ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.11.14р. Справа № 904/7142/14

За позовом Приватного підприємства
виробничо-комерційна фірма "ПІАНІТ"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 45 127,24 грн. за поставлений
товар

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - Соколенко С.В., довіреність
№б/н від 15.10.14р.

Відповідача - не з'явився (про час і
місце засідання суду сповіщений
належно)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просив стягнути з Відповідача
69 884,28 грн. за поставлений товар, з яких:
56 000,00 грн. - основного боргу, 5 925,36 грн. -
пені., 844,32 грн. - штрафу, 5 287,60 грн. -
збитків від інфляції.

Відповідач явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, відзив на позов, документи
витребувані судом чи докази
відсутності боргу на час розгляду
справи господарському суду не надав.

Розгляд справи відкладався.

Відповідач факсимільним зв'язком
повідомив, про часткову оплату
поставленого товару, відповідно до
платіжних доручень № 128 від 17.09.14р. на
суму 1 000,00 грн., № 139 від 30.09.14р. - 1 000,00
грн., № 153 від 10.10.14р. - 1 000,00 грн.

Позивач підтвердив інформацію
Відповідача, вказав, що окрім цих оплат,
Відповідач сплатив 7 000,00 грн. - платіжне
доручення № 23706 від 09.10.14р. та 13 757,04 грн. -
платіжне доручення №154246 від 31.10.14р.
Загальна сума оплати Відповідача
становить 24 757,04 грн. У доповненні до
позову Позивач вказав, що загальна сума
боргу Відповідача становить 45 127,24
грн., з яких: 31 242,96 грн. - основного боргу,
5 925,36 грн. - пені, 844,32 грн. - штрафу, 5 287,60
грн. - збитків від інфляції.

Відповідач звернувся до
господарського суду із клопотанням б/н
від 14.11.14р. (надійшло факсимільним
зв'язком 17.11.14р.) про відкладення
розгляду справи та повідомленням про
неможливість надання акту звірки, у
зв'язку з тим, що Відповідачем були
здійснені часткові оплати, а також , що
сторонами планується поставка
Відповідачем товару Позивачеві.

Представник Позивача заперечував
клопотання Відповідача.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що
господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Оскільки явка у судове засідання
представників сторін - це право, а не
обов'язок, справа може розглядатись без
їх участі, якщо нез'явлення цих
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

З урахуванням закінчення строків
вирішення спору, клопотання
Відповідача відхилено судом.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника Позивача,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.08.13р. сторонами укладено договір
поставки № 123 (далі Договір), за яким
Постачальник (Позивач) зобов'язався
поставити Покупцеві (Відповідачеві)
товар, а покупець прийняти і оплатити
його на умовах, визначених Договором (п.
1.1).

Згідно з п. 3.3 Договору, оплата за товар
здійснюється Покупцем на умовах:
Відстрочка платежу 22 банківських дня з
моменту отримання товару покупцем, що
підтверджується видатковою накладною,
підписаною обома сторонами.

Відповідно до п. 6.2 Договору, у випадку
несвоєчасного або неповного
перерахування грошових коштів за
поставлений товар Покупець сплачує
Постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ і штраф 3 % річних
від суми заборгованості за кожен день
прострочення.

Усі спори між сторонами вирішуються
шляхом переговорів. Якщо сторони не
досягли згоди, спір передається на
вирішення до Господарського суду
Дніпропетровської області згідно
діючого законодавства. До передачі
спору на вирішення до Господарського
суду Дніпропетровської області
сторони зобов'язуються дотримуватися
встановленого порядку досудового
врегулювання (п. 7.1 Договору).

На виконання умов спірного Договору,
відповідно до видаткової накладної
№РН-0000100 від 26.02.14р., рахунку-фактури №
СФ-0000101 від 20.02.14р., довіреності № 4 від
26.02.14р.; видаткової накладної № РН-0000121
від 11.03.14р., рахунку-фактури №СФ-0000128 від
06.03.14р, довіреності № 5 від 06.03.14р.;
видаткової накладної № РН-0000139 від
18.03.14р., рахунку-фактури № СФ-0000145 від
17.03.14р., довіреності № 6 від 17.03.14р.,
Позивач Відповідачеві поставив товар,
за який останній розрахувався
частково, у зв'язку з чим, станом на
момент розгляду справи судом його борг
перед Позивачем становить 31 242,96 грн.
(56 000 грн. - 24 757,04 грн.).

З метою досудового врегулювання спору
Позивачем 28.07.14р. направлено
Відповідачеві претензію з вимогою
погасити борг за Договором. Вказана
претензія залишена Відповідачем без
відповіді й задоволення.

На прострочений борг Відповідача
Позивач нарахував: 5 925,36 грн. - пені (за
період прострочення з 10.04.14р. по 15.09.14р.),
844,32 грн. - штрафу (за період
прострочення з 10.04.14р. по 15.09.14р.), 5 287,60
грн. - збитків від інфляції (за період
прострочення з 10.04.14р. по 31.08.14р.).

Наведене стало причиною звернення
Позивачем з позовом та є предметом
спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у
справі на підставі Договору, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК
України, до цих відносин мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК
України.

Статтею 193 ГК України визначено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону та інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його не
виконання або виконання з порушенням
умов, які визначені змістом
зобов'язання. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами (ст. 629 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання, шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач не надав суду доказів
відсутності боргу чи контррозрахунку
стягуваної суми.

Представник Позивача підтвердив
часткову сплату боргу Відповідачем.

Перевіривши розрахунки Позивача, суд
визнає їх обґрунтованими,
підтвердженими матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню за
уточненими вимогами у повному обсязі.

Згідно зі ст. 49 ГПК України
господарські витрати у справі слід
покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_1) на користь
Приватного підприємства
виробничо-комерційної фірми "ПІАНІТ",
49017, м.Дніпропетровськ, вул.
Новоорловська, 7 (код 194 346 34) 31 242,96 грн. -
основного боргу, 5 925,36 грн. - пені, 844,32
грн. - штрафу, 5 287,60 грн. - збитків від
інфляції, 1827,00 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
підписання його повного тексту.

Суддя
С.Г. Юзіков

Рішення підписане_____________