ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.Справа № 922/4432/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Публічного акціонерного товариства
"Харківська ТЕЦ - 5", с. Подвірки про
стягнення 658141,10 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Ященко Р.Ю., довіреність №
14-135 від 13.05.2014 року;

відповідача - Сивак А.Ю., довіреність №
24 від 30.12.2011 року;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить стягнути з Публічного
акціонерного товариства "Харківська
ТЕЦ-5" кошти у розмірі 658141,10 грн., з яких:
197063,36 грн. 3% річних та 461077,74 грн.
інфляційних втрат. В обгрунтування
позовних вимог позивач вказує
невиконання відповідачем рішення суду
від 23.04.2013 року у справі № 922/938/13, яким
було стягнуто заборгованість за
Договором № 108/12-ПР від 24.01.2012 року.
Також позивач просить покласти витрати
по сплаті судового збору у розмірі 13162,82
грн. на відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 08 жовтня 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 11 листопада 2014
року.

10 листопада 2014 року до канцелярії суду
надав відзив на позовну заяву за вх. №
39633, в якому заперечує проти позову в
частині стягнення 3% річних у розмірі
7579,36 грн. Наданий відзив долучений до
матеріалів справи.

Позивач у судовому засіданні 11
листопада 2014 року позов підтримує
повністю, просить його задовольнити у
повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні 11
листопада 2014 року та у відзиві на
позовну заяву зазначає, що позивачем
невірно нараховані суми 3% річних та
надав свій контррозрахунок.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши матеріали справи в
їх сукупності, надаючи правову оцінку
позовним вимогам, вислухавши пояснення
представників сторін, суд встановив
наступне.

24 січня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(позивач) та Публічним акціонерним
товариством "Харківська ТЕЦ - 5"
(відповідач) був укладений договір №
108/12-ПР, у відповідності до умов якого
позивач зобов'язується поставити
відповідачу імпортований природний
газ, а відповідач, в свою чергу,
прийняти та оплатити його. Пунктом 4.1
договору передбачений порядок
здійснення оплати, а саме оплата в
розмірі 30% від вартості запланованих
місячних обсягів проводиться не
пізніше ніж за 5 банківських днів до
початку місяця поставки газу; оплати в
розмірі 35% від вартості запланованих
місячних обсягів проводиться до 5 числа
та до 15-го числа поточного місяця
поставки; остаточний розрахунок за
фактично переданий газ з урахуванням
вартості транспортування територією
України здійснюється до 14 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.
Пунктом 5.1 договору передбачений
термін поставки газу - з 01 січня 2012 року
по 31 грудня 2012 року включно. Пунктом 10.1
договору передбачений строк його дії, а
саме договір набирає чинності з дати
підписання та скріплення печатками
сторін, але не раніше ніж через 14 днів з
дня опублікування у державному
офіційному друкованому виданні з
питань державних закупівель
повідомлення про акцепт пропозиції за
результатами застосування процедури
закупівлі з одного учасника, поширює
дію на відносини, що фактично склались
між сторонами з 01 січня 2012 року, і діє у
частині поставки газу до 31 грудня 2012
року включно, а у частині розрахунків -
до їх повного здійснення.

На виконання умов вказаного договору
позивачем було поставлено відповідачу
природний газ на загальну суму 571224267,60
грн., що підтверджується актами прийому
- передачі від 31.01.2012 року, від 29.02.2012
року, від 31.03.2012 року, від 30.04.2012 року, від
31.05.2012 року, від 30.06.2012 року, які
підписані обома сторонами та скріплені
печатками сторін.

Проте відповідач в порушення умов
укладеного договору у встановлені
строки свої зобов'язання по оплаті
отриманого ним природного газу виконав
частково, та перерахував грошові кошти
в якості оплати за поставлений газ у
розмірі 479008719,35 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 23 квітня 2014
року по справі № 922/938/13 позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" про стягнення
заборгованості з відповідача
задоволено частково. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"Харківська ТЕЦ - 5" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 92 215 548,25 грн.
основного боргу, 2 008 352,93 грн. 3% річних,
369 231,06 грн. інфляційних витрат та 59 498,10
грн. судового збору. В стягненні 7 455
345,19 грн. пені та 7 365 088,38 грн. штрафу
відмовлено.

Публічне акціонерне товариство
"Харківська ТЕЦ-5" виконало рішення лише
27.12.2013 року.

Також слід зазначити, що у зв'язку з
вищенаведеними обставинами, 27 грудня
2013 року позивач направив на адресу
відповідача претензію № 26-6831/1.5-13, якою
вимагав погасити основний борг (92215548,25
грн.) та нараховані штрафні санкції на
загальну суму 2099482,75 грн. за період
28.02.2013 року по 01.12.2013 року.

Відповідач визнав претензію в повному
обсязі, що підтверджується листом від
27.12.2013 року № 01-12/2159, однак
заборгованість погасив лише 27.12.2013 року
шляхом зарахування зустрічних
однорідних вимог.

У зв'язку з цим, позивачем нараховано
за період з 02.12.2013 року по 27.12.2013 року
(дата остаточного розрахунку) 197063,36 грн.
3% річних та 461077,74 грн. інфляційних втрат
за прострочення виконання зобов'язання
з оплати за природний газ, отриманий у
квітні - червні 2012 року.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає
договір як домовленість двох або
більше сторін, що спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 509 Цивільного зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Наведені норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді 3%
річних та інфляційних втрат виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Крім того, пунктом 7.1 Договору
передбачено, у разі невиконання або
неналежного виконання своїх
зобов'язань за договором сторони
несуть відповідальність, передбачену
законами України та цим Договором.

Суд, перевіривши розрахунок позивача,
перевіривши період нарахування
останнім вказаних сум інфляційних
втрат, дійшов висновку про те, що
відповідний розрахунок є вірним, та
відповідає нормам чинного
законодавства, а тому сума інфляційних
втрат у розмірі 461077,74 грн. підлягає
стягненню з відповідача.

Стосовно сум 3% річних, суд зазначає, що
в розрахунках позивач безпідставно
включив до періоду прострочення 27.12.2013
року - день, коли відповідачем було
вручено позивачу заяву № 01-12/2160 від
27.12.2013 року (вх. № 6905/25-13) та погашено
заборгованість по зобов'язанням квітня
- червня 2012 року заліком зустрічної
однорідної вимоги.

Відповідно до п. 1.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 року "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені.Згідно правової
позиції постанов Вищого
господарського суду України від 16.09.2014
року у справі № 904/2096/14 (номер ЄДРСР
40479122) від 02.07.2014 року у справі № 910/21901/13 (
номер ЄДРСР 39630850) за позовом ПАТ "НАК"
Нафтогаз України" вказане обмеження
стосується і процентів річних, які
нараховуються кредитором відповідно
до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням
проведеним належним чином.

Таким чином, виходячи з
вищевикладеного, суд перерахувавши
суми 3% річних дійшов висновку про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення 3% річних у розмірі 189484,00 грн.
В решті позовних вимог у розмірі 7579,36
грн. суд вважає за необхідне відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85,
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Харківська ТЕЦ-5" (62371,
Харківська область, Дергачівський
район, с. Подвірки, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ,
вул. Б.Хмельницького, 6, )-
189484,00 грн. 3% річних, 461077,74 грн.
інфляційних втрат, 13011,23грн. судового
збору.

Видати наказ суду після набрання
рішенням законної сили.

В частині стягнення 3% річних у розмірі
7579,36 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 17.11.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/4432/14