах продавця,
які діють на момент виконання
продавцем заявки покупця і вказується
в товарних накладних з урахуванням ПДВ.
Загальна сума даного договору
визначається на підставі фактично
поставленого товару, згідно видаткових
накладних, але у будь-якому випадку не
повинна перевищувати еквівалент 10 000 000
доларів США в рамках одного
календарного року.

Згідно п. 4.3 договору розрахунки за
кожну поставлену партію товару
здійснюються покупцем шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок продавця. Проте не
виключаються інші способи розрахунків,
передбачені чинним .законодавством
України, за погодженням з продавцем.

Відповідно до п. 4.4 договору кошти за
поставлений товар зараховуються на
закриття накладних за хронологією їх
виписки починаючи з накладної з
найбільш ранньою датою. Якщо по
неоплачених або не своєчасно оплачених
накладних продавцем була виставлена
претензія, то в першу чергу
покриваються штрафні санкції (пеня,
штраф, інфляційні нарахування тощо), а
потім основна сума боргу.

Згідно п. 4.8 договору максимальний
строк від термінування оплати за
тютюнові вироби становить шість
календарних днів і обраховується з
дати виписки накладної. День, наступний
за днем виписки накладної є першим днем
при підрахунку строку, на який надано
відстрочку. Останнім днем розрахунку є
шостий календарний день.

На виконання умов договору відповідачу
було поставлено тютюнові вироби, що
підтверджується видатковими
накладними № ДН14-00088396 від 28.05.2014р. на
суму 15 708 грн. 96 коп., № ДН14-00088443 від
28.05.2014р. на суму 14 740 грн. 68 коп., №
ДН14-00088444 від 28.05.2014р. на суму 17 692 грн. 68
коп.

Відповідач в порушення умов договору
не здійснив оплату за отриманий товар,
в результаті чого сума основного боргу
склала 48 142 грн. 08 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утримуватися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу
України визначено, що однією із підстав
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк,
є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного
кодексу України, сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору, згідно ч. 1
статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, на підставі
ч.1 статті 628 Цивільного кодексу
України.

Правовідносини сторін врегульовано
договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за
договором поставки одна сторона
-постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару. При цьому
підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом та фіксує факт здійснення
господарської операції і встановлення
договірних відносин, є підставою для
виникнення обов'язку щодо здійснення
розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно у
власність другій стороні (покупцю), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно і сплатити за нього
певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Позивач прийняті на себе зобов'язання
виконав належним чином та поставив
відповідачу товар, відповідно до умов
договору № 699.

Оскільки відповідачем зобов'язання з
оплати поставленого товару не були
виконані у погоджені у договорі строки,
позивач звернувся з претензією № 557/ГО
від 11.06.2014р. до відповідача з вимогою
сплатити заборгованість.

Претензія позивача залишена
відповідачем без відповіді та
задоволення.

З урахуванням наведеного, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
про стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "БУМСІТІ", м. Донецьк 48
142 грн. 08 коп. основного боргу.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 7 702 грн. 74 коп. штрафу, 67
грн. 27 коп. 3% річних. Період нарахувань з
04.06.2014р. по 20.06.2014р.

Відповідно до п.6.3 договору, відповідач,
у випадку прострочення платежу понад 3
(три) календарних дні, також
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 16
(шістнадцять) відсотків від суми
неоплаченого в строк товару за
користування коштами, що становить
7702,74грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтями 611, 625
Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного
законодавства захист цивільних прав
здійснюється, зокрема, шляхом
стягнення з особи, яка порушила право,
завданих збитків, а у випадках
передбачених законодавством або
договором, неустойки (штрафу, пені), а
також інших засобів передбачених
законодавством.

До інших засобів захисту цивільних
прав, у відповідності до ст. 625 ЦК
України, відносяться 3 % річних.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 6.3 договору у випадку
прострочення платежу понад 3 календарі
дні покупець сплачує на користь
продавця одноразовий штраф у розмірі 16
% від суми неоплаченого в строк товару
за користування коштами.

Враховуючи встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
грошових зобов'язань, господарський
суд дійшов висновку, що вимоги позивача
в частині стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "БУМСІТІ",
м. Донецьк 7 702 грн. 74 коп. штрафу та 67 грн.
27 коп. 3% річних обґрунтовані та
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача 426 грн. 02 коп. пені за
період з 04.06.2014р. по 20.06.2014р.

Відповідно до ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язань може
забезпечуватися згідно з законом або
договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити штрафні
санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом
може бути визначений розмір штрафних
санкцій також за інші порушення
окремих видів господарських
зобов'язань, зазначених у частині
другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ст.
549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", розмір
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного
банку України, що діяла у період, за
який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до вимог Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно п. 6.1 та п. 6.2 договору у випадку
невиконання або неналежного виконання
зобов'язань, передбачених цим
договором, сторона, що допустила
невиконання або неналежне виконання,
відшкодовує іншій стороні нанесені
збитки в повному обсязі.

У разі прострочення покупцем строків
оплати вартості отриманого товару від
зобов'язаний сплатити пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми простроченого платежу, за кожен
день прострочення.

Нарахування позивачем пені, у зв'язку з
порушенням умов договору № 699 від
01.03.2014р. у розмірі 426 грн. 02 коп. за період
з 04.06.2014р. по 20.06.2014р. не суперечить
нормам діючого законодавства України,
тому задовольняється судом.

Ст. 218 ГК України встановлено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання, якщо не доведе, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне позовні вимоги задовольнити
та стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "БУМСІТІ", м. Донецьк 48
142 грн. 08 коп. основного боргу, 426 грн. 02
коп. пені, 7 702 грн. 74 коп. штрафу, 67 грн. 27
коп. 3% річних.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, ст. 34 ГПК України.

На підставі статті 85 ГПК України -
24.11.2014року прийнято рішення про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається на
відповідача, оскільки спір до суду
доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Мегаполіс-Україна", м. Тернопіль до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "БУМСІТІ", м. Донецьк
задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "БУМСІТІ" (83092 м.
Донецьк, вул. 230-ої Стрілецької дивізії,
1-А, ) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Мегаполіс-Україна" (46020 м. Тернопіль,
вул. Д. Лук'яновича, 1, ) 48
142 (сорок вісім тисяч сто сорок дві) грн.
08 коп. основного боргу, 426 (чотириста
двадцять шість) грн. 02 коп. пені, 7 702 (сім
тисяч сімсот дві) грн. 74 коп. штрафу, 67
(шістдесят сім) грн. 27 коп. 3% річних, 1 827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. судового збору. Видати наказ
після набрання рішенням законної сили.

Суддя
С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 28.11.2014р.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.