ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
Справа №917/1652/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя
Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Деппі-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивач - Бичков В.В.;

відповідач - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну
скаргу відповідача (вх. №3318П/1-35) на
рішення господарського суду
Полтавської області від 28 серпня 2014
року по справі №917/1652/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТАКТ", м.
Дніпропетровськ

до Приватного виробничо-комерційного
підприємства "Пружини сервіс", м.
Полтава

про стягнення 175604,52 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 28 серпня 2014
року по справі (суддя Киричук О.А.) позов
задоволено повністю. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 1080 грн.
суму основного боргу 133818,27 грн., 23167,78
грн. штрафу, 11667,82 грн. пені, 1950,65 грн. - 3%
річних та 3512,10 грн. витрат по сплаті
судового збору.

Відповідач з рішенням суду не
погодився, звернувся до апеляційного
господарського суду зі скаргою в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та прийняти
нове, яким в позові відмовити повністю.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
зазначив, що вважає скаргу
необґрунтованою, просив залишити її
без задоволення, рішення
господарського суду першої інстанції
залишити без змін.

Відповідач, будучи належним чином
ухвалою суду повідомлений про дату і
місце судового розгляду, своїми
правами, передбаченими статтею 22
Господарського процесуального кодексу
не скористався, у судове засідання не
з'явився, повноважного представника до
суду не направив.

Враховуючи те, що явка відповідача не
була визнана обов'язковою, колегія
суддів дійшла висновку про можливість
розгляду справи без участі
представника відповідача за наявними у
справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційній скарзі доводи,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення позивача, перевіривши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та розглянувши справу
у відповідності до вимог ст. 101 ГПК
України, колегія суддів зазначає
наступне.

Як встановлено місцевим господарським
судом під час прийняття рішення, 02
січня 2014 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "ТАКТ"
(відповідач, постачальник) та Приватним
виробничо-комерційним підприємством
"Пружини сервіс", (позивач, покупець)
укладено договір поставки товару №
1981-Т (далі - Договір).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України закріплено, що за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.1.1 Договору,
постачальник зобов'язувався передати у
власність покупцю металопрокат (далі -
товар), а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити його.

Відповідно до п.1.2 Договору кількість і
асортимент товару, що постачається,
погоджується сторонами в специфікації,
складеної на підставі замовлення
покупця і підписаної сторонами, яка є
невід'ємною частиною цього Договору.
Специфікації оформляються на кожну
партію товару.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що
умови поставки кожної партії товару
визначаються у специфікації. У разі
відсутності посилань в специфікації на
умови поставки, вважається, що товар
підлягає поставці на умовах FCA (склад
постачальника, м. Дніпропетровськ, вул.
Курсантська, 1Р, Маліновського, 98-А).

Сторонами під час виконання Договору в
усній формі було погоджено
застосування рахунків на оплату
товару, якими попередньо узгоджується
асортимент та ціни товару.

Позивачем 11 лютого 2014 року було
виставлено відповідачу рахунок на
оплату №СФ-001942 на суму 154451,87 грн., в
якому попередньо сторонами були
погоджені асортимент, ціни товару.

На підставі цього рахунку сторонами
було узгоджено та підписано
специфікацію № 1 від 12 лютого 2014 року та
№ 2 від 13 лютого 2014 року із строками
поставки товару, який зазначений в
рахунку № СФ-001942 на суму 154451,87 грн. -
лютий 2014 р., та умовами поставки товару
FCA (м. Дніпропетровськ). Умовами оплати
вважається 100% оплата протягом 14
календарних днів з дати постачання
товару.

Листом № 12 від 12 лютого 2014 року
відповідач просив передати товар,
вказаний в рахунку СФ-001942 від 11 лютого
2014 року водію ОСОБА_2 а/м DAF державний
номер НОМЕР_1, причеп НОМЕР_2.

Позивач 13 лютого 2014 року поставив
відповідачу товар згідно видаткової
накладної № РН-001475 на суму 12633,60 грн. в
т.ч. ПДВ та видаткової накладної №
РН-001476 на суму 141818,27 грн. в т.ч. ПДВ, який
був отриманий представником
відповідача згідно довірчого листа № 12
від 12 лютого 2014 року та отриманий
перевізнику згідно ТТН № 809 від 13
лютого 2014 року, в якій є посилання на
видаткову накладну № РН-001498. На товар
були видані податкові накладні від 13
лютого 2014 року № 552, 553.

Всього за вказаними видатковими
накладними відповідачу було передано
товару на суму 154451,87 грн., в т.ч. ПДВ.

Як зазначено вище, згідно специфікацій
умови оплати: 100% оплата протягом 14
календарних днів з дати постачання
товару.

Період оплати (14-ти денний строк)
товару, отриманого відповідачем 13
лютого 2014 року починає перебіг з 14.02.2014
року та закінчується 27.02.2014 року.

Листом № 43 від 14.04.2014 року відповідач
визнав борг за Договором в сумі 154451,87
грн., гарантував повний розрахунок за
товар протягом місяця.

Проте, свої грошові зобов'язання
своєчасно та в повному обсязі не
виконав.

Як встановлено судом першої інстанції,
23 квітня 2014 року відповідач платіжним
дорученням № 969 сплатив суму 4633,60 грн.,
але з неправильним призначенням
платежу.

Позивач 19 червня 2014 року отримав від
відповідача лист (без номеру, дати) в
якому відповідач просив вважати
правильним призначення платежу на суму
3000,00 грн. за платіжним дорученням № 969,
як оплата "за коло згідно рахунку СФ
0001942 від 11.02.2014 року.

Платіжним дорученням № 995 від 24.04.2014
року відповідач додатково сплатив 3000,00
грн.

Платіжним дорученням № 1127 від 05.06.2014
року відповідач додатково сплатив 1000,00
грн.

Платіжним дорученням № 1230 від 16.07.2014
року відповідач додатково сплатив 4000,00
грн.

Платіжним дорученням № 1255 від 21.07.2014
року відповідач додатково сплатив 3000,00
грн.

Отже, усього відповідач сплатив 15633,60
грн. за отриманий товар (4633,60 грн. + 3000,00
грн. + 1000,00 грн. + 4000,00 грн. + 3000,00 грн.)

Станом на день звернення з цим позовом
відповідач повну вартість отриманого
товару не сплатив, має заборгованість з
основної суми боргу у розмірі 138818,27 грн.

Тобто, загальна заборгованість у
розмірі 138818,27 грн. складається із суми
заборгованості за видатковою
накладною № РН-001476 на суму 141818,27 грн.

З платіжного доручення від 13.08.2014 року
вбачається, що відповідач частково
погасив заборгованість на суму 5000,00
грн., що підтверджується актом звірки
від 15.08.2014 року.

Відповідачем 13.08.2014 року проведено
часткову оплату основного боргу в сумі
5000,00 грн.

Тому, заборгованість основного боргу
відповідача складає 133818,27 грн.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 11 ЦК України
встановлено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.
Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать ст. 174 Господарського
кодексу України.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

У відповідності до ст. 712 Цивільного
кодексу України, згідно з якою за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, що, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 Цивільного
кодексу покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Також, відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

При цьому, відповідно до ст. 525
Цивільного кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Враховуючи той факт, що матеріали
справи не містять жодного документу на
підтвердження виконання своїх
зобов'язань, покладених на нього
умовами спірного Договору, будь-то
платіжні доручення, квитанції, тощо та
спростування заборгованості перед
позивачем, колегія суддів вважає
висновок місцевого господарського
суду щодо стягнення основного боргу за
Договором у сумі 133818,27 грн. правомірним
і доведеним матеріалами справи.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки встановлені
договором або законом, зокрема крім
всього іншого і сплата неустойки,
Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно
до ст. 549 Цивільного кодексу України, є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного
кодексу України, право на неустойку
виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. Предметом
неустойки, згідно зі ст. 551 Цивільного
кодексу України, може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

За несвоєчасну оплату товару по
закінченні перших 30 календарних днів
після настання строку оплати за
поставлений товар, покупець протягом 3
банківських днів, виплачує
постачальнику штраф у розмірі 15% від
суми простроченого платежу (п.5.2
договору).

Строк оплати настав 15 лютого 2014 року,
без застосування штрафних санкцій
період оплати тривав 14 календарних
днів, а без застосування штрафу 30
календарних днів.

Тому, станом на 17 березня 2014 року (після
спливу 30 календарних днів) у позивача
виникло право застосування до
відповідача штрафу.

Штраф, право на застосування якого
виникло у березні 2014 року за
видатковими накладними № РН-001475 на
суму 12633,60 грн. становить 1895,04 грн. (12633,60
грн. х15%); № РН-001476 на суму 141818,27 грн. та
становить 21272,74 грн. (141818,27 грн. х15%).

Відповідно до наданих позивачем
розрахунків, відповідачу нарахований
штраф у розмірі 15% від суми
простроченого платежу в сумі 23167,78 грн.
є обґрунтованим та підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що за
несвоєчасну оплату товару покупець
сплачує постачальнику неустойку у виді
пені в розмірі подвійної ставки НБУ від
своєчасно не сплаченої суми, за кожен
день прострочення.

Сума пені за період з 06.06.2014 року по
16.07.2014 року за видатковою накладною №
РН-001475 від 13.02.14 року складає 471,79 грн. та
за період з 22.07.2014 року по 06.08.2014 року за
видатковою накладною від 13.02.2014 року №
РН-001476 складає 11196,03 грн. (471,79 грн. + 11196,03
грн.).

Отже, відповідачу обґрунтовано
нарахована пеня за період з 06.06.2014 року
по 06.08.2014 року на суму 11667,82 грн.

За видатковою накладною від 13.02.2014 року
№ РН-001475 розрахунок 3% річних
здійснений на суму простроченої
заборгованості з урахуванням
сплачених коштів за платіжними
дорученнями № 969 від 23.04.2014 року та № 995
від 24.04.2014 року за період з 06.06.2014 року до
16.07.2014 року складає 89,58 грн.

За видатковою накладною від 13.02.2014 року
№ РН-001476 розрахунок 3% річних
здійснений з урахуванням платіжного
доручення № 1255 від 21.07.2014 року за період
з 28.02.2014 року по 21.07.2014 року складає 1861,07
грн.

Отже, і 3% річних на загальну суму 1950,65
грн. та штрафу в сумі - 23167,78 грн. судом
першої інстанції стягнуто закономірно.

На підставі наведеного, колегія
суддів зазначає, що судом першої
інстанції повністю досліджено
обставини справи, що мають значення для
справи, рішення є обґрунтованим і
прийнятим у відповідності з чинним
законодавством, а тому підстави для
його скасування та задоволення скарги
відповідача відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Полтавської області від 28 серпня 2014
року по справі №917/1652/14 залишити без
змін.

Повний текст постанови підписаний
13.11.2014 року.

Головуючий суддя
Черленяк М.І.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Хачатрян В.С.