ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 рокуСправа № 912/3132/14
Господарський суд Кіровоградської
області в складі судді Вавренюк Л.С.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу № 912/3132/14

за позовом: публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: комунального
підприємства "Теплокомуненерго"
Олександрійської міської ради, м.
Олександрія Кіровоградської області

про стягнення про стягнення 2 383 298,04
грн.

Представники :

від позивача - Вознюк Є.В., довіреність
№ 14-167 від 11.06.14 р.;

від відповідача - Лукашевська Ю.А.,
довіреність № 13 від 08.01.14 р.

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулась до
господарського суду Кіровоградської
області з позовною заявою про
стягнення з комунального підприємства
"Теплокомуненерго" Олександрійської
міської ради на користь позивача
основного боргу в розмірі 1 878 487,36 грн.,
пені в розмірі 255 676,79 грн., 3% річних в
розмірі 99 348,15 грн., інфляційних втрат в
розмірі 149 785,74 грн., загалом 2 383 298,04 грн.

В обґрунтування пред'явлених позовних
вимог, позивач посилається на
неналежне виконання відповідачем умов
укладеного між сторонами договору
купівлі-продажу природного газу від
31.10.12 р. № 12/1145-БО-18.

У судовому засіданні 17.11.14 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача подав
письмовий відзив на позов, відповідно
до якого просить зменшити розмір пені
та штрафних санкцій, нарахованих
комунальному підприємству
"Теплокомуненерго" Олександрійської
міської ради на 95 %. Суму основного
боргу за Договором відповідач не
заперечив (а.с. 49-52).

Розглянувши наявні матеріали справи,
подані сторонами докази та заслухавши
пояснення представників сторін,
господарський суд встановив наступне.

31.10.12 р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України" (далі -
Продавець) та комунальним
підприємством "Теплокомуненерго"
Олександрійської міської ради (далі -
Покупець) укладено договір
купівлі-продажу природного газу №
12/1145-БО-18 (далі - Договір, а.с. 7-12).

Відповідно до умов Договору, Продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у 2012 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ "Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію ст. 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а Покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ на умовах
цього Договору; газ, що продається за
цим Договором, використовується
Покупцем виключно для виробництва
теплової енергії, яка споживається
бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами
(п.п. 1.1., 1.2. Договору).

У п. 1.2. Договору сторонами передбачено,
що Продавець передає Покупцеві з 01.10.12
р. по 31.12.12 р. газ обсягом до 2 490 тис.
куб.м., у тому числі по місяцях згідно
таблиці.

Ціну газу сторони погодили у розділі 5
Договору.

Так, відповідно до п.п 5.1. - 5.2. Договору,
ціна (граничний рівень ціни) на газ та
послуги з його транспортування
установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб м.
газу становить 3 509,00 грн. без урахування
ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки
до затвердженого тарифу на природний
газ, тарифів на транспортування,
розподіл і постачання природного газу,
крім того: збір у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ - 2%; ПДВ за ставкою 20%. Крім
того, тариф на транспортування
природного газу магістральними та
розподільними трубопроводами - 305,60
грн., крім того ПДВ - 20% - 61,12 грн., всього з
ПДВ - 366,72 грн. До сплати за 1000 куб. м.
природного газу - 3 884,78 грн., крім того
ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4 661,74 грн.

Загальна сума вартості природного газу
за цим Договором складається із сум
вартості місячних поставок газу (п. 5.5.
Договору).

Згідно п. 6.1. Договору, оплата за газ
здійснюється Покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється 14-го числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Також сторони в п. 6.3 Договору
домовилися, що в платіжних дорученнях
Покупець повинен обов'язково зазначати
номер Договору, дату його підписання та
призначення платежу без зазначення
періоду, за який здійснюється оплата.
За наявності заборгованості у Покупця
за цим Договором, Продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
Покупця, як погашення заборгованості
за газ, поставлений в минулі періоди по
цьому Договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

Згідно п. 9.3. Договору, строк, у межах
якого сторони можуть звернутися до
суду з вимогою про захист своїх прав за
цим Договором (строк позовної
давності), у тому числі щодо стягнення
основної заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
у п'ять років.

Договір набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін, поширює дію
на відносини, що фактично склалися між
сторонами з 01.10.12 р. і діє в частині
поставки газу до 31.12.13 р., а в частині
проведення розрахунків - до їх повного
здійснення (п. 11.1. Договору).

Договір підписаний повноважними
представниками Продавця та Покупця,
скріплений круглими печатками
позивача та відповідача.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу.

Так, за змістом ст. 714 Цивільного
кодексу України за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними
та іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме: актів приймання-передачі
природного газу від 30.11.12 р. на суму
1682014,94 грн., від 30.11.12 р. на суму 4341409,48 грн.
та від 31.12.12 р. на суму 4702349,05 грн.,
позивач свої зобов'язання за Договором
виконав належним чином, передавши
відповідачу за період з жовтня по
грудень 2012 року газ на загальну суму 10
725 773,47 грн. (а.с. 13 - 15).

Однак, як вбачається з розрахунку
заборгованості (а.с. 16-18), відповідач
свої зобов'язання за Договором виконав
не в повному обсязі та з порушенням
строків, встановлених Договором,
сплативши за отриманий від позивача
газ 8 847 286,11 грн.

Отже, заборгованість Покупця перед
Продавцем складає 1 878 487,36 грн. (10725773,47
грн. - 8 847 286,11 грн. = 1 878 487,36 грн.).

Існування за Покупцем заборгованості
за Договором в сумі 1 878 487,36 грн.
відповідач не заперечив, доказів її
повної або часткової сплати до суду не
подав, в матеріалах справи такі докази
відсутні.

За таких обставин, вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача суми основної
заборгованості за Договором в сумі 1 878
487,36 грн. підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Крім суми основного боргу позивач
просить стягнути з відповідача пеню в
розмірі 255 676,79 грн., 3% річних в
розмірі 99 348,15 грн. та інфляційні втрати
в розмірі 149 785,74 грн.

Щодо наведених нарахувань
відповідачем подано до суду письмовий
відзив на позов, у відповідності до
якого зазначає, що Покупець
розрахувався з позивачем по укладеному
між сторонами Договору на 82,5%.

При цьому, несвоєчасність здійснення
платежів за Договором відповідач
пояснює тим, що на державному рівні не
врегульовано механізму відшкодування
витрат, понесених теплопостачальними
підприємствами внаслідок застосування
ПАТ "НАК "Нафтогаз України"
безпідставно завищеної ціни на газ для
потреб населення за період з жовтня по
грудень 2012 року. Відповідач не має
фінансової можливості покрити ці
витрати; на підставі Закону України
"Про заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу" від
23.06.05 р. № 2711-ІV, підприємство готує
документи на списання заборгованості.

Посилаючись на п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України, п. 1 ст.
233 Господарського кодексу України, ч. 3
ст. 551 Цивільного кодексу України,
відповідач просить господарський суд
зменшити розмір пені та штрафних
санкцій, нарахованих підприємству, на 95
% відсотків враховуючи наступні, на
думку відповідача, виняткові
обставини.

Ступінь виконання відповідачем
зобов'язання за Договором складає 82,5%,
тоді як матеріали справи не свідчать
про спричинення цим позивачу будь-яких
збитків. Сума штрафних санкцій є
надмірно великою, а стягнуті судом 3%
річних та інфляційні втрати мають
компенсувати позивачу всі негативні
наслідки затримки розрахунку з боку
відповідача.

Прострочення виконання зобов'язання
відповідач пояснює скрутним майновим
станом підприємства, що
підтверджується звітами про фінансові
результати підприємства за 2013 та 2014
роки, довідкою про заборгованість за
податковими зобов'язаннями (а.с. 54-58).

Станом на 01.10.14 р. заборгованість перед
відповідачем споживачів теплової
енергії складає 11 577 484,29 грн., в тому
числі заборгованість бюджетних
організацій - 612 323,22 грн., населення - 9 856
753,66 грн., комунальних та інших
підприємств - 1 108 407,41 грн. Відповідач
також стверджує, що заборгованість по
бюджетним організаціям сплачується із
значною затримкою по факту виділення
коштів із бюджетів. Нараховування ж на
цю заборгованість пені, 3% річних та
інфляційних втрат є недоцільним з
огляду на положення п. 34 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.08.1 р. № 845. Стягнення пені з
населення, вважає відповідач, є також
неможливим, з підстав
неврегульованості даного питання на
законодавчому рівні.

Таким чином, відповідач стверджує, що
заборгованість за Договором виникла не
з його вини, а внаслідок неузгодженості
в сфері виділення бюджетних коштів (90%
споживачів відповідача фінансуються з
державного бюджету) та не покриття
тарифами собівартості енергоносіїв.

Аналізуючи зібрані у справі докази та
оцінюючи їх у сукупності,
господарський суд дійшов наступних
висновків.

Укладений сторонами Договір є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань.

Відповідно ст. 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Господарським кодексом України, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана сторона,
у тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання, згідно ст.
174 Господарського кодексу України, є
господарський договір.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175
Господарського кодексу України,
майново-господарські зобов'язання, які
є одним із видів господарських
зобов'язань, - це цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Статтею 175 Господарського кодексу
України визначено, що майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

В силу ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності у вигляді
застосування господарських санкцій є
вчинене учасником господарських
відносин правопорушення у сфері
господарювання. Одним з видів
господарських санкцій відповідно до ч.
2 ст. 217 Господарського кодексу України,
є штрафні санкції, до яких віднесені, у
т.ч. штраф та пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 546
Цивільного кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 7.1. Договору, за невиконання
або неналежне виконання договірних
зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим Договором.

Пунктом 7.2. Договору визначено, що у
разі невиконання Покупцем п. 6.1. умов
цього Договору, він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
Продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Поданий позивачем розрахунок пені в
сумі 255676,79 грн., 3% річних в сумі
99348,15 грн. та інфляційних втрат в сумі
149785,74 грн. відповідає умовам Договору,
чинному законодавству та фактичним
обставинам справи, а тому вимоги
позивача є обґрунтованими (а.с. 16-18).

Поряд з цим, ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарському суду надано право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 233 Господарського
кодексу України, у разі, якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначено, що розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Положення пп. 3.17.4. п. 3.17 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.11 р. № 18, вказують на те,
що вирішуючи питання про зменшення
неустойки (штрафу, пені), яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язання,
незначності прострочення у виконанні
зобов'язання, причини (причин)
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
зобов'язання, наслідків порушення
зобов'язання, невідповідності розміру
стягуваної неустойки таким наслідкам,
поведінки винної сторони (в тому числі
вжиття чи невжиття нею заходів до
виконання зобов'язання, негайне
добровільне усунення нею порушення та
його наслідків) тощо.

Господарський суд вважає за необхідне
врахувати доводи відповідача щодо
існування виняткових обставин і
наданих ним доказів про те, що на
несвоєчасне виконання відповідачем
своїх зобов'язань вплинула
неузгодженість у сфері виділення
бюджетних коштів та не покриття
тарифами собівартості енергоносіїв, а
також значна дебіторська
заборгованість перед відповідачем за
спожиту теплову енергію таких
споживачів, як бюджетні організації та
населення.

Господарським судом враховується
також ступінь виконання відповідачем
основного зобов'язання за Договором, що
складає 82,5%.

Крім того, господарський суд бере до
уваги майновий стан обох сторін, які
беруть участь у зобов'язанні,;
враховуючи статус відповідача, який
використовує придбаний газ у
переважній більшості для вироблення
теплової енергії для потреб населення
та бюджетних установ (96 % споживачів), а
також ступінь виконання боржником
зобов'язань за Договором,
господарський суд вважає за можливе
частково задовольнити заявлене у
справі відповідачем клопотання про
зменшення розміру неустойки та
зменшити розмір нарахованої позивачем
до стягнення з відповідача суми пені до
127 838,40 грн., тобто на 50%.

Разом з тим, нараховані позивачем суми
3% річних та інфляційних втрат в силу
вимог чинного законодавства зменшенню
не підлягають.

При цьому, господарський суд вважає, що
пред'явлена до стягнення з відповідача
сума 3% річних та індексу інфляції має
компенсувати всі негативні наслідки
затримки розрахунку з боку
відповідача, оскільки сплата трьох
відсотків річних та інфляційних втрат
від простроченої суми не має характеру
штрафних санкцій і є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора
шляхом отримання від боржника
компенсації (плати) за користування ним
коштами, належними до сплати
кредиторові.

Враховуючи зменшення господарським
судом суми пред'явленої до стягнення з
відповідача суми пені, вимоги позивача
підлягають задоволенню частково.

На підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати зі сплати судового збору
покладаються на відповідача
пропорційно сумі задоволенних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85, 116, 117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства
"Теплокомуненерго" Олександрійської
міської ради (28000, Кіровоградська
область, м. Олександрія, вул. 50 років
Жовтня, б. 32А, ) на
користь дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1, рахунок № 7001 в
ФПАТ КБ "Південкомбанк", м. Київ, МФО 320876,
) заборгованість в сумі 2
255 459,65 грн., з яких: 1 878 487,36 грн. - основний
борг, 127 838,40 грн. - пеня, 99 348,15 грн. - 3%
річних, 149 785,74 грн. - інфляційні втрати,
а також витрати по сплаті судового
збору в сумі 45 282,70 грн.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом.

У разі якщо в судовому засіданні було
оголошено лише вступну та резолютивну
частини рішення, зазначений строк
обчислюється з дня підписання повного
рішення.

Повне рішення складено 24.11.2014 року.

Суддя
Л.С. Вавренюк