м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
розглянувши матеріали справи
за позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
до Приватного акціонерного
товариства «Акціонерна страхова
компанія «ІНГО Україна»
про стягнення 5178 грн. 40 коп.
Представники сторін:
від позивача: Дзюба І.М. - представник
за довіреністю № 14/430 від 19.08.2014;
від відповідача: не з'явились.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
29.09.2014 до Господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Провідна» з
вимогами до Приватного акціонерного
товариства «Акціонерна страхова
компанія «ІНГО Україна» про стягнення
Свої позовні вимоги позивач
обгрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності не виконав
зобов'язання щодо відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди майну
власника автотранспортного засобу
Хюндай, державний номер НОМЕР_1, водієм
транспортного засобу Лексус, державний
номер НОМЕР_2, цивільна
відповідальність власника якого
застрахована відповідачем відповідно
до Полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів АЕ/1111304, та право вимоги за якою
перейшло до позивача.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.10.2014 порушено провадження у
до розгляду на 17.10.2014.
У судовому засіданні 17.10.2014 представник
позивача подав суду документи на
виконання вимог ухвали суду, які суд
долучив до матеріалів справи.
Представник відповідача у судовому
засіданні 17.10.2014 подав відзив на
позовну заяву, в якому заперечив проти
задоволення позовних вимог у зв'язку з
їх необґрунтованістю. Зокрема,
відповідач зазначив, що сторонами було
досягнуто згоди щодо зарахування
зустрічних однорідних вимог. Зокрема,
відповідач пояснив, що 15.04.2014 він
звернувся до позивача з заявою про
страхове відшкодування вих. № 1693 на
страхового відшкодування з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу, франшизи та ліміту
відповідальності, позивач визначив
суму страхового відшкодування у
позивач звернувся до відповідача із
заявою про страхове відшкодування вих.
№ 03-17/6591 від 19.06.2014 у розмірі 5688 грн. 40
коп. (після розрахунку відповідача сума
страхового відшкодування склала 4474
грн. 55 коп.), а відповідач листом вих. №
21-07-2014 від 21.07.2014 та листом вих. № 3314 від
07.08.2014 повідомив про зарахування вище
вказаних зустрічних однорідних вимог,
то зобов'язання Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна» щодо
сплати Приватному акціонерному
товариству «Страхова компанія
«Провідна» страхового відшкодування
за Полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів АЕ/1111304 припинилось.
У судовому засіданні 17.10.2014, відповідно
до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено перерву до 03.11.2014.
31.10.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшли заперечення на
відзив, в яких позивач зазначив, що
зарахування зустрічних однорідних
вимог фактично не було проведено,
оскільки 28.07.2014 позивач сплатив
відповідачу страхове відшкодування у
чого надав суду належним чином
засвідчену копію платіжного доручення
№ 0034542 від 28.07.2014.
У судовому засіданні 03.11.2014, відповідно
до статті 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено перерву до 10.11.2014.
10.11.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи, яке суд
долучив до матеріалів справи.
У судовому засіданні 10.11.2014,
розглянувши клопотання відповідача
про відкладення розгляду справи, суд
відмовив в його задоволенні у зв'язку з
необґрунтованістю, адже чинним
законодавством України не обмежено
коло осіб, які можуть бути
представниками юридичної особи при
розгляді справи.
Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 № 18,
господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і
т.п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32-34 ГПК), причому відсутність коштів для
оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.
Представник позивача у судовому
засіданні 10.11.2014 надав усні пояснення
по суті спору; позовні вимоги підтримав
Представники відповідача у судове
засідання 10.11.2014 не з'явилися, про
причини неявки суд не повідомили, про
час та місце проведення судового
засідання повідомлені належним чином.
У судовому засіданні 10.11.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані суду
докази, суд
Відповідно до Відомостей про
дорожньо-транспортну пригоду № 9219272,
сформованих АІПС ДТП станом на 10.10.2013,
та постанови Київського районного суду
міста Одеси від 29.07.2013 у справі №
встановлено, що 20.06.2013 на проспекті
Шевченка в м. Одесі ОСОБА_2, керуючи
автомобілем Лексус, державний номер
НОМЕР_2, порушив Правила дорожнього
руху України, внаслідок чого здійснив
зіткнення з автомобілем Хюндай,
державний номер НОМЕР_1, що спричинило
пошкодження транспортних засобів.
Вищевказаною постановою ОСОБА_2
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого статтею 124 Кодексу
України про адміністративні
15.01.2013 між Приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Провідна» (страховик) та
Представництвом «Роттафарм С.П.А.»
(страхувальник) укладено Договір
добровільного страхування наземного
транспорту № 06/0663313/9046/13, яким
передбачено страхування транспортного
засобу Хюндай, державний номер НОМЕР_1
(Додаток до Договору).
У відповідності до умов пункту 19
договору страхування строк дії
договору визначено з 20.01.2013 по 19.01.2014.
Згідно з частиною 1 статті 16 Закону
України "Про страхування" договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору. Дана
норма кореспондується із статтею 979
Цивільного кодексу України, якою
визначено, що за договором страхування
страховик зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити страхувальникові
або іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.
Згідно зі статтею 20 Закону України "Про
страхування" страховик зобов'язаний
при настанні страхового випадку
здійснити страхову виплату або виплату
страхового відшкодування у
передбачений договором строк.
Статтею 9 Закону України "Про
страхування" визначено, що страховою
виплатою є грошова сума, яка
виплачується страховиком відповідно
до умов договору страхування при
настанні страхового випадку. При цьому,
розмір страхової суми та (або) розміри
страхових виплат визначаються за
домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством. Вказаною статтею також
визначено, що страхове відшкодування -
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
У відповідності до частини 1 статті 25
Закону України «Про страхування»
здійснення страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
Відповідно до рахунку-фактури № GAS-00130374
від 03.12.2013 та акту виконаних робіт №
GAS-00130374 від 27.02.2014, виставлених Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5, фактична
вартість ремонту автомобіля Хюндай,
державний номер НОМЕР_1, становить 5688
Судом встановлено, що наведені в акті
виконаних робіт № GAS-00130374 від 27.02.2014
роботи знаходяться у
причинно-наслідковому зв'язку із тими
пошкодженнями, що зазначені у
первинній довідці ДАІ про
дорожньо-транспортну пригоду,
складеної за обставинами ДТП.
03.03.2014, складеним позивачем, розмір
страхового відшкодування за Договором
добровільного страхування наземного
транспорту № 06/0663313/9046/13 від 15.01.2013
складає 5688 грн. 40 коп., на підставі якого
позивачем виплачено страхове
відшкодування у розмірі 5688 грн. 40 коп.
на рахунок Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5, що підтверджується платіжним
дорученням № 0018333 від 05.05.2014, належним
чином засвідчена копія якого наявна в
матеріалах справи.
Як встановлено судом, на момент скоєння
ДТП цивільна відповідальність
власника транспортного засобу Лексус,
державний номер НОМЕР_2, була
застрахована Приватним акціонерним
товариством «Акціонерна страхова
компанія «ІНГО Україна» відповідно до
Полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АЕ/1111304 з встановленим
розміром страхової суми за шкоду
франшизи - 510 грн. 00 коп.
23.06.2014 позивачем було направлено
відповідачу заяву про відшкодування
шкоди в порядку регресу/суброгації вих.
№ 03-17/6591 від 19.06.2014 (по суті - заяву про
страхове відшкодування) разом з
додатками, яка була отримання останнім
23.06.2014, що підтверджується наявною в
матеріалах справи копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення
У відповідь на заяву позивача Приватне
акціонерне товариство «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна»
листом вих. № 3314 від 07.08.2014 повідомило,
що виплата страхового відшкодування за
Полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АЕ/1111304 у розмірі 4474 грн. 55
коп. була здійснена шляхом
взаємозаліку 24.07.2014.
12.09.2014 позивач звернувся до відповідача
повідомив, що між сторонами не було
укладено жодних договорів щодо
взаємозаліку, а заборгованість
Приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія «ІНГО
Україна» за Полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АЕ/1111304
залишається несплаченою в розмірі 5688
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується а всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню в повному обсязі з
Відповідно до частини 1 статті 1166
Цивільного кодексу України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187
Цивільного кодексу України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512
Цивільного кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений також
в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного
кодексу України до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

У зв'язку з виплатою страхового
відшкодування страхувальнику, позивач
набув право вимоги до особи
відповідальної за заподіяний збиток,
оскільки відповідно до статті 993
Цивільного кодексу України та статті 27
Закону України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування, в межах фактичних
затрат переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Таким чином, до позивача у межах
фактичних витрат і суми страхового
відшкодування перейшло право вимоги,
яке страхувальник мав до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Так як цивільно-правова
відповідальність власника
транспортного засобу Лексус, державний
номер НОМЕР_2, була застрахована
Приватним акціонерним товариством
«Акціонерна страхова компанія «ІНГО
Україна» за Полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів АЕ/1111304,
відповідно до положень Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язок щодо відшкодування
збитку, завданого внаслідок ДТП водієм
транспортного засобу Лексус, державний
номер НОМЕР_2, власнику
автотранспортного засобу Хюндай,
державний номер НОМЕР_1, покладається
на відповідача (в межах страхової суми
та за вирахуванням франшизи).

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7
Закону України "Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні" встановлено, що
проведення оцінки майна є обов'язковим
для визначення збитків або розміру
відшкодування у випадках, встановлених
законом.

Водночас, Законом України «Про
обов'язкове страхування власників
наземних транспортних засобів» не
передбачено обов'язкового проведення
професійної оцінки шкоди, завданої при
ДТП транспортному засобу, суб'єктами
оціночної діяльності та необхідність
відшкодування шкоди не ставиться у
залежність від проведення такої
оцінки. Звіт про оцінку транспортного
засобу є лише попереднім оціночним
документом, у якому зазначається про
можливу, але не кінцеву суму, яку
необхідно витратити на відновлення
транспортного засобу.

Суд приходить до висновку, що
проведення оцінки завданої шкоди є
необхідним лише у випадку наявності
підстав для вирахування коефіцієнту
фізичного зносу у випадках і порядку
передбаченому Методикою товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів (затверджена
наказом Міністерства юстиції України,
Фонду державного майна України від 24
листопада 2003 року № 142/5/2092;
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

Відповідно до пункту 7.38 вказаної
Методики значення коефіцієнта
фізичного зносу (Ез) приймається таким,
що дорівнює нулю для нових складників
та для складників КТЗ, строк
експлуатації яких не перевищує 5 років -
для легкових КТЗ виробництва країн СНД
та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Зі свідоцтва про реєстрацію
пошкодженого автомобіля Хюндай,
державний номер НОМЕР_1, (копія якого
міститься у матеріалах справи),
вбачається, що рік випуску автомобіля -
2008, а отже на момент ДТП строк його
експлуатації не перевищував семи
років. Таким чином, підстав для
вирахування зносу в даному випадку
немає.

Судом також враховано, що у пункті 7.39
вищезазначеної Методики наведені
винятки стосовно використання
зазначених у пункті 7.38 Методики вимог,
однак доказів щодо існування вказаних
обставин відповідачем суду надано не
було.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
акт виконаних робіт № GAS-00130374 від 27.02.2014,
наданий Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_5, та платіжне доручення № 0018333
від 05.05.2014 є доказами фактично
здійснених витрат, які виникли
внаслідок ДТП.

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від страхової
суми, в межах якого відшкодовується
збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до Полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів АЕ/1111304 розмір
франшизи складає 510 грн. 00 коп., розмір
страхової суми (ліміту
відповідальності) за шкоду, заподіяну
майну - 50000 грн. 00 коп.

Таким чином, вартість відновлювального
ремонту автомобіля Хюндай, державний
номер НОМЕР_1, становить 5178 грн. 40 коп.
(5688 грн. 40 коп. (фактична вартість
ремонту автомобіля Хюндай, державний
номер НОМЕР_1, відповідно до акту
виконаних робіт № GAS-00130374 від 27.02.2014) -
«мінус» 510 грн. 00 коп. (франшиза за
Полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів АЕ/1111304).

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Заперечуючи на позовні вимоги,
відповідач зазначив, що сторонами було
досягнуто згоди щодо зарахування
зустрічних однорідних вимог. Зокрема,
відповідач пояснив, що 15.04.2014 він
звернувся до позивача з заявою про
страхове відшкодування вих. № 1693 на
суму 54747 грн. 51 коп. Розрахувавши суму
страхового відшкодування з
урахуванням коефіцієнту фізичного
зносу, франшизи та ліміту
відповідальності, позивач визначив
суму страхового відшкодування у
розмірі 49500 грн. 00 коп. Враховуючи те, що
позивач звернувся до відповідача із
заявою про страхове відшкодування вих.
№ 03-17/6591 від 19.06.2014 у розмірі 5688 грн. 40
коп. (після розрахунку відповідача сума
страхового відшкодування склала 4474
грн. 55 коп.), а відповідач листом вих. №
21-07-2014 від 21.07.2014 та листом вих. № 3314 від
07.08.2014 повідомив про зарахування вище
вказаних зустрічних однорідних вимог,
то зобов'язання Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна» щодо
сплати Приватному акціонерному
товариству «Страхова компанія
«Провідна» страхового відшкодування
за Полісом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів АЕ/1111304 припинилось.

Проте, суд приходить до висновку, що
твердження відповідача, викладені у
відзиві на позовну заяву, є
необґрунтованими, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 601 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін.

У відповідності до пункту 3 статті 203
Господарського кодексу України,
господарське зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічної
однорідної вимоги, строк якої настав
або строк якої не зазначений чи
визначений моментом витребування. Для
зарахування достатньо заяви однієї
сторони.

Таким чином, зарахування зустрічних
однорідних вимог є способом припинення
одночасно двох зобов'язань, в одному із
яких одна сторона є кредитором, а інша -
боржником, а в другому - навпаки
(боржник у першому зобов'язанні є
кредитором у другому). Допускаються
випадки, так званого часткового
зарахування, коли одне зобов'язання
(менше за розміром) зараховується
повністю, а інше (більше за розміром) -
лише в частині, що дорівнює розміру
першого зобов'язання. В такому випадку
зобов'язання в частині, що залишилася,
може припинятися будь-якими іншими
способами.

Вимоги, які можуть підлягати
зарахуванню, мають відповідати таким
умовам:

1) бути зустрічними (кредитор за одним
зобов'язанням є боржником за іншим, а
боржник за першим зобов'язанням є
кредитором за другим);

2) бути однорідними (зараховуватися
можуть вимоги про передачу речей
одного роду, у зв'язку з чим зарахування
як спосіб припинення зазвичай
застосовується до зобов'язань по
передачі родових речей, зокрема
грошей). Правило про однорідність вимог
розповсюджується на їх правову
природу, але не стосується підстави
виникнення такої вимоги. Отже,
допускається зарахування однорідних
вимог, які випливають із різних підстав
(різних договорів тощо);

3) строк виконання щодо таких вимог
настав, не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги.

Частина 2 статті 601 Цивільного кодексу
України зазначає, що зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін. Таким чином, за
правовою природою припинення
зобов'язання зарахуванням зустрічної
вимоги це - одностороння угода, яка
оформляється заявою однієї з сторін, і,
якщо інша сторона не погоджується з
проведенням такого зарахування, вона
вправі на підставі статті 16 Цивільного
кодексу України та статті 20
Господарського кодексу України
звернутися за захистом своїх
охоронюваних законом прав до
господарського суду".

Суд зазначає, що позивач, Приватне
акціонерне товариство «Страхова
компанія «Провідна», виконало свій
обов'язок з виплати страхового
відшкодування відповідачу, Приватному
акціонерному товариству «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна»,
згідно Договору № АС/1540200/1811/13 (згідно
акту № 1001/39/42859/Р) за регресною
претензією № 1693 від 15.04.2014, сплативши
49500 грн. 00 коп., що підтверджується
платіжним дорученням № 0034542 від 28.07.2014.

Таким чином, оскільки зарахування
зустрічних однорідних вимог є способом
припинення одночасно двох зобов'язань,
а позивач в добровільному порядку
виконав своє зобов'язання з виплати
страхового відшкодування внаслідок
чого воно припинилось, то обставини,
викладені відповідачем у відзиві на
позовну заяву, є безпідставними.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Акціонерна страхова
компанія «ІНГО Україна» (01054, м. Київ,
вул. Воровського, буд. 33;
ідентифікаційний код: 16285602) на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Провідна» (03049, м.
Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 25;
ідентифікаційний код: 23510137) грошові
кошти в розмірі 5178 (п'ять тисяч сто
сімдесят вісім) грн. 40 коп. та витрати зі
сплати судового збору в розмірі 1827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 17.11.2014

Суддя
І.М. Отрош