ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
Справа № 915/1477/14

Господарський суд Миколаївської
області у складі судді Васильєвої Л.І.
при секретарі судового засідання
Цуріці І.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Миколаєві справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" /01001, м.
Київ, вул. Б. Хмельницького, 6 /

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль" /54002, м. Миколаїв,
вул. Каботажний узвіз, буд. 18/

про: стягнення 24 528 138,93 грн.

за участю представників сторін

від позивача: не з'явився

від відповідача: Ходикін М.М.
(довіреність №09-01/78 від 15.10.2014р

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося
до господарського суду Миколаївської
області з позовними вимогами про
стягнення з відповідача
заборгованості по договору
купівлі-продажу природного газу №
13/2480-ТЕ-22 від 28.12.2012р. в сумі 24 528 138,93
грн., з яких 17 906 878,21 грн. основного
боргу, 3 186 153,82 грн. пені, 962 046,33 грн. 3 %
річних, 2473060,57 грн. інфляційних.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 17.09.2014 року
було прийнято позовну заяву до
розгляду.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином. Позовну заяву обґрунтовує
наступним.

28.12.2012 року між сторонами у справі був
укладений договір купівлі-продажу
природного газу № 13/2480-ТЕ-22.

На виконання договору позивач передав
у власність відповідача протягом
січня - квітня, жовтня - грудня 2013 року
імпортований природний газ на загальну
суму 44 179 116,35 грн., що підтверджується
13-ма актами прийому-передачі
природного газу.

Відповідач в порушення умов договору
за поставлений природний газ в повному
обсязі не розрахувався, у зв'язку з чим
станом на 31.07.2014 року за ним утворилась
заборгованість в сумі 17 906 878,21 грн.

У зв'язку з наведеним, позивач просить
стягнути з відповідача
17906878,21 грн. основного боргу, пеню в
сумі 3186153,82 грн., 3% річних в сумі 962046,33
грн., 2473060,57 грн. інфляційних.

Відповідач надав відзив, в якому
позовні вимоги не визнає. Заперечення
обґрунтовує наступним.

11.10.2013р. Міненерговугілля України
наказом №730 визнало таким, що втратив
чинність наказ Міністерства палива та
енергетики України від 15 липня 2010 року
№ 288.

Після визнання таким, що втратив
чинність наказ Міністерства палива та
енергетики України від 15 липня 2010 року
№ 288 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та
ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» 15.11.2013р. було
укладено додаткову угоду №1 до
договору. За змістом цієї угоди п.4.1
договору викладено наступним чином: «
4.1. Кількість газу, яка передається
покупцеві, визначається за показами
комерційних вузлів обліку газу
покупця». Беручи до уваги, що ця угода
поширює свою дію на відносини сторін,
що фактично склались з 1 січня 2013 року
сторони прийшли до згоди анулювати
акти приймання-передачі природного
газу за січень, лютий 2013р., та узгодити
фактичні обсяги газу з визначенням
його вартості 28.10.2013р. за відповідними
актами приймання-передачі природного
газу за січень, лютий 2013р.

За умовою п. 3.4 договору саме акти є
підставою для остаточних розрахунків
між сторонами за фактично
переданий/спожитий газ.

Анулювавши акти приймання-передачі
природного газу, для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням від 29.03.2013р. (споживання
січня, лютого 2013р.) від 31.05.2013р.
(споживання березня, квітня 2014р.)
сторони не встановили і не могли
встановити остаточну оплату таких
актів за їх визначенням - анулюванням, а
відповідно підписавши акти від 28.10.2013р.
(споживання січня, лютого, березня,
квітня 2013р. по населенню) не встановили
інші умови їх оплати, тобто вони мають
здійснюватись за загальними
положеннями договору.

Відповідач зазначає, що природний газ
по договору постачався покупцю
(відповідачу) для вироблення теплової
енергії, яка споживається населенням
та релігійними організаціями (акти
приймання-передачі природного газу з
діленням на категорії «населення»,
«релігійні організації»).

Вказує, що основний борг в сумі 17 750
219,21грн. є виключно боргом по категорії
«населення», яка була погашена за
рахунок виділення субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася, та
постачалася виключно населенню, а не по
іншим категоріям споживачів

На підтвердження погашення суми
основного боргу відповідач надав
платіжне доручення від 18.08.2014р. № 8 про
сплату 156659,00 грн., договір від 03.10.2014р.
№ 574/30 про організацію
взаєморозрахунків (відповідно до п. 2
ст. 16 Закону України «Про державний
бюджет України на 2014р.») та платіжне
доручення від 15.10.2014р. № 3 які свідчать
про сплату 17750219,21 грн.

28.10.2014р. відповідач звернувся до суду
із клопотанням про зменшення розміру
пені. В обґрунтування відповідач
посилається на те, що борг за договором
виник у зв'язку з невідповідністю
тарифів на теплову енергію, що
постачалась населенню, а тому його
виникнення не залежало від
відповідача та було зумовлено
несвоєчасним виділенням субвенцій з
боку держави. Вказує, що основними
споживачами теплової енергії, яку
виробляє відповідач, є населення та
бюджетні організації, заборгованість
яких перед ПАТ «Миколаївська ТЕЦ»
станом на 01.01.2014р. становить 54 749 979,87
грн. Відповідач зазначає, що за даними
звіту про фінансові результати за 6
місяців 2014р. він зазнав збитків від
звичайної діяльності у розмірі 2077 000,00
грн. при цьому непокритий збиток
минулих років складає 39545000,00 грн.
Вищенаведені факти свідчать про
реальну загрозу банкрутства ПАТ
«Миколаївська ТЕЦ». Відповідач
посилається на те, що у випадку сплати
штрафних санкцій зачіпаються не лише
майнові інтереси ПАТ «Миколаївська
ТЕЦ», а й інші інтереси, зокрема
можливість здійснення ремонтної
компанії теплових мереж, необхідної
для належного постачання теплової
енергії населенню м. Миколаєва.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін у судових засіданнях,
дослідивши та оцінивши усі подані у
справу докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд -

встановив:

28.12.2012 року між сторонами у справі був
укладений договір купівлі-продажу
природного газу № 13/2480-ТЕ-22.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач
зобов'язався передати у власність
відповідачу у 2013р. природний газ, а
відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити цей природний газ на умовах
договору. Газ, що передається за цим
договором, використовується покупцем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається населенням,
релігійними організаціями та
національними творчими спілками і їх
регіональними осередками (крім
обсягів, що використовуються для
виробничо-комерційної діяльності).

Пунктом 3.4 договору визначено, що не
пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа місяця зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п. 4.1 договору, кількість газу,
яка подається покупцеві, визначається
за показами комерційних вузлів обліку
газу покупця відповідно до вимог
наказу Мінпаливенерго від 15.07.2010р. № 288
«Про затвердження Методики визначення
обсягів природного газу, які
використовуються для виробництва
теплової енергії для населення в разі,
якщо суб'єкти господарювання
здійснюють постачання теплової
енергії по категоріям споживачів»,
зареєстрованих в Мінюсті 11.08.2010р. за №
671/17966.

Згідно п. 6.1 договору оплата за газ
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100
відсоткової поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14 -го числа місяця
наступного за місяцем поставки газу.

На виконання договору позивач передав
у власність відповідача протягом
січня - квітня, жовтня - грудня 2013 року
імпортований природний газ на загальну
суму 44 179 116,35 грн., що підтверджується
наявними в матеріалах справи актами
приймання передачі природного газу.

Позивач вказує, що відповідач в
повному обсязі за поставлений
природний газ не розрахувався, у
зв'язку з чим станом на 31.07.2014р. розмір
основного боргу за договором склав
17906878,21 грн., який позивач просить
стягнути у судовому засіданні.

Відповідно до норм ст. ст. 525, 526, 629, ч. 1
ст. 655 Цивільного кодексу України за
договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар)
у власність другій стороні
(покупцеві), а покупець приймає або
зобов'язується прийняти майно (товар) і
сплатити за нього певну грошову суму.
Договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 7.2 договору сторони
передбачили, що у разі невиконання
покупцем умов п. 6.1 цього договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити продавцю крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу
за кожний день прострочення платежу,

Позовні вимоги підлягають задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Надані позивачем докази, а саме акти
приймання-передачі природного
газу(а.с.20-32) свідчать про виконання
позивачем його зобов'язань за
договором від 28.12.2012р.

Відповідач своє зобов'язання,
визначене договором від 28.12.2012р. щодо
своєчасної оплати отриманих об'ємів
природного газу порушив.

Матеріали справи містять платіжне
доручення від 18.08.2014р. № 8, яке свідчить
про оплату відповідачем основної
заборгованості за договором в сумі
156659,00 грн. до звернення позивачем із
позовом до суду, що є підставою для
відмови в задоволенні позову в цій
частині.

Крім того, після звернення позивача із
позовом до суду між сторонами у справі
був укладений багатосторонній договір
від 03.10.2014р. № 574/30 про організацію
взаєморозрахунків (відповідно до п. 2
ст. 16 Закону України «Про державний
бюджет України на 2014р.»)

На виконання зазначеного договору, в
рахунок погашення заборгованості за
природний газ за 2013р. платіжним
дорученням від 15.10.2014р. № 3 на рахунок
позивача було перераховано 17750219,21 грн.

На підставі викладеного, суд вважає за
необхідне припинити провадження у
справі в частині стягнення 17750219,21 грн.
боргу на підставі п. 1-1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України за відсутністю предмету спору.

Вимоги позивача в частині стягнення
пені в сумі 3 186 153,82 грн., 3% річних в сумі
962 046,33 грн., інфляційних в сумі 2 473 060,57
грн. підлягають задоволенню частково
виходячи з нижченаведеного.

Після визнання таким, що втратив
чинність наказ Міністерства палива та
енергетики України від 15 липня 2010 року
№ 288 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та
ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» 15.11.2013р. було
укладено додаткову угоду №1 до
договору.

За змістом цієї угоди п.4.1 договору
викладено наступним чином: « 4.1.
Кількість газу, яка передається
покупцеві, визначається за показами
комерційних вузлів обліку газу
покупця». Беручи до уваги, що ця угода
поширює свою дію на відносини сторін,
що фактично склались з 1 січня 2013 року
сторони прийшли до згоди анулювати
акти приймання-передачі природного
газу за січень, лютий 2013р., та узгодити
фактичні обсяги газу з визначенням
його вартості 28.10.2013р. за відповідними
актами приймання-передачі природного
газу за січень, лютий 2013р.

При цьому, за умовою п. 3.4 договору саме
акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами за фактично
переданий/спожитий газ.

Анулювавши акти приймання-передачі
природного газу для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням від 29.03.2013р. (споживання
січня, лютого 2013р.) від 31.05.2013р.
(споживання березня, квітня 2014р.)
сторони не встановили остаточну оплату
таких актів за їх визначенням -
анулюванням, а відповідно підписавши
акти від 28.10.2013р. (споживання січня,
лютого, березня, квітня 2013р. по
населенню) не встановили інші умови їх
оплати, тобто вони мають здійснюватись
за загальними положеннями договору, а
саме: Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

Так, зобов'язання січня, лютого,
березня, квітня 2013р. по «населенню»
підтверджено актами
приймання-передачі природного газу від
28.10.2013р. та в цьому разі прострочення
виникає з 14.11.2013р.

Зобов'язання жовтня 2013р. по «населенню»
підтверджено актом приймання-передачі
природного газу від 31.10.2013р. та в цьому
разі прострочення виникає з 14.11.2013р.

Зобов'язання листопада 2013р. по
«населенню» підтверджено актом
приймання-передачі природного газу від
30.11.2013р. та в цьому разі прострочення
виникає з 14.12.2013р.

Зобов'язання грудня 2013р. по «населенню»
підтверджено актом приймання-передачі
природного газу від 31.12.2013р. та в цьому
разі прострочення виникає з 14.01.2014р.

Зобов'язання січня 2013р. по «релігійні
організації» підтверджено актом
приймання-передачі природного газу від
31.01.2013р. та в цьому разі прострочення
виникає з 14.02.2013р.

Зобов'язання лютого 2013р. по «релігійні
організації» підтверджено актом
приймання-передачі природного газу від
28.02.2013р. та в цьому разі прострочення
виникає з 14.03.2013р.

Зобов'язання березня 2013р. по «релігійні
організації» підтверджено актом
приймання-передачі природного газу від
31.05.2013р. та в цьому разі прострочення
виникає з 14.06.2013р.

Зобов'язання квітня 2013р. по «релігійні
організації» не підтверджено актом
приймання-передачі природного газу за
відсутністю споживання.

Зобов'язання жовтня 2013р. по «релігійні
організації» підтверджено актом
приймання-передачі природного газу від
31.10.2013р. та в цьому разі прострочення
виникає з 14.11.2013р.

Зобов'язання листопада 2013р. по
«релігійні організації» підтверджено
актом приймання-передачі природного
газу від 30.11.2013р. та в цьому разі
прострочення виникає з 14.12.2013р.

Зобов'язання грудня 2013р. по «релігійні
організації» підтверджено актом
приймання-передачі природного газу від
31.12.2013р. та в цьому разі прострочення
виникає з 14.01.2014р.

На підставі вищенаведеного судом за
допомогою юридичної
інформаційно-пошукової системи
«Законодавство» був здійснений
розрахунок, згідно якого сума пені за
договором № 13/2480-ТЕ-22 становить 2 333 044,89
грн., загальний розмір 3% річних
становить 469 475,87 грн., розмір
інфляційних відповідно становить 2 315
264,82 грн.

Заявлене відповідачем клопотання про
зменшення розміру належної до
стягнення пені підлягає задоволенню
виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України, розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до приписів ст. 3 Цивільного
кодексу України загальними засадами
цивільного законодавства є судовий
захист цивільного права та інтересу,
справедливість, добросовісність та
розумність.

Враховуючи, що борг за договором виник
у зв'язку з невідповідністю тарифів на
теплову енергію, що постачалась
населенню, виникнення боргу було
зумовлено несвоєчасним виділенням
субвенцій з боку Держави, основними
споживачами теплової енергії, яку
виробляє відповідач, є населення та
бюджетні організації, які мають перед
відповідачем значну заборгованість. У
випадку сплати штрафних санкцій
зачіпаються не лише майнові інтереси
ПАТ «Миколаївська ТЕЦ», а й інші
інтереси, зокрема можливість
здійснення ремонтної компанії
теплових мереж, необхідної для
належного постачання теплової енергії
населенню м. Миколаєва. Крім того,
існує реальна загроза банкрутства ПАТ
«Миколаївська ТЕЦ». Зважаючи на
ступінь виконання зобов'язання по
договору, а саме той факт, що
відповідач суму основного боргу
погасив в повному обсязі, суд вважає за
можливе зменшити розмір належних до
сплати штрафних санкцій та стягнути з
відповідача пеню в сумі 1 166 522,44 грн.

У відповідності до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір підлягає стягненню з
відповідача в сумі 64658,15 грн.
пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 44, 49, п. 1.1 ст. 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль" /54002, м. Миколаїв,
вул. Каботажний узвіз, буд. 18, / на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
/01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6,
/ 3% річних в сумі 469 475,87
грн., інфляційні в сумі 2 315 264,82 грн.,
пеню в сумі 1166522,44 грн., 64658,15 грн.
судового збору.

Видати наказ.

В частині стягнення з Публічного
акціонерного товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль" /54002, м. Миколаїв,
вул. Каботажний узвіз, буд. 18, / на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
/01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6,
/ 17750219,21 грн. боргу
провадження у справі припинити.

В іншій частині позову
відмовити.

Рішення у відповідності зі ст.85
Господарського процесуального кодексу
України набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі,
мають право оскаржити в апеляційному
порядку рішення повністю або частково
у порядку і строки встановлені ст.93
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Л.I. Васильєва

Повний текст рішення складено та
підписано 18.11.2014 р.