ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р.Справа № 922/3882/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мастер Фуд", м.Чугуїв
Харківської області до 1. Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.Рені
Одеської області 2. Товариства з
обмеженою відповідальністю "Авіта
Нова", м.Чугуїв Харківської області
про стягнення 5865,66 гривень за участю
представників:

позивача - Новикова К.О. (довіреність
б/н від 01 жовтня 2014 року)

відповідача-1 - ОСОБА_3 (довіреність №25
від 31 жовтня 2014 року)

відповідача-2 - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2014 року позивач, товариство з
обмеженою відповідальністю "Мастер
Фуд", звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про солідарне стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідача-1)
та товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіта Нова"
(відповідача-2) суми заборгованості у
розмірі 5865,66 гривень. Заявлену вимогу
обґрунтував неналежним виконанням
відповідачем-1 умов договору
купівлі-продажу №127/13-Д, укладеного між
останнім та позивачем 01 квітня 2013 року.
Вимогу про солідарне стягнення
обґрунтував неналежним виконанням
відповідачем-2 умов договору №2/14 про
передачу права вимоги та
поручительства, укладеного між
останнім та позивачем 27 червня 2014 року.
Крім того, позивач просив суд солідарно
стягнути з відповідачів 1827,00 гривень
судового збору.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 11 вересня 2014
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у судовому засіданні на 02
жовтня 2014 року.

30 вересня 2014 року представник
відповідача-2 надав через канцелярію
суду відзив (вх.№34075) на позов, в якому
викладена позиція останнього полягає у
тому, що він дійсно укладав договір №2/14
про передачу права вимоги та
поручительства із позивачем, але
вважає, що стягнення відповідної
заборгованості має бути покладено лише
на відповідача-1 у повному обсязі, так
як до нього позивачем не пред'являлась
вимога, та в нього не виникло
зобов'язання по сплаті боргу. Судом
було досліджено наданий відзив та
долучено до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 02 жовтня 2014
року було відкладено розгляд справи на
06 листопада 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 06 листопада 2014
року було продовжено строк розгляду
спору, в порядку статті 69
Господарського процесуального кодексу
України, та відкладено розгляд справи
на 18 листопада 2014 року.

18 листопада 2014 року представник
позивача надав через канцелярію суду
додаткові письмові пояснення (вх.№41042)
на підтвердження заявлених позовних
вимог. Судом було досліджено надані
пояснення та долучено до матеріалів
справи.

Також, 18 листопада 2014 року представник
відповідача-1 надав через канцелярію
суду відзив (вх.№41041) на позовну заяву, в
якому викладена позиція останнього
полягає у тому, що він дійсно укладав
спірний договір з відповідачем-2, але
заперечує проти позову, посилаючись на
списання бракованої продукції на суму
5865,66 гривень, яка є предметом даного
позову, додаючи до відзиву акт списання
бракованої продукції від 30 травня 2013
року. Крім того, зазначив, що на його
думку, акт звірки взаєморозрахунків
станом на 31 грудня 2013 року є
підробленим, а тому є неналежним
доказом по справі. Судом було
досліджено наданий відзив та долучено
до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому
засіданні 18 листопада 2014 року
підтримав заявлені позовні вимоги, та
просив суд їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача-1 у судовому
засіданні 18 листопада 2014 року проти
позову заперечував, з підстав,
зазначених у відзиві. Крім того, заявив
усне клопотання про виклик в судове
засідання в якості свідка
територіального менеджера ТОВ "Авіта
Нова" ОСОБА_4, для дачі пояснень щодо
підписання акту списання бракованої
продукції.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
відповідного клопотання відповідача-1,
вважає його безпідставним, та пояснив,
що відповідний акт складений з
порушенням норм договору, а саме, не
відповідає вимогам п.11 Додатку №2 до
Договору купівлі-продажу, а тому, не є
належним доказом по справі.

Відповідач-2 у судове засідання 18
листопада 2014 року свого представника
не направив. Про час та місце
проведення судового засідання був
повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що норми ст.65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов'язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що в межах
наданих йому повноважень створені
належні умови для надання сторонами
доказів та здійснені всі необхідні дії
щодо витребування додаткових доказів,
а тому вважає за можливе розглядати
справу за наявними в ній і додатково
поданими на вимогу суду матеріалами і
документами.

Щодо заявленого відповідачем-1
клопотання про виклик свідка, суд
зазначає, що Господарським
процесуальним кодексом України не
передбачено виклик свідків. Разом з
тим, згідно зі ст.30 Господарського
процесуального кодексу України, в
судовому засіданні можуть брати участь
посадові особи та інші працівники
підприємств, установ, організацій,
державних та інших органів, коли їх
викликано для дачі пояснень з питань,
що виникають під час розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд вважає заявлене клопотання
позивача безпідставним та
необґрунтованим, а тому відмовляє в
його задоволенні.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти них,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників позивача та
відповідача-1, встановив наступне.

01 квітня 2013 року між товариством з
обмеженою відповідальністю "Авіта
Нова" (відповідачем-2) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(відповідачем-1) було укладено договір
купівлі-продажу №127/13-Д. Даний договір
було підписано повноважними
представниками з обох сторін та
скріплено печатками підприємств.

На виконання умов вищевказаного
договору, відповідач-2 поставив на
адресу відповідача-1 товар на загальну
суму 94811,28 гривень. Даний факт
підтверджується відповідними
видатковими накладними (а.с.27-33).
Вказані накладні було підписано з обох
сторін та скріплено печатками
підприємств.

У відповідності до п.2.6 договору
купівлі-продажу №127/13-Д від 01 квітня 2013
року, за період з 15 квітня по 15 вересня
оплата за поставлений товар повинна
здійснюватись на умовах відстрочки
платежу на 15 календарних днів, а за
період з 16 вересня по 14 квітня оплата за
поставлений товар повинна
здійснюватись на умовах відстрочки
платежу на 21 календарний день від дати
поставки товару, зазначеній у
видатковій накладній.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач-1 частково розрахувався з
відповідачем-2 на суму 88945,62 гривень, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи платіжними дорученнями (а.с.35-42),
у зв'язку з чим, у відповідача-1
утворилась заборгованість перед
відповідачем-2 у розмірі 5865,66 гривень,
яка до цього часу залишається
непогашеною.

Крім того, 27 червня 2014 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю "Авіта Нова"
(відповідачем-2) та товариством з
обмеженою відповідальністю "Мастер
Фуд" (позивачем) було укладено договір
№2/14 (спірний договір). Даний договір
було підписано повноважними
представниками з обох сторін та
скріплено печатками.

Відповідно до умов спірного договору,
продавець (відповідач-2) передав
покупцю (позивачу) права вимоги на
отримання заборгованості у розмірі
5865,66 гривень, яка виникла у ФОП ОСОБА_1
(боржника, відповідача-1) перед
продавцем (відповідачем-2), у зв'язку з
неналежним виконання зобов'язань щодо
оплати товару, на підставі договору
купівлі-продажу №127/13-Д від 01 квітня 2013
року, який було укладено між
відповідачем-1 та відповідачем-2.

Також, до вказаного договору
відповідачем-2 було передано позивачу
оригінали усіх первинних документів,
підтверджуючих факт поставки товару.

До того ж, пунктом 2.7 спірного договору
сторони передбачили, що ТОВ "Авіта Нова"
(відповідач-2) виступає перед ТОВ
"Мастер Фуд" (позивачем) у якості
поручителя за боржника (відповідача-1)
щодо виконання останнім свого
основного зобов'язання (сплати
заборгованості у розмірі 5865,66 гривень)
за договором купівлі-продажу №127/13-Д
від 01 квітня 2013 року, а також щодо
виконання боржником зобов'язань щодо
сплати неустойки, процентів,
інфляційних збитків за порушення
основного зобов'язання.

На виконання умов спірного договору,
відповідач-2 направив на адресу
відповідача-1 повідомлення про
відступлення права вимоги від 27 червня
2014 року за договором купівлі-продажу
№127/13-Д від 01 квітня 2013 року (а.с.43). Факт
направлення повідомлення
підтверджується поштовим чеком та
описом вкладення (а.с.44-45).

Позивач, в свою чергу, 17 липня 2014 року
направив на адресу відповідача-1 вимогу
про сплату 5865,66 гривень заборгованості,
яка виникла за договором
купівлі-продажу №127/13Д від 01 квітня 2013
року. Факт направлення вимоги
підтверджується поштовим чеком та
описом вкладення (а.с.47-48).

Суд, проаналізувавши обставини,
вказані у позовній заяві, дійшов
висновку про те, що відповідач-2 виконав
свої зобов'язання за договором
купівлі-продажу №127/13-Д від 01 квітня 2013
року належним чином та у повному
обсязі. Проте, відповідач-1, в свою
чергу, зобов'язання за цим договором не
виконав повністю, у зв'язку з чим,
враховуючи договір №2/14 від 27 червня 2014
року, відповідна заборгованість
відповідача-1 у розмірі 5865,66 гривень
утворилась перед позивачем, та до цього
часу залишається непогашеною.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог та заперечень проти них, суд
дійшов висновку про повне задоволення
позову, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші,
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.175 Господарського
кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення
(ч.2 цієї статті).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ст.655 Цивільного кодексу
України, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України
встановлено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій та повинні бути
складені під час здійснення цієї
операції, а якщо це неможливо -
безпосередньо після її закінчення.

В ст.1 цього Закону встановлено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Кожною стороною (підприємством), що
брала участь у здійсненні
господарської операції, мають бути
отримані первинні документи для
записів у регістрах бухгалтерського
обліку, інформація в яких ідентично
засвідчує зміст господарської
операції. Первинні документи
складаються на бланках типових форм,
затверджених Міністерством статистики
України, а також на бланках
спеціалізованих форм, затверджених
міністерствами і відомствами України.

Як вже було зазначено вище, між
сторонами існували правовідносини з
купівлі-продажу (поставки).

Отже, обставини щодо поставки товару,
можуть підтверджуватися первинними
документами в розумінні
вищезазначених положень Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
складеними при виконанні певної
господарської операції.

Вищезазначені видаткові накладні
(а.с.27-33) відповідають вимогам ст.9 ЗУ
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку. Дані накладні
є первинними документами, які фіксують
факт здійснення господарської
операції та факт встановлення
договірних відносин, а тому, з дня
підписання накладних, є всі підстави
для покладення на відповідача
обов'язку по проведенню розрахунків за
отриманий товар.

В інформаційному листі Вищого
господарського суду України від 17
лютого 2012 року №01-06/928/2012 "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права" зазначено:
"Відповідно до частини першої статті 692
ЦК України покупець зобов'язаний
сплатити продавцеві повну ціну
переданого товару. Договором
купівлі-продажу може бути передбачено
розстрочення платежу. Отже, якщо інше
не встановлено укладеним сторонами
договором або актом цивільного
законодавства, перебіг строку
виконання грошового зобов'язання, яке
виникло на підставі договору
купівлі-продажу, починається з моменту
прийняття товару або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
і положення частини другої статті 530
названого Кодексу, в якій ідеться про
строк (термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
не застосовується. При цьому
підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України.

Така ж правова позиція викладена в
постановах Вищого господарського суду
України від 28 лютого 2012 року №5002-8/481-2011,
та від 21 квітня 2011 року №9/252-10.

Як вбачається з матеріалів справи, між
відповідачем-1 та відповідачем-2
здійснювалася поставка товару, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи видатковими накладними,
оформленими належним чином, та
скріпленими підписами та печатками
обох сторін. Тобто, відповідач-2 шляхом
відпуску товару за видатковими
накладними, а відповідач-1 шляхом
одержання товару, вказаного у
накладних, створили певні права та
обов'язки, які аналогічні цивільним
правам та обов'язкам сторін за
договором поставки продукції. Зокрема,
у відповідача-2 виникло право вимагати
оплати поставленого товару, а у
відповідача-1 виник обов'язок по оплаті
отриманого товару.

Крім того, згідно із ч.ч.1, 2 ст.554
Цивільного кодексу України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Враховуючи викладене, наявність
правових підстав для реалізації
переданого відповідачем-2 позивачу
права вимоги щодо стягнення з
відповідача-1 суми заборгованості у
розмірі 5865,66 гривень, яка виникла
внаслідок неналежного виконання
відповідачем-1 умов договору
купівлі-продажу №127/13-Д від 01 квітня 2013
року, враховуючи те, що відповідач-2 є
також поручителем відповідача-1 за
умовами договору №2/14 від 27 червня 2014
року, та те, що на момент прийняття
рішення по справі, у матеріалах справи
відсутні будь-які докази погашення
відповідачами заборгованості в
добровільному порядку, суд вважає
заявлену вимогу позивача щодо
солідарного стягнення з відповідачів
суми основної заборгованості у розмірі
5865,66 гривень нормативно та
документально обґрунтованою та такою,
що підлягає задоволенню.

Щодо посилань відповідача-1 на акт
списання бракованої продукції від 30
травня 2013 року на суму 5865,66 гривень, як
на підставу відмови у позові, суд
зазначає наступне.

У відповідності до п.11 додатку №2 до
договору купівлі-продажу №127/13-Д від 01
квітня 2013 року, акт виявлення
бракованої продукції заповнюється
уповноваженим представником покупця
із обов'язковим засвідченням печаткою
підпису покупця на акті. Неналежно
оформлені акти не приймаються
продавцем до розгляду та не можуть бути
доказом наявності бракованої
продукції.

Крім того, у випадку складення акта
виявлення бракованої продукції,
уповноважений представник покупця
робить відповідну відмітку у
видатковій накладній : "акт додається",
із посиланням на вказаний акт (п.12
додатку №2 до договору купівлі-продажу
№127/13-Д від 01 квітня 2013 року).

Отже, суд, дослідивши наданий
відповідачем-1 акт списання бракованої
продукції від 30 травня 2013 року, вважає
його неналежним доказом по справі,
оскільки даний акт підписаний
невідомою особою з боку відповідача-2,
повноваження якої на підписання акту
відповідачем-1 не доведено, а також
даний акт не містить відтиску печатки
підприємства відповідача-2. До того ж,
як вбачається з матеріалів справи, у
видаткових накладних не міститься
посилань на відповідний акт, у
відповідності до п.12 додатку №2 до
договору купівлі-продажу №127/13-Д від 01
квітня 2013 року. Таким чином, суд не
приймає даний акт в якості доказу
наведеної правової позиції
відповідача-1 у відзиві на позов.

Отже, факт отримання товару на спірну
суму відповідачем-1 не оспорюється,
видаткові накладні підписані належним
чином, доказів оплати в матеріалах
справи не міститься, а тому сума
заборгованості у розмірі 5865,66 гривень
підлягає стягненню з останнього в
повному обсязі.

Щодо посилань відповідача-2 на те, що
строк виконання зобов'язання по оплаті
5865,66 гривень у нього ще не настав,
оскільки позивачем не було направлено
на його адресу відповідної вимоги, то
суд відхиляє дані доводи, виходячи з
того, що моментом початку строку
виконання даного зобов'язання є саме
день підписання відповідачем-2
договору №2/14 про передачу права вимоги
та поручительства, укладеного між
останнім та позивачем 27 червня 2014 року.
Враховуючи те, що строк оплати
основного зобов'язання відповідача-1
настав, то й наявні правові підстави
для задоволення позову щодо
солідарного стягнення суми боргу
розмірі 5865,66 гривень.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, встановивши сторону, з вини
якої справу було доведено до суду, суд
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається солідарно на обох
відповідачів.

На підставі вищевикладеного, ст.129
Конституції України, ст.ст.554, 599, 612, 629,
655, 692, 712 Цивільного кодексу України,
ст.ст.175, 179, 193 Господарського кодексу
України, та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код
НОМЕР_1, п/р НОМЕР_2 у "Імекс Банк", МФО
328384) та Товариства з обмеженою
відповідальністю "Авіта Нова" (63500,
Харківська область, м.Чугуїв, мкр-н
"Авіатор", Чугуївський АРЗ, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мастер Фуд" (63501,
Харківська область, м.Чугуїв, мкр-н
"Авіатор", 162, , р/р
№6400 в АТ "Укрсиббанк", МФО 351005) 5865,66
гривень заборгованості та 1827,00 гривень
судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24 листопада 2014
року.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/3882/14