м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/20564/14 21.11.14

За позовомПублічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Актив-Банк» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Арбімаркет»третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача Шкарупа
Вікторія Леонідівнапровизнання
правочинів нікчемними

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від позивача Данко А.Б. - представник
від відповідача Прокопенко Т.Ю. -
представниквід третьої особине
з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Актив-Банк»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Арбімаркет» про визнання
договору про відступлення права вимоги
та зміни сторони у зобов'язанні від
01.09.2014 та договору про відступлення
права вимоги за іпотечним договором
від 02.09.2014 нікчемними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
вартість переданого права грошових
вимог за Договором про відступлення
права вимоги та зміни сторони у
зобов'язанні від 01.09.2014 є значно
заниженою, а тому з огляду на положення
ст. 38 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
такі правочини є нікчемними.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.09.2014 за вказаним позовом
порушено провадження у справі №910/20564/14,
залучено до участі у справі Шкарупу
Вікторію Леонідівну третьою особою,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
та призначено розгляд справи на 06.11.2014.

29.10.2014 через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшов відзив на позовну
заяву, відповідно до якого відповідач
проти позову заперечує, вказуючи на те,
що Банк не відмовлявся від власних
майнових вимог, а здійснив відчуження
права вимоги з оплатою покупцем
вартості відступленого права вимоги;
Банк здійснив відчуження майнових
вимог за ринковими (звичайними) цінами,
та відповідачем оплачена вартість
права вимоги за Договором про
відступлення права вимоги та зміни
сторони у зобов'язанні від 01.09.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.11.2014 розгляд справи було
відкладено на 19.11.2014.

19.11.2014 через канцелярію суду надійшло
клопотання позивача про призначення у
справі судової експертизи.

В судовому засіданні 19.11.2014
оголошувалась перерва до 21.11.2014.

21.11.2014 до початку судового через
канцелярію суду надійшла заява
позивача про відкладення розгляду
справи, мотивована необхідністю подати
додаткові докази по справі.

В судовому засіданні представник
позивача вказану заяву підтримав.

Заява позивача про відкладення
розгляду справи судом відхиляється,
оскільки з моменту порушення
провадження розгляд справи
неодноразово відкладався, а позивач
мав достатньо часу для подання доказів
на підтвердження заявлених ним вимог.

21.11.2011 представником позивача було
подано заяву про збільшення позовних
вимог.

У вказаній заяві позивач просить суд
визнати договір про відступлення права
вимоги та зміни сторони у зобов'язанні
від 01.09.2014 та договір про відступлення
права вимоги за іпотечним договором
від 02.09.2014 недійсними.

При цьому, у вказаній заяві позивач,
обґрунтовуючи позовні вимоги, окрім
невідповідності спірних правочинів ст.
38 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
вказує, що договір про відступлення
права вимоги та зміни сторони у
зобов'язанні від 01.09.2014 від імені Банку
було підписано не уповноваженою на те
особою.

Дослідивши заяву позивача про
збільшення позовних вимог, суд
відмовляє у прийнятті до розгляду
вказаної заяви, оскільки за своїм
змістом вказана заява є заявою про
зміну одночасно і предмету, і підстав
позову, що суперечить вимогам ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні 21.11.2014 судом
відмовлено в задоволенні клопотання
позивача про призначення судової
експертизи з підстав його
необґрунтованості.

Третя особа повноважних представників
сторін в судове засідання не направила,
пояснень по справі не надала, своїм
правом не скористалась.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2014 між Публічним акціонерним
товариством «Комерційний банк
«Актив-Банк» (первісний кредитор) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Арбімаркет» (новий кредитор) укладено
договір про відступлення права вимоги
та зміни сторони у зобов'язанні (надалі
- Договір від 01.09.2014), за умовами якого
первісний кредитор в порядку та на
умовах, визначених Договором та чинним
в Україні законодавством, за плату,
передбачену Договором, відступає, а
новий кредитор набуває права грошових
вимог первісного кредитора в розмірі
та в обсязі визначеному договором за
наступним Кредитним договором,
судовими рішеннями, рішенням
Оболонського районного суду м. Києва,
та договорами, що забезпечують
зобов'язання боржника за кредитним
договором, а саме:

1. Кредитним договором № 9.1.07/ІЖ-1 від
31.10.2007, з усіма наступними змінами та
доповненнями, що укладений між
первісним кредитором та Шкарупою
Вікторією Леонідівною (боржником);

2. Договором іпотеки від 31.10.2007, що
укладений між первісним кредитором та
боржником, який посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу Гончаренко Н.О.,
внесено в реєстр за № 573, згідно якого в
іпотеку первісному кредитору передано
трикімнатну квартиру загальною площею
113,20 кв.м, жилою площею 66,0 кв.м, що
знаходиться за адресою: місто Київ,
вулиця Осиповського, будинок 9,
квартира 69;

3. Рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 12.02.2009 у справі № 2-1380/09,
згідно з яким з боржника стягнуто
заборгованість за Кредитним договором,
а саме 1513000,00 грн заборгованості за
кредитом, 127055,86 грн заборгованості за
процентами, 9682,40 грн заборгованості за
комісією, 51427,46 грн неустойки, судовий
збір в сумі 1700,00 грн та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в
сумі 30,00 грн, а всього 1702896,52 грн. На
виконання рішення Оболонським
районним судом міста Києва видано
виконавчий лист №2-1380/09 від 30.11.2009, на
підставі якого Відділом державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції відкрито
виконавче провадження ВП №19917602;

4. Судовим наказом Оболонського
районного суду міста Києва від 10.02.2009 у
справі № 2-н-77, згідно з яким з боржника
стягнуто заборгованість за Кредитним
договором, а саме 144520,44 грн, 722,61 грн
судових витрат, та 15,00 витрат на
інформаційно-технічне забезпечення, а
всього 145258,05 грн. На підставі судового
наказу Відділом державної виконавчої
служби Оболонського районного
управління юстиції відкрито виконавче
провадження ВП №19343021.

У відповідності до п. 1.2 Договору від
01.09.2014 новий кредитор одержує замість
первісного кредитора право вимагати
від боржника належного виконання
зобов'язань, визначених Кредитним
договором, Договором іпотеки, судовими
рішеннями.

Згідно з п. 2.1 Договору від 01.09.2014
первісний кредитор та новий кредитор
домовились, що вартість відступленого
права вимоги за кредитним договором
складає 200000,00 грн та повинна бути
сплачена новим кредитором відповідно
до п. 2.2 цього договору.

02.09.2014 між Публічним акціонерним
товариством «Комерційний банк
«Актив-Банк» (первісний
іпотекодержатель) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Арбімаркет» (новий
іпотекодержатель) укладено договір
відступлення права за іпотечним
договором (надалі - Договір від 02.09.2014),
за умовами якого первісний
іпотекодержатель відступає новому
іпотекодержавтелю своє право за
Договором іпотеки, який посвідчено
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу
Гончаренко Н.О. 31.10.2007 за реєстровим №573,
укладеним між первісним
іпотекодержателем та фізичною особою
Шкарупою Вікторією Леонідівною, який
забезпечує виконання умов Кредитного
договору №9.1.07/ІЖ-1 від 31.10.2007, разом із
договорами про внесення змін до
Кредитного договору, що укладений між
первісним іпотекодержателем та
іпотекодавцем.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про
іпотеку» відступлення прав за
іпотечним договором здійснюється без
необхідності отримання згоди
іпотекодавця, якщо інше не встановлено
іпотечним договором, і за умови, що
одночасно здійснюється відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням.
Якщо не буде доведено інше,
відступлення прав за іпотечним
договором свідчить про відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням.

Згідно з п. 1.2 Договору від 02.09.2014 цей
договір укладено на підставі ст. 24
Закону України «Про іпотеку» у зв'язку
з тим, що між новим іпотекодержателем
та первісним іпотекодержателем
укладено договір про відступлення
права вимоги та заміни сторони у
зобов'язанні за основним договором, та
внаслідок укладення цього договору до
нового іпотекодержателя переходять
всі права первісного іпотекодержателя
за іпотечним договором, який
забезпечує вимоги за основним
договором.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір про відступлення
права вимоги та зміни сторони у
зобов'язанні від 01.09.2014 є договором
купівлі-продажу права вимоги.

У відповідності до ст.ст. 655, 656
Цивільного кодексу України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Предметом договору
купівлі-продажу може бути право вимоги,
якщо вимога не має особистого
характеру. До договору купівлі-продажу
права вимоги застосовуються положення
про відступлення права вимоги, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

За змістом ст.ст. 512 - 515 Цивільного
кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги). Правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові. До
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Заміна кредитора не допускається у
зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з
особою кредитора, зокрема у
зобов'язаннях про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 691
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар за ціною,
встановленою у договорі
купівлі-продажу, або, якщо вона не
встановлена у договорі і не може бути
визначена виходячи з його умов, - за
ціною, що визначається відповідно до
статті 632 цього Кодексу, а також вчинити
за свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Статтею 632 Цивільного кодексу України
визначено, що ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
У випадках, встановлених законом,
застосовуються ціни (тарифи, ставки
тощо), які встановлюються або
регулюються уповноваженими органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування. Якщо ціна у договорі не
встановлена і не може бути визначена
виходячи з його умов, вона визначається
виходячи із звичайних цін, що склалися
на аналогічні товари, роботи або
послуги на момент укладення договору.

В п. 2.1 Договору від 01.09.2014 сторони
погодили, що вартість відступленого
права вимоги за кредитним договором
складає 200000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
стверджує, що вартість переданого
права грошових вимог за Договором про
відступлення права вимоги та зміни
сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 є
значно заниженою, а тому в силу ч. 3 ст. 38
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
такий правочин є нікчемним. Як наслідок
- позивач вказує і на нікчемність
договору про відступлення права вимоги
за іпотечним договором.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків; правочин може вчинятися
усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

02.09.2014 Виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення від № 79 «Про
запровадження тимчасової
адміністрації у ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК»,
згідно з яким з 03.09.2014 запроваджено
тимчасову адміністрацію та призначено
уповноважену особу Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб на тимчасову
адміністрацію в Публічне акціонерне
товариство «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«АКТИВ-БАНК». Тимчасову адміністрацію
в ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» запроваджено
строком на 3 місяці з 03.09.2014 по 03.12.2014
Уповноваженою особою Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб на
тимчасову адміністрацію в ПАТ «КБ
«АКТИВ-БАНК» призначено провідного
професіонала з питань врегулювання
неплатоспроможності банків відділу
запровадження процедури тимчасової
адміністрації та ліквідації
департаменту врегулювання
неплатоспроможності банків Шевченка
Олександра Володимировича.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» протягом дії тимчасової
адміністрації уповноважена особа
Фонду зобов'язана забезпечити
перевірку правочинів (у тому числі
договорів), вчинених (укладених) банком
протягом одного року до дня
запровадження тимчасової
адміністрації банку, на предмет
виявлення правочинів (у тому числі
договорів), що є нікчемними з підстав,
визначених частиною третьою цієї
статті.

Частиною 2 ст. 38 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» встановлено, що правочини (у тому
числі договори) неплатоспроможного
банку є нікчемними з таких підстав: 1)
банк безоплатно здійснив відчуження
майна, прийняв на себе зобов'язання без
встановлення обов'язку контрагента
щодо вчинення відповідних майнових
дій, відмовився від власних майнових
вимог; 2) банк до дня визнання банку
неплатоспроможним взяв на себе
зобов'язання, внаслідок чого він став
неплатоспроможним або виконання його
грошових зобов'язань перед іншими
кредиторами повністю чи частково стало
неможливим; 3) банк здійснив
відчуження чи передав у користування
або придбав (отримав у користування)
майно, оплатив результати робіт та/або
послуги за цінами, нижчими або вищими
від звичайних (якщо оплата на 20
відсотків і більше відрізняється від
вартості товарів, послуг, іншого майна,
отриманого банком), або зобов'язаний
здійснити такі дії в майбутньому
відповідно до умов договору; 4) банк
оплатив кредитору або прийняв майно в
рахунок виконання грошових вимог у
день, коли сума вимог кредиторів банку
перевищувала вартість майна; 5) банк
прийняв на себе зобов'язання (застава,
порука, гарантія, притримання,
факторинг тощо) щодо забезпечення
виконання грошових вимог у порядку
іншому, ніж здійснення кредитних
операцій відповідно до Закону України
«Про банки і банківську діяльність»; 6)
банк уклав кредитні договори, умови
яких передбачають надання клієнтам
переваг (пільг), прямо не встановлених
для них законодавством чи внутрішніми
документами банку; 7) банк уклав
правочини (у тому числі договори), умови
яких передбачають платіж чи передачу
іншого майна з метою надання окремим
кредиторам переваг (пільг), прямо не
встановлених для них законодавством чи
внутрішніми документами банку; 8) банк
уклав правочин (у тому числі договір) з
пов'язаною особою банку, якщо такий
правочин не відповідає вимогам
законодавства України.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, обов'язок доказування та подання
доказів, відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Позивачем не надано жодних доказів
того, що вартість відступленого права
вимоги за Договором про відступлення
права вимоги та зміни сторони у
зобов'язанні від 01.09.2014 є меншою, аніж
вартість, за якою було відчужено
відповідне право вимоги до боржника.

В свою чергу, відповідачем для
долучення до матеріалів справи було
подано звіт про оцінку права грошової
вимоги за кредитним договором,
складений суб'єктом оціночної
діяльності Товариством з обмеженою
відповідальністю «МІРФІЛ» (сертифікат
суб'єкта оціночної діяльності № 12428/11,
виданого Фондом державного майна
України 06.09.2011).

За змістом ст. 12 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» звіт про оцінку майна є
документом, що містить висновки про
вартість майна та підтверджує виконані
процедури з оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності - суб'єктом
господарювання відповідно до договору.

Відповідно до наведеного звіту ринкова
вартість права грошової вимоги за
Кредитним договором №9.1.07/ІЖ-1 від 31.10.2007
до Шкарупи Вікторії Леонідівни станом
на 01.09.2014 складає 199900 грн.

Тобто, визначена за результатами
оцінки вартість права грошової вимоги
за Кредитним договором №9.1.07/ІЖ-1 від
31.10.2007 є меншою, аніж вартість, за якою
відповідне право вимоги було
відчуженої на користь відповідача за
спірним договором відступлення права
вимоги, що спростовує доводи позивача,
наведені у позовній заяві.

В ході розгляду справи позивачем було
заявлено клопотання про призначення
судової експертизи, в якому позивач на
вирішення експерта просив поставити
питання: яка реальна вартість
відступлених прав вимоги за спірним
Договором та чи відповідає така
вартість звичайним цінам.

Відповідно до ст. 41 Господарського
процесуального кодексу України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

В постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
№4 «Про деякі питання практики
призначення судової експертизи»
відзначається, що у разі коли наявні у
справі докази є взаємно суперечливими,
їх оцінку в разі необхідності може бути
здійснено господарським судом з
призначенням відповідної судової
експертизи. Питання про призначення
судової експертизи повинно
вирішуватися лише після ґрунтовного
вивчення обставин справи і доводів
сторін щодо необхідності такого
призначення.

Оскільки в матеріалах справи наявний
звіт про оцінку права грошової вимоги,
яке було відчужено за спірним
правочином, вказаний звіт було
рецензовано в порядку, встановленому
ст.13 Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні», матеріали
справи містять документи на
підтвердження повноважень суб'єктів
оціночної діяльності на здійснення
такої діяльності, а позивачем жодних
доказів, які б містили суперечливі
вказаному звіту відомості щодо
вартості відчужених прав вимоги не
надано, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
клопотання позивача та призначення у
справі судової експертизи.

Отже, з огляду на те, що позивачем
належними та допустимими доказами не
доведено того факту, що вартість
переданого права грошових вимог за
Договором про відступлення права
вимоги та зміни сторони у зобов'язанні
від 01.09.2014 є значно заниженою, а також не
доведено існування підстав, які в силу
положень ч. 3 ст. 38 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» свідчать про нікчемність
правочину, вимоги позивача про
визнання нікчемними договору про
відступлення права вимоги та зміни
сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 та
договору про відступлення права вимоги
за іпотечним договором від 02.09.2014
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 26.11.2014.

Суддя
Ю.М.
Смирнова