м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23927/14 26.11.14

За позовом Комунального підприємства
«Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду в
Святошинському районі м.Києва»

до Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві

про стягнення 2 236,98 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Микитин С.С. - представник
за довіреністю № 21/юр -46 від 08.01.2014

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 26.11.2014. в порядку
ст. 85 ГПК України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги Комунального
підприємства «Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду в
Святошинському районі м. Києва» про
стягнення з Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві заборгованості по
відшкодування плати за землю у розмірі
2 236,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що 11.12.2012р. між Святошинською
районною в м. Києві державною
адміністрацією, позивачем та
відповідачем укладено договір №18 про
передачу майна територіальної громади
м. Києва в оренду, на підставі якого
відповідач орендує нежитлове
приміщення, загальною площею 181,80 кв. м.
за адресою м. Київ, проспект. Леся
Курбаса, 10- А для розміщення управління
у справах біженців головного
управління державної міграційної
служби України в м. Києві, вказане
приміщення знаходиться на балансі
позивача, орендна плата в рік становить
одна гривня.

На виконання вимог п. 3.6 договору оренди
між позивачем та відповідачем
укладено Угоду №1 пре відшкодування
витрат позивача за майно
територіальної громади м. Києва, яке
передано в оренду за договором №18 від
11.12.2012р. зокрема у п. 1 угоди сторонами
визначено, що відповідач відшкодовує
витрати позивача у розмірі:
відшкодування плати за землю у розмірі
97,26 грн. За доводами позивача,
відповідачем Угода не виконується
належним чином з моменту її укладання,
у зв'язку з чим виникла заборгованість
по відшкодування плати за землю за
період з грудня 2012 року по жовтень 2014
року у розмірі 2 236,98 грн.

Ухвалою суду від 03.11.2014 за вказаною
позовною заявою порушено провадження у
справі № 910/23927/14 та призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 26.11.2014
р.

19 листопада 2014 року відповідачем через
загальний відділ діловодства суду
поданий відзив на позовну заяву, в
якому відповідача проти позову
заперечує з наступних підстав. Так, за
доводами відповідача відповідно до п.14
Положення про Головне управління
Державної міграційної служби в місті
Києві, затвердженого Наказом Державної
міграційної служби України від 18.07.2011 №
28, ГУДМС України в місті Києві є
юридичною особою, яка утримується за
рахунок Державного бюджету та згідно
довідки АБ № 330128, виданої відділом
статистики у Дніпровському районі
Головного управління статистики у
місті Києві, ГУДМС України в місті
Києві є органом державної влади.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
визначено, що плата за землю-це
загальнодержавний податок, який
сплачується у формі земельного податку
та орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної форм
власності.

Справляння плати за землю здійснюється
відповідно до положень статей 269-290
розділу XIII ПКУ.

Пунктом 282.1.3. Податкового кодексу
України визначено перелік юридичних
осіб, які звільняються від сплати
податку, зокрема: «...органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, органи прокуратури,
заклади, установи та організації,
спеціалізовані санаторії України для
реабілітації, лікування та
оздоровлення хворих, військові
формування, утворені відповідно до
законів України, Збройні Сили України
та Державна прикордонна служба
України, які повністю утримуються за
рахунок коштів державного або місцевих
бюджетів».

Відтак, за переконанням відповідача
даний підпункт Податкового кодексу
розповсюджується також і на ГУДМС
України в місті Києві, оскільки
відповідач повністю утримуються за
рахунок коштів державного бюджету.

Також, відповідач зазначає, що платне
користування земельною ділянкою
встановлюється виключно законом «Про
оренду землі», а Договір оренди
земельної ділянки між орендодавцем та
ГУДМС України в місті Києві не
укладався.

За переконанням відповідача
Положенням про оренду майна
територіальної громади міста Києва,
затверджене рішенням Київської
міської ради від 22.09.2011 № 34/6250 не
передбачений такий вид платежу, як
відшкодування плати за землю.

Крім іншого, відповідач стверджує, що
Головним управлінням Державної
міграційної служби України в місті
Києві не було зареєстровано в органі
Казначейства жодного документа, який
би свідчив про факт надання послуг
(акта виконаних робіт (наданих послуг)
відповідно до Угоди № 1 до договору
оренди № 18 від 11.12.2012року, оскільки
таких документів позивач не надав і
суду. Відповідно до пункту 2 Методики
розрахунку орендної плати за державне
майно та пропорції її розподілу,
затвердженої Постановою КМУ від 04.10.1995
№ 786, якщо майно орендується бюджетними
організаціями, орендна плата вноситься
за рахунок коштів, передбачених
кошторисами на їх утримання.
Відповідно до пункту 43 Порядку
складання, розгляду, затвердження та
основних вимог використання
кошторисів бюджетних установ,
затвердженого Постановою КМУ від 28.02.2002
№ 228 розпорядники бюджетних коштів
мають право провадити діяльність
виключно в межах бюджетних асигнувань,
затверджених кошторисом. При цьому
бюджетні асигнування - це повноваження
розпорядника бюджетних коштів, наданих
відповідно до бюджетного призначення
на взяття бюджетного зобов'язання та
здійснення платежів, яке має кількісні,
часові та цільові обмеження.Кошторисом
ГУДМС України в місті Києві не
передбачено таких статей витрат, як
відшкодування плати за землю. З огляду
на зазнане відповідач, вважає позовні
вимоги необґрунтованими та просить суд
відмовити у повному обсязі.

Позивач 19.11.2014 р. через загальний відділ
діловодства подав додаткові документи
по справі та заперечення на відзив.

У судове засідання 26.11.2014 з'явився
представник позивача, позовні вимоги
підтримав з підстав наведених у позові
додаткових поясненнях.

Відповідач не забезпечив явку
уповноваженого представника у судове
засідання, вимоги ухвали суду не
виконав, про час та місце проведення
судового засідання був повідомлений
належним чином, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення №
667, з якого вбачається, що
відповідач отримав ухвалу суду 06.11.2014.
Клопотання про відкладення від
відповідача не надходило.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
позивача, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив.

11 грудня 2012 року між Святошинською
районною в м. Києві державною
адміністрацією (надалі - орендодавець),
Головним управлінням Державної
міграційної служби України в м.Києві
(надалі - орендар, відповідач) та
Комунальним підприємством «Дирекція з
утримання та обслуговування житлового
фонду в Святошинському районі м.Києва»
(надалі - підприємство, позивач) було
укладено договір № 18 про передачу
майна територіальної громади міста
Києва в оренду (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору
орендодавець на підставі рішення
Київської міської ради від 01.11.2012 №
266/8550 та розпорядження Святошинської
районної в м. Києві державної
адміністрації від 01.06.2012 № 387 передає, а
орендар приймає в оренду нерухоме
майно (нежитлові приміщення), що
належать до комунальної власності
територіальної громади міста Києва і
знаходиться за адресою м. Київ,
проспект. Леся Курбаса, 10- А для
розміщення управління у справах
біженців головного управління
державної міграційної служби України в
м. Києві.

Об'єктом оренди є нежитлові приміщення
загальною площею 181,8 кв.м., розташовані
в цокольному поверсі (п.2.1.).

Відповідно до п. 3.1. договору за
користування об'єктом оренди орендар
сплачує орендну плату, розмір якої
визначений п. 21 Методики розрахунку
орендної плати за майно територіальної
громади міста Києва, яке передається в
оренду, затвердженої рішенням
Київради від 22.09.2011 р. № 34/6250 та на дату
підписання договору в цілому становить
1 грн на рік.

Орендна плата сплачується орендарем на
рахунок підприємства, починаючи з дати
підписання акта приймання передачі (п.
3.4. договору).

На виконання умов договору сторонами
11.12.2012 р. було підписано та скріплено
печатками акт приймання-передачі
об'єкту оренди за договором.

У п. 3.6. договору сторонами визначено, що
вартість комунальних послуг, витрат на
утримання прибудинкової території,
вартість послуг по ремонту і
технічному обслуговуванню інженерного
обладнання та внутрішньо будинкових
мереж, ремонту будівлі, у т.ч.: покрівлі,
фасаду, вивіз сміття тощо, компенсація
витрат підприємства за користування
земельною ділянкою, не входить до
складу орендної плати та сплачується
орендарем окремо на підставі договорів
(угод), укладених орендарем з
підприємством або організаціями, що
надають такі послуги.

До договору оренди № 18 від 11.12.2012 р. між
позивачем та відповідачем укладено
Угоду № 1 (надалі - угода) про
відшкодування витрат підприємства за
майно територіальної громади міста
Києва, яке передається в оренду.

У п. 1 угоди зазначено, що підприємство
та орендар на підставі п. 6.5. Положення
про оренду комунального майна
територіальної громади міста Києва,
затвердженого рішенням Київської
міської ради від 22.09.2011 року № 34/6250,
дійшли згоди про те,що орендар
відшкодовує на рахунок зазначений у п.
10 договору оренди, витрати
підприємства у розмірі: відшкодування
плати за землю 97,26 грн в т.ч. ПДВ.

Відповідно до п. 3. угоди дана угода є
невід'ємною частиною договору оренди.

За доводами позивача, відповідачем
угода не виконується належним чином з
моменту її укладання, у зв'язку з чим
виникла заборгованість по
відшкодування плати за землю за період
з грудня 2012 року по жовтень 2014 року у
розмірі 2 236,98 грн.

З метою досудового врегулювання спору,
позивачем 24.01.2013р. було направлено
листа №20 на адресу відповідача в якому
пропонувалося здійснити оплату
відшкодування витрат позивача.

Відповідач у своєму листі від 20.02.2013р.
№1/вх..606 просив внести зміни у договір
та виключити з змісту угоди
відшкодування плати на землю.

13.03.2013р. Позивач своїм листом №67
повідомив відповідача про те, що
договір було складено та підписано
відповідно до Положення про оренду
майна територіальної громади м. Києва
затвердженим рішенням Київської
міської ради №34/6250 від 22.09.2011р.

18.06.2013р. Позивач повторно звернувся з
вимогою сплатити заборгованість
відшкодуванню плати за землю.

22.07.2013р. Відповідач у своєму листі
№1-14/вх..5655 повідомив позивачу, що
відповідно 282 Податкового кодексу
України відповідач є пільговиком з
приводу сплати земельного податку.

Отже спір виник, у зв'язку з неналежним
виконанням з боку відповідача
зобов'язань за угодою щодо
відшкодування плати за землю.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

У ст. 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до ст. 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами п. 2 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами
виникли правовідносини, які підпадають
під правове регулювання Глави 58
Цивільного кодексу України та Глави 30
Господарського кодексу України та
Законом України "Про оренду державного
та комунального майна".

Вказаний договір оренди є підставою
для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи (акт
приймання-передачі в оренду нерухомого
майна від 11.12.2012.) підтверджується факт
передачі нерухомого майна в оренду.

Відповідно до ч. 3 статті 19 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна» строки внесення
орендної плати визначаються у
договорі.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного
кодексу України з наймача справляється
плата, за користування майном, розмір,
якої встановлюється договором оренди.

У п. 3.6. договору сторонами визначено, що
вартість комунальних послуг, витрат на
утримання прибудинкової території,
вартість послуг по ремонту і
технічному обслуговуванню інженерного
обладнання та внутрішньо будинкових
мереж, ремонту будівлі, у т.ч.: покрівлі,
фасаду, вивіз сміття тощо, компенсація
витрат підприємства за користування
земельною ділянкою, не входить до
складу орендної плати та сплачується
орендарем окремо на підставі договорів
(угод), укладених орендарем з
підприємством або організаціями, що
надають такі послуги.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач є платником податків на
загальних підставах, згідно зі
свідоцтвом платника ПДВ №200126421) і як
балансоутримувач нежитлового
приміщення сплачує податок в т.ч. на
землю, (завірені копії платіжних
доручень та виписок з банку містяться в
матеріалах справи).

Відшкодування плати за землю
передбачено Рішенням Київської
міської ради від 22.09.2011р. №34/6250 «Про
затвердження Положення про оренду
майна територіальної громади м. Києва,
яке передається в оренду відповідно до
п. 19 компенсацію витрат підприємства,
за яким закріплене майно на праві
господарського відання чи
оперативного управління, за
користування земельною ділянкою, на
якій розташований об'єкт оренди, та
експлуатаційні витрати відповідно до
договору, який укладається між
орендарем та підприємством.

Відповідно до розпорядження №106 від
25.02.2011р. Святошинської районної в м.
Києві державної адміністрації «Про
закріплення майна, що передане до сфери
управління Святошинської районної в м.
Києві державної адміністрації» майно
району закріплено на праві
господарського відання за Комунальним
підприємством «Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду в
Святошинському районі м. Києва».

Пунктом 19 ч. 2 Методики орендної плати
за майно територіальної громади м.
Києва, яке передається в оренду,
передбачена компенсація витрат
підприємства, за яким закріплено майно
на праві господарського відання чи
оперативного управління, за
користуванням земельною ділянкою, на
якій розташований об'єкт оренди, та
експлуатаційні витрати відповідно до
договору, який укладається між
орендарем і цим підприємством.

Матеріалами справи підтверджується
факт укладання між позивачем та
відповідачем Угоди №1 пре
відшкодування витрат позивача за майно
територіальної громади м. Києва, яке
передано в оренду за договором №18 від
11.12.2012р. зокрема у п. 1 угоди сторонами
визначено, що відповідач відшкодовує
витрати позивача у розмірі:
відшкодування плати за землю у розмірі
97,26 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається (ст. 525
Цивільного кодексу України), якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Таким чином,
обов'язок доказування законодавчо
покладено на сторони.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання за договором оренди та
угоди до неї.

Щодо заперечень відповідача на позовну
заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (частина перша ст. 627
ЦКУ).

Так, за загальним правилом договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до частини другої ст. 638 ЦКУ
істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Також сторони мають право врегулювати
у договорі, який передбачений актами
цивільного законодавства, свої
відносини, які не врегульовані цими
актами (частина друга ст. 6 ЦКУ).

Як вбачається з матеріалів справи
сторонам укладено угоду № 1 до договору
оренди, якою дійшли згоди про те, на
підставі п. 6.5. Положення про оренду
комунального майна територіальної
громади міста Києва, затвердженого
рішенням Київської міської ради від
22.09.2011 року № 34/6250, орендар відшкодовує
на рахунок зазначений у п. 10 договору
оренди, витрати підприємства у розмірі:
відшкодування плати за землю 97,26 грн в
т.ч. ПДВ.

Дана угода є чинною на момент вирішення
спору по суті.

Статтею 629 ЦКУ визначено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому згідно зі ст. 193
Господарського кодексу України (далі -
ГКУ) суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 218 ГКУ учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Відповідачем не спростовано належними
та допустимими доказами обставини, що
повідомлені позивачем, як і не надано
доказів виконання зобов'язань за
договором.

З огляду на зазначене, позовна вимога
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості по відшкодування плати
за землю за період з грудня 2012 року по
жовтень 2014 року у розмірі 2 236,98 грн на
підставі Угоди № 1 до договору оренди є
обґрунтованою, документально
підтвердженою та такою що підлягає
задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті
судового збору відповідно до положень
статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві (02152, м. Київ, вул..
Березняківська, будинок 4-А,
ідентифікаційний код 37768863) на користь
Комунального підприємства «Дирекція з
утримання та обслуговування житлового
фонду в Святошинському районі м. Києва»
(03134, м. Київ, вул.. Симиренка, буд. 17,
ідентифікаційний код 36037999)
заборгованість по відшкодування плати
за землю у розмірі 2 236 (дві тисячі
двісті тридцять шість) грн 98 коп. та
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 28.11.2014 року

Суддя
Пукшин Л.Г.