ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

24.11.14р. Справа № 904/9271/14

Суддя Рудовська І.А. , розглянувши
матеріали

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "МЕБЛЕВА КОМПАНІЯ
УКРАЇНА", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства
"АКТАБАНК", м. Дніпропетровськ

про розірвання договору та
зобов'язання повернути грошові кошти в
сумі 134 874,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Стаття 63 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує суддю, який вирішує питання
про прийняття позовної заяви,
повернути позовну заяву з підстав
неправильного оформлення позовної
заяви та доданих до неї документів.

Суд досліджує позовну заяву за
формальними ознаками, не вивчаючи
питання по суті позовних вимог.

Позовна заява підлягає поверненню,
якщо вона за формою та змістом не
відповідає вимогам статей 54 - 58
Господарського процесуального кодексу
України.

Стаття 65 Кодексу визначає дії судді з
підготовки справи до розгляду, які
полягають у здійсненні певних заходів
і процесуальних дій, спрямованих на
правильне і своєчасне вирішення спору.

Суддя самостійно на власний розсуд
визначає, які саме дії слід учинити
виходячи з конкретних обставин справи,
ступеня підготовленості матеріалів
самими сторонами, а також тих
клопотань, що подані позивачем разом із
позовною заявою.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "МЕБЛЕВА КОМПАНІЯ
УКРАЇНА" звернулось до господарського
суду Дніпропетровської області з
позовом (вх. № суду 9085/14 від 24.11.2014 р.) до
Публічного акціонерного товариства
"АКТАБАНК" в якому просить суд:

- розірвати договір № В17-0369/Т/305592 на
розрахунково-касове обслуговування
банківського рахунку від 22.03.2012 року;

- зобов'язати Публічне акціонерне
товариство "АКТАБАНК" повернути
позивачу грошові кошти в сумі 134 874,24
грн., шляхом перерахування їх на
поточний (розрахунковий) рахунок
401 у ПАТ "Кредит Дніпро", МФО 305749,
код банку 14352406 та стягнути судові
витрати по сплаті судового збору.

Суд вважає за необхідне повернути
позовну заяву від 21.11.2014 р. і додані до
неї документи без розгляду з наступних
підстав:

Відповідно до ст. 57 Господарського
процесуального кодексу України, до
позовної заяви додаються документи,
які підтверджують, зокрема, сплату
судового збору у встановлених порядку
і розмірі.

Згідно Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
21.02.2013 року Про деякі питання
практики застосування розділу VI ГПК
України, вирішуючи питання щодо сплати
судового збору, господарський суд
повинен виходити, зокрема, з такого.

Статтею 55 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено визнання ціни позову у
позовах про стягнення грошей і про
витребування майна. Відповідні позовні
заяви мають майновий характер, і розмір
ставок судового збору за їх подання
визначається за приписом підпункту 1
пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Що ж до позовних заяв немайнового
характеру, то до них відносяться
вимоги, які не підлягають вартісній
оцінці. Подання до господарського суду
таких заяв оплачується судовим збором
згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини
другої статті 4 Закону.

Відповідно до п. 1 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір", судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява подається до
суду - у відсотковому співвідношенні до
ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2014 рік"
від 16 січня 2014 року № 719-VII, розмір
мінімальної заробітної плати на 1 січня
2014 року становить 1218,00 грн.

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" встановлено, що за
подання до господарського суду
позовної заяви немайнового характеру,
ставка судового збору становить 1
розмір мінімальної заробітної плати.

Однак судам слід враховувати що, якщо в
позовній заяві об'єднано дві або більше
вимог немайнового характеру,
пов'язаних між собою підставами
виникнення або поданими доказами,
судовий збір сплачується окремо з
кожної з таких вимог (п.2.11. Постанови
Пленуму ВГСУ № 7 від 21.02.2013 року "Про
деякі питання практики застосування
розділу VI ГПК України."

Як вбачається з позовної заяви, позивач
звернувся до суду з вимогою про
розірвання договору № В17-0369/Т/305592 на
розрахунково-касове обслуговування
банківського рахунку від 22.03.2012 року та
з вимогою про зобов'язання повернути
позивачу грошові кошти в сумі 134 874,24
грн.

Тобто прохальна частина позовної заяви
містить одну майнову вимогу та одну
немайнову вимогу, в зв'язку з чим, кожна
з них повинна бути оплачена судовим
збором окремо.

До позовної заяви додано платіжне
доручення № 38 від 20.11.2014 р. про сплату
судового збору у розмірі 2 697,49 грн.,
тобто сплачений судовий збір лише за
одну майнову вимогу, тоді як за іншу
немайнову вимогу, докази сплати
судового збору у позовних матеріалах
відсутні.

Відтак, до позовної заяви не додано
належних доказів сплати судового збору
у встановленому розмірі, що є підставою
для повернення позовної заяви без
розгляду згідно з пунктом 4 частини 1
статті 63 Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 56 Господарського
процесуального кодексу України
позивач, прокурор зобов'язані при
поданні позову надіслати сторонам
копії позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 05.03.2009 року №270 розрахунковий
документ - документ встановленої
відповідно до Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" форми та змісту (касовий чек,
розрахункова квитанція, тощо), що
підтверджує надання послуг поштового
зв'язку.

Згідно з п.п. 59, 61 Правил надання послуг
поштового зв'язку внутрішні поштові
відправлення з оголошеною цінністю з
описом вкладення подаються для
пересилання відкритими для перевірки
їх вкладення. У разі приймання
внутрішніх поштових відправлень з
оголошеною цінністю з описом вкладення
бланк опису заповнюється відправником
у двох примірниках. Працівник
поштового зв'язку повинен перевірити
відповідність вкладення опису,
розписатися на обох його примірниках і
проставити відбиток календарного
штемпеля. Один примірник опису
вкладається до поштового відправлення,
другий видається відправникові. На
примірнику опису, що видається
відправникові, працівник поштового
зв'язку повинен зазначити номер
поштового відправлення. За бажанням
відправника на примірнику опису, що
вкладається до поштового відправлення,
вартість предметів може не
зазначатися.

З сукупного аналізу наведених вище
норм вбачається, належним доказом
направлення на адресу сторонам копії
позовної заяви з додатками є
розрахунковий документ (касовий чек,
розрахункова квитанція, тощо) та опис
вкладення, які відповідають вимогам
Правил надання послуг поштового
зв'язку, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 05.03.2009
року №270 (дата надання послуги (дата
фіскального чеку) та дата відбитку
поштового штемпелю на описі вкладення
повинні співпадати).

Також, суд звертає увагу позивача на те,
що належним доказом відправлення
відповідачеві позовної заяви та
доданих до неї документів є опис
вкладень в поштовий конверт та
документ, що підтверджує надання
поштових послуг (касовий чек,
розрахункова квитанція тощо) надані в
оригіналі.

На підтвердження надіслання
відповідачу копії позовної заяви та
доданих до неї документів, позивач
залучив до позовної заяви лише опис
вкладення поштового відправлення від
21.11.2014 р., тоді як касовий чек чи
розрахункова квитанція, що підтверджує
надання поштових послуг взагалі
відсутній.

Отже, у наданих до суду позовних
матеріалах відсутні належні та
допустимі докази надсилання
відповідачу копії позовної заяви та
доданих до неї документів листом з
описом вкладення, що є підставою для
повернення позовної заяви та доданих
до неї документів без розгляду на
підставі п. 6 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України.

При цьому суд приймає до уваги правову
позицію Вищого господарського суду
України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3
постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно якої
недодержання вимог статей 54, 56 та
пунктів 2 і 3 частини першої статті 57
Господарського процесуального кодексу
щодо форми, змісту і додатків до
позовної заяви тягне за собою наслідки,
передбачені статтею 63 Господарського
процесуального кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть бути
підтверджені іншими засобами
доказування.

Вказані обставини є підставою для
повернення позовної заяви та доданих
до неї документів без розгляду.

Додатково зазначаємо, що згідно з ч. 3
ст. 63 Господарського процесуального
кодексу України повернення позовної
заяви не перешкоджає повторному
зверненню з нею до господарського суду
в загальному порядку після усунення
допущеного порушення.

Керуючись ст. 34, ст.ст. 56, 57, п.п. 4, 6 ст. 63,
ст.ст. 86, 87 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву і додані до неї
документи без розгляду.

Додаток: - позовна заява з додатком на 27
аркушах, у тому числі платіжне
доручення № 38 від 20.11.2014 р. про сплату
судового збору у розмірі 2 697,49 грн.

Суддя І.А. Рудовська