Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
тел. (0412) 48-16-20,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "13" листопада 2014 р.
Справа № 906/1360/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю судового засідання:
Смиковського В.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Драпак Ю.П. - дов. №85/14 від
23.10.14 р., дійсна до 23.11.15 р.

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Вінницького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України ( м.
Вінниця)

до Товариства з додатковою
відповідальністю "ЖЛ" (м. Житомир)

про стягнення 136000,00 грн.

Позивач Вінницьке обласне
територіальне відділення АМКУ
звернувся до господарського суду з
позовом до Товариства з додатковою
відповідальністю "ЖЛ" про стягнення
136000,00 грн. за невиконання Рішення
адміністративної колегії Вінницького
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України від
27.09.13 року №60-рш про накладення штрафу
на відповідача у розмірі 68 000,00 грн. за
поширення інформації, що вводить в
оману, а також про стягнення 68 000,00 грн.
пені за прострочення сплати штрафу.

Ухвалою від 15.10.14 р. суд порушив
провадження у справі та вжив заходів
для підготовки до розгляду справи по
суті.

Ухвалою від 04.11.14року розгляд справи
відкладено, до суті спору суд не
переходив.

До початку розгляду справи по суті
позивач предмет та підстави позову не
змінив.

Відповідач правом на подання
зустрічного позову не скористався.
Заявив клопотання за вих. № 6785/2 від
12.11.14р. про зупинення провадження у цій
справі на час перегляду господарським
судом Вінницької області рішення суду
від 28.01.14року у справі № 902/1544/13 за
нововиявленими обставинами.

Представник позивача заперечив проти
задоволення клопотання відповідача за
безпідставністю та наполягає на
розгляді та задоволенні позовних вимог
по суті.

Господарський суд відхилив клопотання
відповідача про зупинення провадження
у даній справі та оголосив
представнику позивача вступну та
резолютивну частини рішення суду про
задоволення позову.

Заслухавши представника позивача та
дослідивши матеріали справи,
господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням адміністративної колегії
Вінницького обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету
України від 27.09.13 р. № 60-рш ( позивач) за
результатами розгляду справи № 02-26.4/71-12
на Товариство з додатковою
відповідальністю "ЖЛ" за порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції , передбачене ст. 15 -1 Закону
України "Про захист від
недобросовісної конкуренції" -
поширення інформації, що вводить в
оману, накладено штраф у розмірі 68 000 , 00
грн. ( надалі - Рішення № 60-рш) ( а.с. 6-11).

У п. 2 резолютивної частини Рішення №
60-рш відповідачу роз'яснено строк
сплати штрафу та обов'язок надіслання
позивачу документів про його сплату.

Копію Рішення № 60-рш відповідачу
надіслано супровідним листом від
10.10.13р. № 02-29.3/2429 рекомендованою з
повідомленням кореспонденцією та
отримане останнім 14.10.14р. ( а. с. 12-13).

У супровідному листі від 10.10.13р. №
02-29.3/2429 позивачем вказано
розрахунковий рахунок для сплати
штрафу , призначення платежу , інше, та
роз'яснено правові наслідки порушення
строку його сплати у вигляді пені ( а.с.
12).

Відповідач оскаржив Рішення № 60-рш
позивача до господарського суду
Вінницької області.

Ухвалою господарського суду
Вінницької області від 18.11.13року
порушено провадження у справі № 902/1544/13
про скасування Рішення № 60-рш ( а.с. 14).

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 28.01.14р. у справі
№ 902/1544/13 відповідачу у позові
відмовлено ( а.с. 15-19).

Відповідач оскаржив рішення суду до
Рівненського апеляційного
господарського суду .

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 27.02.14 року
порушено апеляційне провадження з
перегляду рішення суду першої
інстанції ( а.с. 20).

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.03.14 р.
апеляційну скаргу відповідача
залишено без задоволення, рішення суду
від 28.01.14року - без змін ( а.с. 21-24).

Відповідач оскаржив рішення суду від
28.01.14р. та постанову апеляційної
інстанції від 25.03.14року до Вищого
господарського суду .

Ухвалою Вищого господарського суду від
31.07.14року порушено касаційне
провадження з перегляду судових актів
першої та апеляційної інстанцій ( а.с.
25-26).

Постановою Вищого господарського суду
від 26.08.14року касаційну скарги
відповідача залишено без задоволення,
судові рішення першої та апеляційної
інстанцій - без змін ( а.с. 28-29).

Позивач звернувся до відповідача з
листом - вимогою за № 04-2903/1487 від 01.09.14р.
про сплату штрафу в розмірі 68 000,00 грн.
та пені в розмірі 68 000,00 грн. , та у
десятиденний строк з дня отримання
листа надіслати до територіального
відділення копії квитанції або
платіжного доручення з відповідними
відмітками банку про оплату . Одночасно
у листі позивач попередив відповідача
про судовий порядок стягнення штрафних
санкцій у разі їх несплати добровільно
( а с. 30).

Відповідач лист - вимогу за № 04-2903/1487
від 01.09.14р. про сплату штрафу та пені
отримав 08.09.14р. (а. с. 31).

Як встановлено в ході судового
вирішення спору, відповідач штрафні
санкції не сплатив.

Несплата останніх добровільно
зумовила позивача звернутися з цим
позовом до суду.

До початку розгляду справи по суті
відповідач правом на подання відзиву
на позов не скористався, однак заявив
клопотання зупинити провадження у цій
справі на час перегляду господарським
судом Вінницької області рішення суду
від 28.01.14року у справі № 902/1544/13 за
нововиявленими обставинами.

Відхиляючи клопотання відповідача
зупинити провадження у цій справі, суд
виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 79
ГПК України господарський суд зупиняє
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.

Під неможливістю розгляду даної
справи, як роз'яснюється у п.3.16
Постанови ВГСУ від 26.12.11р. № 18, слід
розуміти, зокрема, одночасність
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

У частині 2 ст. 13 Закону України від
07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус
суддів" зазначено, що обов'язковість
урахування (преюдиційність) судових
рішень для інших судів визначається
процесуальним законом.

У частині 2 ст. 35 ГПК України зазначено,
що факти, встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори), за
винятком встановлених рішенням
третейського суду, під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Наведене свідчить, що факти,
встановлені рішенням господарського
суду від 28.01.14року у справі № 902/1544/13 ,
яке станом на 13.11. 14 року вважається
таким, що набрало законної сили, мають
для справи № 906/1360/14 преюдиціальне
значення.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 8 від 13.06.2007р. «Про
незалежність судової влади» зазначено,
що відповідно до частини п'ятої
статті 124 Конституції України, судові
рішення є обов'язковими до виконання на
всій території України і тому
вважаються законними, доки вони не
скасовані в апеляційному чи
касаційному порядку або не
переглянуті компетентним судом в
іншому порядку, визначеному
процесуальним законом, в межах
провадження справи, в якій вони
ухвалені.

Статтею 112 ГПК України передбачено
право господарського суду переглянути
прийняте ним судове рішення, яке
набрало законної сили, за
нововиявленими обставинами, що мають
істотне значення для справи і не могли
бути відомі заявникові .

До нововиявлених обставин можуть бути
віднесені матеріально-правові факти,
на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші факти,
які мають значення для правильного
вирішення спору. Необхідними ознаками
нововиявлених обставин є їх наявність
на час розгляду справи та те, що ці
обставини не могли бути відомі
заявнику на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини за своєю
юридичною суттю є фактичними даними, що
в установленому порядку спростовують
факти, які було покладено в основу
судового рішення. Господарський суд
вправі змінити або скасувати судове
рішення за нововиявленими обставинами
лише за умови, що ці обставини
впливають на юридичну оцінку обставин,
здійснену судом у судовому рішенні, що
переглядається.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України перегляд
рішення за нововиявленими обставинами
- це стадія цивільного процесу, по
закінченні якої судом постановляється
ухвала на підставі норм процесуального
права (постанова ВСУ від 15.05.2013 у справі
№ 6-31цс13, № в реєстрі судових рішень
31701324 ).

У рішенні від 9 листопада 2004 року в
справі "Науменко проти України"
Європейський суд зазначив, що правова
визначеність передбачає дотримання
принципу res judicata, тобто принципу
остаточності рішення, недопустимості
повторного розгляду вже раз вирішеної
справи. Цей принцип наполягає на тому,
що жодна сторона не має права
домагатися перегляду остаточного й
обов'язкового рішення тільки з метою
нового слухання і вирішення справи.

Оскільки викладені у клопотанні мотиви
для зупинення провадження у цій
справі суд вважає безпідставними ,
спір вирішено по суті.

Дослідивши матеріали справи , надавши
їм правову оцінку у сукупності на
підставі ст. 43 ГПК України,
господарський суд прийшов до висновку
позов задовольнити, виходячи з
наступного.

Згідно ст.1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України" від
26.11.93 р., Антимонопольний комітет
України є державним органом із
спеціальним статусом, метою діяльності
якого є забезпечення державного
захисту конкуренції у підприємницькій
діяльності.

Відповідно до ст. 27 Закону України від
07.06.1996 № 236/96-ВР " Про захист від
недобросовісної конкуренції"
процесуальні засади діяльності
органів Антимонопольного комітету
України щодо захисту від
недобросовісної конкуренції, зокрема
розгляд справ про недобросовісну
конкуренцію, порядок виконання рішень
та розпоряджень органів
Антимонопольного комітету України,
голів його територіальних відділень,
їх перевірка, перегляд, оскарження та
гарантії учасників процесу, інші
питання щодо захисту від
недобросовісної конкуренції
регулюються законодавством про
захист економічної конкуренції з
урахуванням особливостей, визначених
цим Законом ( надалі - Закон).

Відповідно до статті 15 Закону
поширення інформації, що вводить в
оману, є недобросовісною
конкуренцією, а відтак, порушенням
цього Закону.

Відповідно до статті 20 Закону вчинення
дій, визначених цим Законом як
недобросовісна конкуренція, тягне за
собою відповідальність, передбачену
цим Законом.

Відповідно до ч.1 статті 21 Закону
вчинення суб'єктами господарювання
дій, визначених цим Законом як
недобросовісна конкуренція, тягне за
собою накладення штрафу у розмірі
до п'яти відсотків доходу (виручки)
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) суб'єкта
господарювання за останній звітний
рік, що передував року, в якому
накладається штраф.

Згідно ч. 3 ст. 21 Закону накладення
штрафу здійснюється відповідно до
частин третьої - сьомої статті 52
Закону України "Про захист
економічної конкуренції".

За нормою статті 35 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" від
11.01.01 р., розгляд справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції починається з прийняттям
розпорядження про початок розгляду
справи та закінчується прийняттям
рішення у справі.

Статтею 48 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" передбачено,
що за результатами розгляду справ про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення, зокрема, про
накладення штрафу.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
рішення про накладення штрафів у
розмірах понад чотири тисячі
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян приймаються виключно
Антимонопольним комітетом України,
адміністративною колегією
Антимонопольного комітету України на
їх засіданнях.

Відповідно, рішення про накладення
штрафів у розмірі чотирьох тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян приймаються територіальними
відділеннями Антимонопольного
комітету України.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу XX
"Перехідні положення" Податкового
кодексу України, якщо норми інших
законів містять посилання на
неоподатковуваний мінімум доходів
громадян (НМДГ), то для цілей їх
застосування використовується сума в
розмірі 17 гривень, крім норм
адміністративного та кримінального
законодавства в частині кваліфікації
злочинів або правопорушень, для яких
сума неоподатковуваного мінімуму
встановлюється на рівні податкової
соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1
ПКУ для відповідного року.

Позивач штраф визначив у розмірі
чотирьох тисяч неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, що
становить 68 000,00 грн. ( 17,00 грн. х 4 000) та
не перевищує, відповідно, розмір
штрафу, визначений у ч. 1 ст. 21 Закону.

Відповідно до ст.22 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України",
розпорядження, рішення та вимоги
органу Антимонопольного комітету
України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вимоги уповноважених ними
працівників Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки, якщо інше не
передбачено законом. Аналогічна норма
міститься в ст. 56 ч.2 Закону України "Про
захист економічної конкуренції".

Зі змісту ч.3 ст.56 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
вбачається, що особа, на яку накладено
штраф за рішенням органу
Антимонопольного комітету України,
сплачує його у двомісячний строк з дня
одержання рішення про накладення
штрафу.

Частиною 8 статті 56 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
встановлено, що протягом п'яти днів з
дня сплати штрафу суб'єкт
господарювання зобов'язаний надіслати
відповідно до Антимонопольного
комітету України або його
територіального відділення документи,
що підтверджують сплату штрафу.

Відповідач , отримавши копію Рішення №
60-рш 14.10.14року , зобов'язаний був
сплатити останній у двомісячний строк
з дня одержання рішення, який сплинув
15.12.13року.

Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
заявник, відповідач, третя особа мають
право оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду у двомісячний
строк з дня одержання рішення. Цей
строк не може бути відновлено.

Відповідач оскаржив Рішення № 60-рш до
господарського суду Вінницької
області , яким у період з 18.11.13року по
28.01.14року , розглядалась справа № 902/1544/13
про його скасування. Рішенням
господарського суду від 28.01.14року ,
залишеним в силі постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.03.14року, у
позові відповідача про скасування
Рішення № 60-рш - відмовлено. Постановою
ВГСУ від 26 серпня 2014року судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій залишені в силі.

Попри це, відповідач накладений на
нього позивачем штраф у розмірі 68 000, 00
грн. у досудовому порядку не сплатив.

Відповідно до ч. 5 статті 56 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", за кожний день
прострочення сплати штрафу стягується
пеня у розмірі півтора відсотка від
суми штрафу. Розмір пені не може
перевищувати розміру штрафу,
накладеного відповідним рішенням
органу АМК. Нарахування пені
припиняється з дня прийняття
господарським судом рішення про
стягнення відповідного штрафу.
Нарахування пені зупиняється на час
розгляду чи перегляду господарським
судом: справи про визнання недійсним
рішення органу АМК про накладення
штрафу; відповідного рішення
(постанови) господарського суду.
Нарахування пені зупиняється на час
розгляду органом Антимонопольного
комітету України заяви особи, на яку
накладено штраф, про перевірку чи
перегляд рішення у справі про
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції.

Як вбачається з розрахунку позивача ,
пеня останнім нарахована за такі
періоди:

з 29.01.14р. по 26.02.14 (включно) - 29 днів, з
26.03.14р. по 30.07.14р. ( включно) - 127 днів, з
27.08.14р. по 09.10.14р. ( включно) - 44 дні.

За час прострочення сплати штрафу пеня
складає 200 днів х1020грн. = 204 000,00 грн.

Оскільки згідно ч.5 ст.56 Закону України
"Про захист економічної конкуренції"
розмір пені не може перевищувати
розмір штрафу, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача пеню у розмірі
68 000,00 грн.

Господарський суд , перевіривши
розрахунок пені за правилами ч.5 ст.56
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" та з врахуванням правових
позицій Верховного Суду України (
постанови від 19.08.14р. у справі № 910/6762/13
та від 09.09.14р. у справі № 910/6764/13), визнає
останній правомірним та
обґрунтованим.

Статтею 25 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
передбачено, що територіальні
відділення Антимонопольного комітету
України у зв'язку з порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції органами влади, юридичними
чи фізичними особами мають право
подавати, зокрема, позови до суду, в
тому числі , про стягнення не сплачених
у добровільному порядку штрафів та
пені.

У відповідності до ч.7 ст.56 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", у разі несплати штрафу у
строки, передбачені рішенням, та пені
органи Антимонопольного комітету
України стягують штраф та пеню в
судовому порядку.

Згідно ч.4 ст. 21 Закону суми стягнутих
штрафів та пені за прострочення їх
сплати зараховуються до державного
бюджету.

Щодо судового збору .

Відповідно до п.10.ч.1 ст. 5 Закону України
"Про судовий збір" Антимонопольний
комітет України та його територіальні
відділення у справах, що вирішуються на
підставі законодавства про захист
економічної конкуренції від сплати
судового збору звільняються.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК України
судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Згідно п. 2 ч.2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру судовий збір
сплачується у розмірі 2 відсотки ціни
позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати.

Оскільки позовна вимога є вимогою
майнового характеру, стягненню з
відповідача в дохід Державного
бюджету України підлягає судовий
збір в розмірі 2720, 00 грн. , що становить 2%
ціни позову - 136 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4-3,4-7, 33, 43, 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю "ЖЛ" ( 10003, м. Житомир,
вул. Щорса, 67, ) на
користь Вінницького обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України (21100,
м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7, ), зарахувавши в дохід
Державного бюджету України на рахунок
Управління Державної казначейської
служби м. Житомир (,
МФО 811039, р/ рахунок 0002 в банку
ГУДКСУ у Житомирській області згідно з
кодом бюджетної класифікації за
доходами 21081100 , символ звітності 106) -
штраф у розмірі 68 000 ( шістдесят вісім
тисяч) грн. та пеню у розмірі 68 000 (
шістдесят вісім тисяч) грн.

Видати наказ.

3. Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю "ЖЛ" ( 10003, м. Житомир,
вул. Щорса, 67 , ) в дохід
Державного бюджету України (доходний
рахунок 3002, МФО 811039, банк
одержувача ГУДКСУ у Житомирській
області, одержувач УДКСУ у м. Житомирі
(м. Житомир), 22030001, код ЄДРПОУ суду 03499916,
код одержувача 380357260) - 2720, 00 грн.
судового збору за розгляд позовної
заяви.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.11.14 р.

Суддя
Машевська О.П.

Віддрукувати: 1 - у справу, 2 - позивачу -
простою, 3 - відповідачу - рек. з пов.