номер провадження справи 20/97/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2014
Справа № 908/3999/14

За позовом Нікопольського
міжрайонного управління водного
господарства (53207, Дніпропетровська
область, м. Нікополь, вул. Лісна, буд. 7а)

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (69000,
АДРЕСА_1)

про стягнення суми 6349,16 грн.

Суддя Гандюкова
Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - Жукова В.М. (дов. б/н від
01.09.2014 р.);

Від відповідача - не з'явився

СУТНІСТЬ
СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з
відповідача основної заборгованості в
сумі 5960,05 грн., яка виникла за договором
про надання послуг із подачі води на
полив сільськогосподарських культур №
9 від 27.04.2013 р., суми 250,27 грн. пені за
порушення строків виконання
зобов'язань, суми 81,09 грн. інфляційних
втрат, суми 57,75 грн. 3% річних від
простроченої суми.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 14.10.2014 р.
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі № 908/3999/14,
справі присвоєно номер провадження
20/97/14, справу призначено до розгляду на
28.10.2014 р. На підставі ст. 77 ГПК України
розгляд справи відкладено на 18.11.2014 р.

18.11.2014 р. справу розглянуто, оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги,
викладені у позовній заяві. На підставі
ст.ст. 179, 193, 216, 218, 231 ГК України, ст.ст. 549,
550, 625, 629 ЦК України, умов договору № 9
від 27.04.2013 р. просить позов
задовольнити, стягнути з відповідача
суму 5960,05 грн. основного боргу за надані
послуги по договору про надання послуг
із подачі води на полив
сільськогосподарських культур № 9 від
27.04.2013 р., суму 250,27 грн. пені за порушення
строків виконання зобов'язань, суму 81,09
грн. інфляційних витрат, суму 57,75 грн. 3%
річних від простроченої суми.

Відповідач у судові засідання не
з'явився, причини неявки суду не
повідомив, витребувані судом
документи, в т.ч. письмовий відзив на
позов, не надав. Ухвали суду
направлялися відповідачу на адресу,
зазначену в позовній заяві, та у Витязі
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
станом на 30.10.2014 р.

Суд визнав можливим розглянути
справу відповідно до ст. 75 ГПК України,
за наявними в ній матеріалами у
відсутність відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
оригінали яких оглядалися в судовому
засіданні, заслухавши пояснення
представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

27.04.2013 р. між Нікопольським міжрайонним
управлінням водного господарства
(виконавець за договором, позивач у
справі) та Приватним підприємцем
ОСОБА_1 (замовник, відповідач у справі)
укладений договір № 9 про надання
послуг із подачі води на полив
сільськогосподарських культур.

Відповідно до п. 2.1.1 договору позивач
зобов'язався здійснювати подачу води
згідно з планом поливу (додаток 2)
відповідно до заявки замовника
(додаток 3) протягом поливного сезону 2013
року.

Відповідач зобов'язався своєчасно
сплачувати виконавцю вартість послуг з
подачі замовлених обсягів води (п. 2.2.3).

У розділі 4 договору сторони обумовили
порядок розрахунків за договором.
Відповідно до п. 4.1 оплата вартості
послуг з подачі води на полив
зрошувальних земель здійснюється за
договірною ціною вартості послуг з
подачі 1 куб.м води за фактично подані
обсяги води. Договірна ціна
узгоджується у протоколі погодження
договірної ціни на послуги з подачі 1м3
води (додаток № 1) (п. 4.2 договору).

Відповідно до п.п. 4.3, 4.4 замовник
щомісячно до 10 числа поточного місяця
здійснює попередню оплату вартості
послуг із подачі замовлених обсягів
води. Замовник та виконавець до 10 числа
наступного за звітним місяцем,
враховуючи здійснені розрахунки,
коригують суму оплати замовлених на
наступний період обсягів води.

Підставою для платежів за фактично
подані замовнику обсяги води на полив
зрошувальних земель є: рахунок
виконавця, складений згідно з
договірної ціни на підставі
двостороннього акта подачі-приймання
обсягів води та звірки розрахунків за
послуги з її подачі; двосторонній акт
звірки обсягів використаної
електроенергії по точці водовиділу (п.
4.5).

Згідно з п. 7.1 договір набирає чинності
з моменту підписання його сторонами та
діє до повного виконання ними своїх
зобов'язань.

Сторонами підписаний додаток 1 до
договору № 9 «Протокол погодження
договірної ціни на послуги із подачі 1м3
води для поливу сільгоспкультур»,
відповідно до п. 1 якого договірна ціна
на послуги з подачі 1м3 води
складається: із вартості
технологічного комплексу робіт,
пов'язаних із подачею води з точки
водовиділу до зрошуваних земель;
покриття вартості електроенергії на
перекачку води. Розрахунки
здійснюються замовником: за надані
послуги відповідно до обліку поданої
води, за погодженою сторонами
методикою (додаток 6); за спожиту
електроенергію (п. 3.2.1). Вартість послуг
із подачі 1м3 води змінюється
автоматично в залежності від змін
тарифів на електроенергію (п. 3 додатку).
Сторонами досягнута домовленість про
розмір договірної ціни на послуги з
подачі 1м3 води в сумі 0,20 грн. та суми
фактичних витрат на електроенергію,
обумовлену в п. 1.2 (п. 4 додатку). Загальна
вартість послуг із подачі 1м3 води
складається із договірної ціни на
послуги по подачі води (п. 4) та вартості
щомісячних фактичних витрат
електроенергії на подачу води (п. 1.2) (п. 5
додатку).

Відповідно до додатку 6 до договору № 9
«Протокол погодження обліку поданої
води» облік води, поданої
водокористувачу визначається за
показниками лічильника, тривалістю
роботи насосних агрегатів, витрат
електроенергії, пропускної
спроможності водопровідних труб,
гідрометричних постів, створів.

Як слідує із матеріалів справи,
позивачем та відповідачем були
підписані акти здачі-приймання обсягів
поданої води та звірки розрахунків за
послуги з її подачі за період: червень
2013 р. - серпень 2013 р. на загальну суму
2200,00 грн.

Сторонами також були підписані акти
звірки обсягів використаної
електроенергії за червень 2013 р. -
серпень 2013 р. на загальну суму 3247,91 грн.

Крім того, сторонами був підписаний акт
звірки обсягів використаної
електроенергії, необхідної для подачі
води від джерела зрошення до точки
водовиділу, яка не передбачена
бюджетним фінансуванням за серпень 2013
р., на загальну суму 512,14 грн.

Позивачем щомісячно виставлялися
відповідачу рахунки: № 75 від 30.06.2013 р. за
червень на загальну суму 3197,16 грн., № 115
від 26.07.2013 р. за липень на суму 1123,11 грн.,
№ 152 від 30.08.2013 р. за серпень на суму 1639,78
грн. Всього за період із червня по
серпень 2013 р. відповідачу було
виставлено рахунки на загальну суму
5960,05 грн. Оплата відповідачем по
договору № 9 не здійснювалася.

Позивач направляв відповідачу
претензії стосовно погашення боргу,
зокрема, 18.09.2012 р. було направлено
претензію № 347 від 17.09.2012 р. про
погашення заборгованості.

Проаналізувавши норми чинного
законодавства, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, вислухавши пояснення
представника позивача, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню на
наступних підставах.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання має
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
правових актів, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст.
193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків (зобов'язань), які мають
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до
вказівок закону, договору є договір.

Відповідно до ст.ст. 901, 903 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором. Якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Статтею 530 ЦК України також
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлено строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Умовами договору від 27.04.2013 р. № 9 та
додатками до нього сторони визначили
вартість послуг, підставу їх оплати,
порядок розрахунків, сторонами
щомісячно підписувалися відповідні
акти за договором, позивачем
виставлялися рахунки на оплату послуг.
Акти були підписані відповідачем без
зауважень.

У матеріалах справи мається копія акту
звірки взаємних розрахунків (оригінал
оглядався в судовому засіданні) від
22.10.2014 р., відповідно до якого
відповідач станом на 22.10.2014 р. має
заборгованість перед позивачем у сумі
5960,05 грн., яка виникла за договором № 9
від 27.04.2013 р.

Вимога про стягнення 5960,05 грн.
основного боргу є обґрунтованою та
доведеною.

Позивачем також заявлено вимогу
про стягнення з відповідача на
підставі п. 5.3 договору пені згідно з
розрахунком у сумі 250,27 грн.,
нарахованої за період з 06.10.2013 р. по
11.03.2014 р..

У пункті 5.3 договору № 9 визначено,
що у разі несплати замовником наданих
послуг по подачі води до 10 числа,
наступного за звітним місяцем,
стягується пеня в розмірі 0,1 відсотка
вартості наданих послуг за кожний день
прострочення.

Факт порушення відповідачем термінів
розрахунків, передбачених договором, є
доведеним.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), є його
порушенням, у разі якого настають
правові наслідки, зокрема, сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно з вимогами Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною 2 ст. 343 ГК України
встановлено, що платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено,
що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Як слідує з розрахунку позивача, пеня
ним нараховується відповідно до вимог
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України на
кожний виставлений рахунок окремо.

Перевіривши розрахунок пені, судом
встановлено, що розрахунок пені
позивачем здійснений вірно. За
заявлений позивачем період з 06.10.2013 р.
по 08.01.2014 р. за рахунком № 75 на суму 3197,16
грн. до стягнення належить пеня в сумі
108,18 грн., за рахунком № 115 на суму 1123,11
грн. до стягнення належить пеня в сумі
50,40 грн. За період з 06.10.2013 р. по 11.03.2014 р.
за рахунком № 152 на суму 1639,78 грн. до
стягнення належить пеня в сумі 91,69 грн.
Всього з відповідача за заявлений
позивачем період стягується пеня в
сумі 250,27 грн. Слід зазначити, що із
отриманого 18.11.2014 р. через канцелярію
суду письмового пояснення позивача
(розшифровки) вбачається, що позивач
заявив до стягнення період нарахування
пені, враховуючи спеціальну позовну
давність 1 рік та приписи ч. 6 ст. 232 ГК
України. Однак, відповідач про пропуск
позовної давності не заявляв. Оскільки
визначення періоду нарахування пені є
правом позивача, суд на підставі ст. 83
ГПК України не виходить за межі
позовних вимог і стягує пеню за період
і в розмірі, заявлених до стягнення.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача
інфляційні втрати в сумі 81,09 грн. за
жовтень 2013 - лютий 2014 р. (згідно з
розрахунком по кожному рахунку) та 57,75
грн. - 3% річних за період з 06.10.2013 р. по
11.03.2014 р. (згідно з розрахунком по
кожному рахунку).

Судом встановлений факт несвоєчасного
виконання відповідачем грошового
зобов'язання за договором. Разом з тим,
позивачем невірно розраховано
інфляційні втрати. Так, позивач
нараховує втрати за рахунком № 75 на
суму 3197,16 грн. за період з жовтня по
грудень 2013 р., сума втрат за його
розрахунком склала 35,17 грн. Здійснивши
перерахунок, судом встановлено, що
інфляційні втрати за жовтень - грудень
2013 р. склали суму 35,29 грн. За рахунком №
115 на суму 1123,11 грн. за заявлений
позивачем період з жовтня 2013 р. по
січень 2014 р. до стягнення належить сума
14,67 грн. інфляційний втрат. За рахунком
№ 152 на суму 1639,78 грн. за період з жовтня
2013 р. по лютий 2014 р. інфляційні втрати
склали 31,38 грн. (за розрахунком позивача
- 31,32 грн.). Враховуючи приписи ст. 83 ГПК
України, суд не виходить за межі
позовних вимог, за заявлений позивачем
період стягуються з відповідача
інфляційні втрати в сумі 81,09 грн.

Сума 3% річних позивачем розрахована
вірно, до стягнення за заявлений
позивачем період належить сума 57,75 грн.
3% річних. Суд також бере до уваги, що із
розрахунку позивача вбачається, що
позивач заявив до стягнення період
нарахування 3 % річних, аналогічний
періоду нарахування пені, враховуючи
спеціальну позовну давність 1 рік та
приписи ч. 6 ст. 232 ГК України. Однак, як
вказано вище, по-перше, відповідач про
пропуск позовної давності не заявив,
по-друге, на 3% річних може поширюватися
загальна позовна давність, по-третє:
нарахування 3% річних не обмежується
періодом 6 місяців. Оскільки визначення
періоду нарахування 3% річних є правом
позивача, суд на підставі ст.83 ГПК
України не виходить за межі позовних
вимог і стягує 3% річних за період і в
розмірі, заявлених до стягнення.

На підставі викладеного, позов
підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ст. 49 ГПК України судовий збір
покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (69076,
АДРЕСА_1, індивідуальний податковий
номер НОМЕР_1) на користь
Нікопольського міжрайонного
управління водного господарства (53207,
Дніпропетровська область, м. Нікополь,
вул. Лісна, буд. 7а, ) суму
5960 (п'ять тисяч дев'ятсот шістдесят) грн.
05 коп. основного боргу за надані
послуги, суму 250 (двісті п'ятдесят) грн. 27
коп. пені, суму 57 (п'ятдесят сім) грн. 75
коп. - 3% річних, суму 81 (вісімдесят одна)
грн. 09 коп. інфляційних втрат, суму 1827
(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн.
00 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення складено 21 листопада 2014
р.

Суддя
Л. П. Гандюкова

Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
(складення).