номер провадження справи 19/94/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2014
Справа № 908/3408/14

За позовом Приватного малого
підприємства «Любава» (78315,
Івано-Франківська область, смт.
Заболотів, вул. Лесі Українки, 31-А)

до Приватного підприємства фірми
«Добустранс» (85043, Донецька область, м.
Добропілля, вул. Красноармійська, 30-А)

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» (76000, м. Івано-Франківськ,
вул. Силових стр., 15; 49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50)

про стягнення 51780,16 грн.

Суддя Давиденко І.В.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

Від третьої особи: Суберляк Д.В. -
представник за довіреністю № 4007-О від
31.10.12.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Запорізької
області 16.09.14. звернулось Приватне мале
підприємство «Любава» з позовною
заявою до Приватного підприємства
фірми «Добустранс» про стягнення 51780,16
грн. безпідставно набутих грошових
коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
невстановленими особами
несанкціоновано в системі
«Інтернет-Клієн-Банк» під логіком та
паролем Приватного малого
підприємства «Любава» на
розрахунковий рахунок Приватного
підприємства фірми «Добустранс» було
проведено платіж.

Разом з позовною заявою Приватне мале
підприємство «Любава» на підставі ст. 66
Господарського процесуального кодексу
України подано письмову заяву про
забезпечення позову, шляхом накладення
арешту на грошові кошти Приватного
підприємства фірми «Добустранс».

Ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 17.09.14. порушено
провадження у справі № 908/3408/14, справі
присвоєно номер провадження 19/94/14,
судове засідання призначено на 02.10.14. о
11-00.

Представник позивача в судовому
засіданні 02.10.14. підтримав позовні
вимоги, просив суд позов Приватного
малого підприємства «Любава»
задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове
засідання 02.10.14. не з'явився, про поважні
причини неявки суд не повідомив, вимоги
ухвали суду від 17.09.14. не виконав,
письмового відзиву на позов не надав.

Ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 02.10.14. розгляд
справи № 908/3408/14 на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України
відкладено на 04.11.14. о 11-40.

Від позивача через канцелярію
Господарського суду 02.10.14. на підставі
ст. 741 Господарського процесуального
кодексу України надійшло клопотання
про здійснення судового засідання,
призначеного на 04.11.14. о 11-40 у режимі
відеоконференції з господарським
судом Івано-Франківської області, в
зв'язку з віддаленістю Господарського
суду Запорізької області.

Ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 02.10.14. у справі
№ 908/3408/14 задоволено клопотання
позивача та доручено Господарському
суду Івано-Франківської області
забезпечити проведення
відеоконференції 04.11.14. о 11-40 у
приміщенні господарського суду
Івано-Франківської області.

Представники сторін та третьої особи в
судове засідання 04.11.14. не з'явились, про
поважні причини неявки суд не
повідомили, вимоги ухвали суду від
02.10.14. не виконали.

Ухвалою Господарського суду
Запорізької області від 04.11.14. розгляд
справи № 908/3408/14 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України відкладено на 17.11.14. о
16-30.

В судове засідання 17.11.14. представники
позивача та відповідача не з'явились,
вимоги ухвали Господарського суду
Запорізької області від 04.11.14. не
виконали, про поважні причини неявки
суд не повідомили, про час та місце
проведення судового засідання були
повідомлені належним чином.

Відповідно до п.п. 3.9.1 та 3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.11., в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. У
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, сторони є належним чином
повідомленим про час і місце розгляду
справи і його неявка не перешкоджала
вирішенню даного спору.

Розглянувши заяву позивача, про
забезпечення позову, суд відмовив у її
задоволенні, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 66 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Таким чином, заходи до забезпечення
позову застосовуються господарським
судом, як засіб запобігання можливим
порушенням майнових прав чи
охоронюваних законом інтересів особи
та гарантія реального виконання
рішення суду. Умовою застосування
заходів до забезпечення позову є
достатньо обґрунтоване припущення, що
майно (в тому числі грошові суми, цінні
папери тощо), яке є у відповідача на
момент пред'явлення позову до нього,
може зникнути, зменшитись за кількістю
або погіршитись за якістю на момент
виконання рішення.

Згідно зі ст. 67 Господарського
процесуального кодексу України, позов
забезпечується: накладанням арешту на
майно або грошові суми, що належать
відповідачеві; забороною
відповідачеві вчиняти певні дії;
забороною іншим особам вчиняти дії, що
стосуються предмета спору; зупиненням
стягнення на підставі виконавчого
документа або іншого документа, за яким
стягнення здійснюється у безспірному
порядку; зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про звільнення цього майна з-під
арешту.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.11.
№ 16 «Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову.

З цією метою та з урахуванням загальних
вимог, передбачених статтею 33
Господарського процесуального кодексу
України, обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має
здійснювати оцінку обґрунтованості
доводів заявника щодо необхідності їх
вжиття з урахуванням такого:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним видом заходів до
забезпечення позову і предметом
відповідної позовної вимоги. Саме лише
посилання в заяві на потенційну
можливість ухилення відповідача від
виконання судового рішення без
наведення відповідного обґрунтування
не є достатньою підставою для
задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до
забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення
господарського суду, що невжиття таких
заходів може утруднити чи зробити
неможливим виконання судового рішення.
При цьому, сторона, яка звертається з
заявою про забезпечення позову,
повинна обґрунтувати причини
звернення із такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних
вимог, передбачених ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу для забезпечення позову.

У разі відсутності доказів в
підтвердження викладених обставин та
обґрунтування, що невжиття таких
заходів утруднить чи зробить
неможливим виконання рішення,
господарський суд відхиляє таку заяву
як необґрунтовану та не підтверджену
належними докази.

Заява про забезпечення позову
обґрунтована тим, що отримавши
безпідставно проведений платіж з
рахунку позивача значна сума коштів
була переведена на карткові рахунки,
готівка з яких була знята через
банкомати. Отже, на думку позивача, це
підтверджує, що невжиття заходів
забезпечення позову утруднить та
зробить неможливим виконання рішення
суду. Пропоновані заходи забезпечення
позову у вигляді арешту безпідставно
отриманих коштів на банківському
рахунку відповідача є співмірними
позовним вимогам та сприятиме
відновленню порушеного права.

Приписами п. 7.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.11. № 16 «Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» зазначено, що у позовному
провадженні піддані арешту кошти слід
обмежувати розміром суми позову та
можливих судових витрат.

Суд зазначає, що з заяви позивача про
забезпечення позову не вбачається сума
коштів в межах якої Приватне мале
підприємство «Любава» просить
накласти арешт.

Оскільки позивачем не вказано
конкретних обставин та не надано
жодних доказів, які б підтверджували
обставини, що можуть утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду, не зазначено суму коштів, в межах
якої слід накласти арешт, суд не вбачає
підстав для задоволення заяви
Приватного малого підприємства
«Любава» про забезпечення позову,
шляхом накладення арешту на грошові
кошти Приватного підприємства фірми
«Добустранс».

Враховуючи вищевикладене, судом
відмовлено у задоволенні заяви
Приватного малого підприємства
«Любава» про забезпечення позову.

За результатами дослідження доказів,
наявних в матеріалах справи, суд у
нарадчій кімнаті, у відповідності до
ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
ухвалив рішення у справі № 908/3408/14.

Розглянувши подані матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
третьої особи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач та вбачається з
матеріалів справи, 09.01.08. між Публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» (Банк) та Приватним
малим підприємством «Любава» (Клієнт)
укладено Договір банківського рахунка
№ IFSKX, на виконання п. 1.1 якого Банк
відкриває Клієнту поточний рахунок у
національній та іноземній валюті (у
тому числі картковий та інші рахунки зі
спеціальним режимом використання) та
здійснює його розрахункове та касове
обслуговування, відповідно до чинного
законодавства України, нормативних
актів Національного банку України та
умов цього Договору.

Позивач вказує на те, що 12.06.14.
невстановленими особами
несанкціоновано в системі
«Інтернет-Клієнт-Банк» під логіном та
паролем Приватного малого
підприємства «Любава» з рахунку
підприємства в Публічному
акціонерному товаристві Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» був проведений
платіж на суму 108200,00 грн. на
розрахунковий рахунок в Публічному
акціонерному товаристві Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» №
0529, що належить Приватному
підприємству фірмі «Добустранс».

Позивач зазначає, що частина коштів в
розмірі 56420,00 грн. була переведена на
карткові рахунки та зняті через
банкомати. Кошти, що залишились в
розмірі 51780,16 грн. була заблоковані
банком за заявою позивача та
знаходяться на розрахунковому рахунку
Приватного підприємства фірми
«Добустранс».

За заявою Приватного малого
підприємства «Любава» Снятинським РВ
УМВС України в Івано-Франківській
області зареєстроване кримінальне
провадження № 0000177 за ч. 1 ст. 361
Кримінального кодексу України.

Також, позивач посилається на те, що
жодних актів чи дій, які б свідчили про
виникнення майнових зобов'язань між
Приватним малим підприємством
«Любава» та Приватним підприємством
фірмою «Добустранс» не було. Договорів
або інших правочинів не укладалось, а
тому переказ коштів з рахунку позивача
на рахунок відповідача відбувся
несанціоновано.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач вказує на те, що відповідач
безпідставно набув грошові кошти в
розмірі 51780,16 грн., в зв'язку з чим, на
думку позивача, з відповідача має бути
стягнена вказана сума безпідставно
набутих коштів.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу
України передбачено, що особа, яка
набула майно без достатньої правової
підстави зобов'язана повернути
потерпілому це майно. Особа зобов'язана
повернути майно і тоді, коли підстава,
на якій воно було набуте, згодом
відпала. Положення зазначеної статті
застосовується незалежно від того, чи
безпідставне набуття було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події.

Зазначеною нормою передбачено,
зокрема, що обов'язково має бути
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи. Тобто мала місце
помилка, обман, випадковість або інші
підстави набуття або збереження майна,
які не можна віднести до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків (ст. 11 Цивільного України).

В матеріалах справи міститься копія
платіжного доручення № 4866 від 12.06.14., з
якого вбачається, що платник: Приватне
мале підприємство «Любава»
перерахувало на рахунок отримувача:
Приватного підприємства фірми
«Добустранс» грошові кошти в розмірі
108200,00 грн. з призначенням платежу:
оплата за товар по накладній № 257.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Слід зазначити, що ухвалою суду від
04.11.14. було зобов'язано сторін надати
суду накладну № 257, яка зазначена в
графі «призначення платежу» в
платіжному дорученні № 4866 від 12.06.14.
на суму 108200,00 грн., але вказана вище
накладна сторонами суду не надавалась.

Також сторонами не надано суду
будь-яких письмових пояснень щодо
зазначеної вище накладної № 257.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
з матеріалів справи вбачається, що
позивачем документальними доказами не
спростовано, що платіж у сумі 108200,00 грн.
був здійснений не за накладною № 257, яка
зазначена в графі «призначення
платежу» в платіжному дорученні № 4866
від 12.06.14., а отже не доведено
безпідставність отриманих
відповідачем коштів.

Відповідно до п. 3.4.2.3 «Умов та правил
надання банківських послуг»
встановлено, що реєстрація клієнтів в
системі дистанційного обслуговування
здійснюється клієнтом самостійно на
сайті банку www.privatbank.ua. Реєстрація
підтверджується паролем, який банк
направляє на верифицирований
мобільний телефон клієнта. Доступ
уповноваженої особи клієнта, яка
реєструється в Приват24, до рахунків
клієнта, визначається по наданим
клієнтом в банк документам, які
підтверджують повноваження даної
особи. В разі відсутності у клієнта
верифицированого банком мобільного
телефону, банк має право вимагати від
клієнта надання додаткової інформації
для ідентифікації клієнта. Перелік
інформації, необхідної для
ідентифікації клієнта та способи її
надання, визначаються банком. В разі
відсутності в банку інформації про
повноваження уповноважених осіб
клієнта або ненадання інформації для
ідентифікації клієнта протягом 5
банківських днів з моменту запита її
банком, банк відмовляє клієнту в його
реєстрації в системі дистанційного
обслуговування.

Згідно з п. 3.4.2.7 «Умов та правил надання
банківських послуг» зазначено, що
відповідальні особи платника, які
уповноважені розпоряджатись рахунком
та на законих підставах володіють
особистим ключем (верифицированим
мобільним телефоном), від свого імені
накладають підписи (в т.ч. за допомогою
SMS) на час утворення електроного
розрахункового документу.

Пунктом 3.4.2.9 «Умов та правил надання
банківських послуг» передбачено, що
клієнт має право самостійно
здійснювати перегенерування ключів та
змін паролів, які використовуються
системою дистанційного
обслуговування, в таких випадках:
одразу після інсталяції; ушкодження
ключів; втратою паролів; звільненням
осіб, які мали доступ до ключів ЄЦП та
(або) паролів; в інших випадках, коли
виникає необхідність здійснення таких
дій.

Обмін інформацією між банком і
клієнтом можливий тільки після
здійснення в банку процедури
сертифікації ключів ЄЦП, сгенерованих
клієнтом, а також після верифікації
використаних для SMS-підпису телефонів.
На час сертифікації відкриті ключі ЄЦП
клієнта вносяться в базу ключів банку,
а верифицировані номера телефонів - в
Єдину клієнтську базу банку (п. 3.4.2.11
«Умов та правил надання банківських
послуг»).

Згідно з п. 3.4.2.13 «Умов та правил надання
банківських послуг» визначено, що
відповідальність за відповідність
власників ЄЦП та верифицированих
телефонів особам, які вказані в картках
з зразками підписів та відтисків
печатки, несе клієнт.

Пунктом 3.4.2.17 «Умов та правил надання
банківських послуг» встановлено, що
дистанційне розпорядження вважається
переданим клієнтом та прийнятим банком
до виконання, якщо клієнт: для доступу
до системи ввів правильне значення
засобів ідентифікації; ввів код
операції та всі параметри, які
запрошуються системою; підтвердив це
розпорядження. Якщо клієнт не
підтвердив розпорядження на
здійснення операції, то банк операцію
не виконує.

Відповідно до п. 3.4.2.18 «Умов та правил
надання банківських послуг» зазначено,
що банк приймає до виконання електроні
платежі, які пройшли без заперечень всі
технологічні стадії обробки та
розшифровки з використанням відкритих
ключів ЄЦП клієнта та верифицированих
телефонів.

Якщо операція містить ознаки такої, яка
підлягає фінансовому моніторингу, то
банк може відмовити клієнту в
виконанні електронного розрахункового
документу (п. 3.4.2.22 «Умов та правил
надання банківських послуг»).

У статті 15 Цивільного кодексу України
вказано, що кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Способи
захисту цивільних прав та інтересів
судом, передбачені ст. 16 Цивільного
кодексу України.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Згідно ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок доказування покладається на
позивача.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Таким чином, з наведеного вбачається,
що до господарського суду вправі
звернутися кожна особа, яка вважає, що
її право чи охоронюваний законом
інтерес порушено чи оспорюється.

Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Отже, необхідною умовою для звернення
до суду із відповідним позовом є
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів особи - позивача у справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем належними засобами
доказування не доведено суду порушення
з боку Приватного підприємства фірми
«Добустранс» законних та охоронюваних
законом інтересів Приватного малого
підприємства «Любава».

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд дійшов висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову Приватного малого підприємства
«Любава».

За таких обставин, враховуючи
вищевикладене, суд відмовляє
Приватному малому підприємству
«Любава» в задоволенні позовних вимог
повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 32, 33, 44, 49, 66, 67, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Приватного
малого підприємства «Любава»
відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 19.11.14.

Суддя
І.В.
Давиденко