КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2014 р. Справа№ 910/7141/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі Філімонова
І.Є.

розглядаючи апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вок орієнтал" на
ухвалу Господарського суду міста Києва
від 25.09.2014

у справі №910/7141/13 (головуючий суддя -
Бондаренко Г.П, судді Головатюк
Л.Д., Ковтун С.А.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Банкова 2"

до Національної спілки письменників
України

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача:

1. Головне управління охорони
культурної спадщини виконавчого
органу Київської міської ради

2. Київська міська державна
адміністрація

3. Державна архітектурно-будівельна
інспекція України

4. Міністерство культури України

5. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вок орієнтал"

про визнання права власності

за зустрічним позовом Національної
спілки письменників України

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Банкова 2"

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача:

1. Головне управління охорони
культурної спадщини виконавчого
органу Київської міської ради

2. Київська міська державна
адміністрація

3. Державна архітектурно-будівельна
інспекція України

4. Міністерство культури України

5. Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вок орієнтал"

про звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки

за участю прокуратури міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 25.09.2014 у справі №910/7141/13 вжито
заходів до забезпечення позову шляхом
накладення арешту на нежитлове
приміщення, розташоване у будинку
літераторів Українського відділення
літературного фонду СРСР по вул.
Банкова, 2 в м. Києві та заборони
сторонам у справі та товариству з
обмеженою відповідальністю "Вок
орієнтал" вчиняти будь-які дії,
пов'язані з відчуженням, заставою,
реєстрацією, перереєстрацією
нерухомого майна, а саме нежитлового
приміщення, розташованого будинку
літераторів Українського відділення
літературного фонду СРСР по вул.
Банкова, 2 в м. Києві

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою
суду, товариство з обмеженою
відповідальністю "Вок орієнтал"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу господарського суду міста Києва
від 25.09.2014 у справі №910/7141/13.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
ухвала Господарського суду м. Києва
прийнята з порушенням норм
процесуального права.

Ухвалою від 20.10.2014 Київським
апеляційним господарським судом у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І.,
Федорчук Р.В. прийнято до провадження
вказану вище апеляційну скаргу та
призначено розгляд справи №910/7141/13 у
судовому засіданні за участю
повноважних представників сторін.

Відповідно до розпорядження секретаря
судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
03.11.2014 у зв'язку з перебуванням судді
Лобаня О.І. у відпустці, змінено склад
судової колегії на: головуючий суддя
Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М.,
Федорчук Р.В.

Ухвалою від 03.11.2014 Київським
апеляційним господарським судом
відкладено розгляд справи.

Відповідно до розпорядження секретаря
судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
05.11.2014 у зв'язку з перебуванням судді
Гаврилюка О.М. у відпустці, змінено
склад судової колегії на: головуючий
суддя Майданевич А.Г., судді Тищенко
О.В., Федорчук Р.В.

Ухвалою від 05.11.2014 Київським
апеляційним господарським судом
відкладено розгляд справи.

В дане судове засідання з'явились
прокурор, представники позивача та
відповідача за первісним позовом та
представники третіх осіб-1,-3,-4,-5.
Представники третьої особи-2 в судове
засідання не з'явились, про день та час
розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 12.11.2014 року
було задоволено клопотання Інспекції
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві про зміну третьої особи-3 на
Державну архітектурно-будівельну
інспекцію України та у зв'язку з
неявкою представників третьої особи-2
розгляд справи було відкладено на
19.11.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.11.2014 року у
зв'язку з неявкою представників
позивача за первісним позовом третіх
осіб-2,-3 розгляд справи було відкладено
на 21.11.2014 року.

Розпорядженням заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 21.11.2014, у
зв'язку з перебуванням головуючого
судді Майданевича А.Г. та судді
Федорчука Р.В. на лікарняному,
сформовано для розгляду апеляційної
скарги у справі №910/7141/13 колегію суддів
у складі: головуючий суддя - Тищенко
О.В., судді - Іоннікова І.А. та Тарасенко
К.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 21.11.2014
апеляційну скаргу було прийнято для
розгляду у наступному складі колегії
суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В.,
судді - Іоннікова І.А. та Тарасенко К.В.

Представник третьої особи 5 в судовому
засіданні апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги підтримав,
просив апеляційну скаргу задовольнити,
ухвалу Господарського суду міста Києва
від 25.09.2014 у справі №910/7141/13 скасувати.

Представники відповідача за первісним
позовом в судовому засіданні
апеляційної інстанції проти
задоволення апеляційної скарги
заперечували, просили суд ухвалу
Господарського суду міста Києва від
25.09.2014 у справі №910/7141/13 залишити без
змін.

Представник третьої особи 1 та
представник третьої особи 4 в судовому
засіданні апеляційної інстанції
надали пояснення стосовно поданої
апеляційної скарги.

Прокурор в судовому засіданні
апеляційної інстанції надав пояснення
стосовно поданої апеляційної скарги.

Представники позивача за первісним
позовом, третіх осіб 2,3 у судове
засідання 21.11.2014 року не з'явилися,
будучи належним чином повідомленими
про час та місце проведення судового
засідання по розгляду апеляційної
скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Явка в
судове засідання представників сторін
-це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК
України у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду
справи є правом та прерогативою суду,
основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті
4 ГПК України, статті 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" при розгляді справи частину 1
статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
колегія суддів зазначає, що право особи
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
кореспондується обов'язок
добросовісно користуватися наданими
законом процесуальними правами,
утримуватись від дій, що зумовлюють
затягування судового процесу, та
вживати надані процесуальним законом
заходи для скорочення періоду судового
провадження (пункт 35 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Юніон Еліментарія Сандерс
проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від
07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи
є достатніми для всебічного, повного і
об'єктивного розгляду справи, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу у відсутності
представників позивача та третіх осіб
2,3.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
та додатково поданими доказами
повторно розглядає справу.

Відповідно до ч.5 ст.106 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи, перевіривши
правильність застосування
господарським судом при прийнятті
оскарженої ухвали норм процесуального
права, колегія суддів дійшла висновку
про необхідність скасування ухвали про
вжиття заходів забезпечення позову з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 66 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Забезпечення позову є засобом, що
гарантує виконання майбутнього
рішення господарського суду.
Забезпечення позову полягає у вжитті
заходів, за допомогою яких у подальшому
гарантується виконання судових актів.

Згідно ст. 67 Господарського
процесуального кодексу України позов
забезпечується:

- накладанням арешту на майно або
грошові суми, що належать
відповідачеві;

- забороною відповідачеві вчиняти
певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що
стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа або іншого
документа, за

яким стягнення здійснюється у
безспірному порядку;

- зупиненням продажу арештованого
майна, якщо подано позов про визнання
права власності на це майно і про
зняття з нього арешту.

У відповідності до постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» від 26.12.2011 року № 16 особа, яка
подала заяву про забезпечення позову,
повинна обґрунтувати причини
звернення із заявою про забезпечення
позову. З цією метою та з урахуванням
загальних вимог, передбачених статтею
33 ГПК, обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову;

забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним
заходом до забезпечення позову і
предметом позовної вимоги, зокрема, чи
спроможний такий захід забезпечити
фактичне виконання судового рішення в
разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або
невиконання рішення господарського
суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із
вжиттям таких заходів прав та
охоронюваних законом інтересів осіб,
що не є учасниками даного судового
процесу.

У разі вжиття заходів до забезпечення
позову з ініціативи господарського
суду відповідні дії мають бути
мотивовані з урахуванням, зокрема,
наведеного, а також припису пункту 3
частини другої статті 86 ГПК.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Саме
лише посилання в заяві на потенційну
можливість ухилення відповідача від
виконання судового рішення без
наведення відповідного обґрунтування
не є достатньою підставою для
задоволення відповідної заяви.

Відповідно до постанови Верховного
Суду України "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову"
від 22.12.2006 р. N 9, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог,
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулась з такою заявою,
позовними вимогами.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову» від 26.12.2011 року № 16
адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення прав
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

Як вбачається із заяви про вжиття
заходів забезпечення позову
відповідач просить накласти арешт на
майно з метою уникнення можливого
відчуження спірного приміщення
розташованого за адресою м. Київ, вул..
Банкова, 2, що на думку відповідача може
ускладнити виконання рішення у
майбутньому.

Обираючи, який саме захід забезпечення
позову слід застосовувати у тій чи
іншій справі, господарський суд
повинен виходити з такого. За позовами
про визнання права власності (іншого
речового права) або витребування майна
арешт може бути лише накладений на
індивідуальне визначене майно. В
такому разі в ухвалі про забезпечення
позову мають зазначатися ознаки, які
ідентифікують відповідне майно та
відрізняють його від іншого
(однорідного чи подібного) майна, та за
необхідності місцезнаходження майна.

Умови та порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що підлягають примусовому виконанню в
разі невиконання їх у добровільному
порядку визначаються Інструкцією про
проведення виконавчих дій,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 р. № 74/5,
відповідно до п 5.6.1. якої арешт майна
полягає у проведенні його опису,
оголошенні заборони розпоряджатися
ним, а в разі потреби - в обмеженні права
користування майном або його вилученні
в боржника та передачі на зберігання
іншим особам.

За таких обставин, накладення арешту на
майно включає в себе також заборону
вчинення дій щодо розпорядження таким
майном, в тому числі, щодо його
відчуження.

Задовольняючи заяву про забезпечення
позову шляхом накладання арешту на
нежитлове приміщення, розташоване в
будинку літераторів Українського
відділення літературного фонду СРСР по
вул. Банкова, 2 в м. Києві та забороною
сторонам у справі та Товариству з
обмеженою відповідальністю "Вок
орієнтал" вчиняти будь - які дії,
пов'язані з відчуженням, заставою,
реєстрацією, перереєстрацією
вказаного нерухомого майна, місцевий
господарський суд виходив з того, що
заходів щодо забезпечення позову
вчинених ухвалою Вищого
господарського суду України від 05.06.2014
року у справі № 910/7141/13 було не
достатньо з огляду на наявність
фактичного відчуження позивачем
спірного нерухомого майна третій особі
в супереч існування прямої заборони на
вчинення таких дій, встановленої
судовим актом.

Проте колегія суддів не погоджується з
правовою позицією місцевого
господарського суду з огляду на
наявність інших обставин не врахованих
судом при вирішенні питання наявності
чи відсутності підстав для задоволення
заяви про забезпечення позову шляхом
накладення арешту на спірне нерухоме
майно.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ
«Вок орієнтал» набуло право власності
на частину нежитлових приміщень за
адресою м. Київ, вул. Банкова 2 на
підставі договору купівлі-продажу
нерухомого майна від 06.06.2014 року, який
було нотаріально посвідчено у
відповідності до приписів цивільного
законодавства.

Згідно зі статтею 330 Цивільного кодексу
України, якщо майно відчужене особою,
яка не мала на це права, добросовісний
набувач набуває право власності на
нього, якщо відповідно до статті 388
цього Кодексу майно не може бути
витребуване у нього.

Відповідно до статті 10 Закону України
"Про забезпечення кредиторів та
реєстрацію обтяжень" у разі відчуження
рухомого майна боржником, який не мав
права його відчужувати, особа, що
придбала це майно за відплатним
договором, вважається його
добросовісним набувачем згідно зі
статтею 388 Цивільного кодексу України
за умови відсутності в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна
відомостей про обтяження цього
рухомого майна. Добросовісний набувач
набуває право власності на таке рухоме
майно без обтяжень.

Тобто набувач визнається
добросовісним, якщо при вчиненні
правочину він не знав і не міг знати про
відсутність у продавця прав на
відчуження майна, наприклад, вжив усіх
розумних заходів, виявив обережність
та обачність для з'ясування
правомочностей продавця на відчуження
майна. При цьому в діях набувача не
повинно бути і необережної форми вини,
оскільки він не лише не усвідомлював і
не бажав, а й не допускав можливості
настання будь-яких несприятливих
наслідків для власника.

Набувач не може бути визнаний
добросовісним, якщо на момент вчинення
правочину з набуття майна право
власності в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно було
зареєстроване не за відчужувачем або у
цьому реєстрі був запис про судовий
спір відносно цього майна (обтяження).

Особа може бути визнана добросовісним
набувачем за умови, що правочин, за яким
він набув у володіння спірне майно,
відповідає усім ознакам дійсності
правочину, за винятком того, що він
вчинений при відсутності у продавця
права на відчуження.

Також судом встановлено, що на час
укладення договору купівлі-продажу
спірного нерухомого майна та в момент
передачі спірного майна це майно не
перебувало в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна, про наявність
судового арешту на спірне майно ТОВ
«Вок орієнтал» відомо не було, жодних
доказів на підтвердження протилежно
матеріали справи не містять.

А отже висновок суду, покладений в
основу задоволення заяви про
забезпечення позову шляхом накладання
арешту, щодо недостатності заходів
забезпечення позову, вжитих ухвалою
Вищого господарського суду України від
05.06.2014 року у справі № 910/7141/13,
мотивований неправомірним придбанням
ТОВ «Вок орієнтал» спірного нерухомого
майна в період дії заходів
забезпечення позову, є передчасним та
таким, що не відповідає дійсним
обставинам справи.

Крім того на даний момент залишається
чинною сама ухвала Вищого
господарського суду України від 05.06.2014
року у справі № 910/7141/13 про накладання
арешту на арешту на 1/2 частину
приміщення загальною площею 537,10 кв.м.,
що включає прибудову площею 182,4 кв.м. та
приміщення загальною площею 390,60 кв.м.
за адресою: м. Київ, вул. Банкова, буд. 2,
яка забороняє відчужувати окреслене
майно у будь-який спосіб та підлягає
обов'язковому виконанню на всій
території України, що у свою чергу
виключає втілення у життя будь-яких
побоювань відповідача з приводу
подальшої реалізації спірного
нерухомого майна до моменту вирішення
справи по суті.

З огляду на вищенаведене колегія
суддів дійшла висновку, що заявником у
заяві про вжиття заходів для
забезпечення позову шляхом накладання
арешту на спірне нерухоме майно лише
декларується ймовірність настання
певних складнощів при виконанні
судового рішення, яка у свою чергу не
підтверджується належними та
допустимими доказами, що у свою чергу
суперечить положенням законодавства
та роз'ясненням з приводу застосування
норм права, наданими судами вищих
інстанцій.

Таким чином відповідач не довів суду
існування очевидної небезпеки
заподіяння шкоди його майновим
інтересам зі сторони позивача, що
невжиття заходів забезпечення позову
може унеможливити захист цих прав,
свобод та інтересів, а для їх
відновлення необхідно буде докласти
значних зусиль.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав для вжиття заходів до
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на спірне майно в межах предмету
позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що Господарським судом м. Києва без
достатніх правових підстав було
застосовано положення ст. ст. 66,67
Господарського процесуального кодексу
України.

Згідно зі ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 106
Господарського процесуального кодексу
України, встановлено, що апеляційні
скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
66, 67, 101, 103 - 105, 106 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Вок
орієнтал" задовольнити, ухвалу
Господарського суду м. Києва від 25.09.2014
року у справі № 910/7141/13 скасувати.

Матеріали справи № 910/7141/13 повернути до
Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.В. Тищенко

Судді
І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко