КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2014 р. Справа№ 910/16631/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Яворська Г.І. -
представник

від відповідача: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Акціонерний банк «Укргазбанк»

на рішення

Господарського суду м.Києва

від 29.09.2014р.

у справі № 910/16631/14 ( суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрконцепт»

до Публічного акціонерного товариства
Акціонерний банк «Укргазбанк»

про стягнення 144 063 813, 18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Укрконцепт"
звернулось до Господарського суду
міста Києва із позовом до Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
банк "Укргазбанк про стягнення 116 506
810,36 грн.

02.09.2014 р. позивачем було подано заяву
про збільшення позовних вимог в
порядку ст. 22 ГПК України, в якій
позивач додатково до заявлених в
позовній заяві вимог просив суд
стягнути з відповідача 27 557 002,82 грн.,
сплачених 02.04.2010 р. на виконання умов
договору відступлення права вимоги від
02.04.2010 р.

Рішенням Господарського суду м.Києва
від 29.09.2014р. у справі № 910/16631/14 позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю збитки у розмірі 144
063 813 грн. 18 коп. та судовий збір у
розмірі 73 080 грн. 00 коп. задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, просить
оскаржуване рішення скасувати та
відмовити у задоволенні позоних вимог
повністю, посилаючись на порушення
місцевим господарським судом норм
процесуального та матеріального права
та неповне дослідження обставин
справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на порушення
місцевим судом норм процесуального
права, а саме ст. 27 ГПК України, оскільки
відповідач 26.09.2014 через канцелярію
Господарського суду м. Києва подав
клопотання про залучення до участі в
справі в якості третьої особи
Міністерства фінансів України, як
органу державної влади, що здійснює
управління корпоративними правами АБ
«УКРГАЗБАНК».

Апелянт вважає, що місцевий суд дійшов
до помилкового висновку про те, що
подання відповідачем позову про
стягнення з позивача заборгованості за
кредитним договором №3/2010 від 02.04.2010
року є протиправною поведінкою.
Апелянт не погоджується з таким
висновком суду, оскільки відповідно до
п. 1.1 та 1.2 кредитного договору банк на
умовах цього договору надав
позичальнику кредит в сумі 100 000 000,00 (сто
мільйонів) гривень, а позичальник
зобов'язався повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитними коштами в межах строку
кредитування, встановленого в п. 1.3
цього договору, в розмірі 20 (двадцяти) %
річних. Цільове призначення (мета)
кредиту: на поповнення обігових коштів.
Відповідач вважає, що правовідносини
за кредитним договором №3/2010 від 02.04.2010
року жодним чином не можна пов'язувати
із збитками за відступлення права
вимоги за кредитним договором №65-У/2008
від 28.11.2008 року.

Апелянт звертає увагу суду на те, що
подання Банком до TOB «Укрконцепт»
позову в серпні 2010 року не є
протиправною поведінкою з огляду на те,
що рішенням Господарського суду м.
Києва від 02.06.2010 року, залишеним без
змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
20.07.2010 року в, справі №34/711 було визнано
недійсним кредитний договір №65-V/2008 від
28.11.2008 року не можна приймати до уваги,
оскільки вказані судові рішення були
скасовані постановою Вищого
господарського суду України від 20.10.2010
року.

Відповідач вважає, що жодної вини в
діях Банку не було, більше того, Банк
вчиняв всі можливі дії для визнання
дійсним кредитного договору №65-V/2008 від
28.11.2008 року та договорів відступлення
права вимоги. На думку апелянта
відсутні підстави для задоволення
позову TOB «Укрконцепт», оскільки в діях
АБ «УРКГАЗБАНК» відступні протиправна
поведінка та вина, як складові для
відшкодування збитків.

Крім того, апелянт зазначає, що
відповідно до ч. 3 ст. 226 ГК України
сторона господарського зобов'язання
позбавляється права на відшкодування
збитків у разі, якщо вона була
своєчасно попереджена другою стороною
про можливе невиконання нею
зобов'язання і могла запобігти
виникненню збитків своїми діями, але не
зробила цього. Згідно з п. 2.3 договору
відступлення права вимоги від 02.04.2010
року Новий кредитор - TOB «Укрконцепт»
повідомлений про те, що основний
договір є предметом судового розгляду
Господарським судом м. Києва у
цивільній справі № 34/711 за позовом АБ
«Укргазбанк» до ЗАТ «СІТІ НЕТ» та TOB
«ВАНТ» про стягнення заборгованості за
кредитним договором та звернення
стягнення на предмет іпотеки та
зустрічним позовом ЗАТ «СІТІ НЕТ» до АБ
«УКРГАЗБАНК», третя особа - TOB «ВАНТ»
про визнання кредитного договору №
65-V/2008 від 28 листопада 2008 року недійсним.

В судове засідання представник
відповідача не з'явився, через відділ
документального забезпечення суду
13.11.2014 подав клопотання про відкладення
розгляду справи, оскільки повноважні
представники відповідача приймають
участь в інших судових засіданнях.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши думку представника
позивача, колегія приходить до
висновку про можливість розгляду
справи у відсутності представника
відповідача, оскільки відповідачем не
надано доказів неможливості
направлення в судове засідання іншого
повноважного представника або
керівника відповідно до ст. 28 ГПК
України.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен при вирішенні судом
питання щодо його цивільних прав та
обов'язків має право на судовий розгляд
упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі «Смірнова проти
України»).

Враховуючи, що всі учасники судового
процесу були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги, проте сторони не
скористались своїми правами,
передбаченими статтею 22 ГПК України, та
виходячи з того, що явка сторін не
визнавалася обов'язковою судом
апеляційної інстанції, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статті 22 ГПК України) є
правом, а не обов'язком сторони,
Київський апеляційний господарський
суд дійшов висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги по суті в
судовому засіданні 13.11.2014 року за
відсутності представника відповідача.
Додаткових доказів до апеляцінйої
скарги апелянтом не надано.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши наявні матеріали справи у
повному обсязі, перевіривши повноту
встановлення обставин справи та їх
юридичну оцінку, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія
встановила наступне.

02.04.2010 р. між Банком та Товариством
(позичальник) було укладено кредитний
договір № 3/2010 (надалі - "Кредитний
договір"), згідно з п. 1.1 якого Банк на
умовах цього договору надає
позичальнику кредит в сумі 100 000 000,00
грн., а позичальник зобов'язується
повернути кредит та сплатити проценти
за користування кредитними коштами в
межах строку кредитування,
встановленого в п. 1.3 цього договору, в
розмірі 20% річних.

Пунктом 1.2 Кредитного договору
визначено цільове використання (мета)
кредиту: на поповнення обігових коштів.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору
цей кредит забезпечується іпотекою
нежилого будинку (літ. А), загальна
площа 3 700,9 кв.м, який належить
позичальнику та знаходиться за
адресою: м. Київ, вул. Кожум'яцька, 12-Б.

За змістом п.п. 3.1 та 3.2 Кредитного
договору кредитні кошти надаються
банком позичальнику шляхом
перерахування на поточний рахунок
позичальника №.980, відкритий в АБ
"Укргазбанк", код банку 320478. Погашення
кредиту позичальник здійснює на
рахунок №40.980, відкритий в АБ
"Укргазбанк", МФО 320478, відповідно до
графіку погашення кредиту, який
наведено в додатку 1 до цього договору.

На виконання умов Кредитного договору,
02.04.2010 р. Банком було перераховано на
рахунок Товариства грошові кошти у
розмірі 100 000 000,00 грн., а Товариством в
цей же день було оплачено на користь
Банку 127 557 002,82 грн. в якості оплати
згідно Договору відступлення права
вимоги, що підтверджується банківською
випискою з рахунку позивача.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 25.02.2011 р. у справі №22/352,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 15.06.2011 р.,
стягнуто з Товариства на користь Банку
90 196 078,40 грн. строкової заборгованості
по кредиту; 9 803 921,60 грн. простроченої
заборгованості по кредиту; 1 935 535,85 грн.
заборгованості по процентам
нарахованих з 01.01.2011 р. по 03.02.2011 р., 13 518
997,65 грн. простроченої заборгованості
по процентах, 265 619,13 грн. пені за
несвоєчасне повернення кредиту; 786 657,73
грн. пені за несвоєчасну сплату
процентів, 25 500,00 грн. витрат по сплаті
державного мита, 236,00 грн. витрат по
сплаті інформаційно-технічного
забезпечення судового процесу.

02.04.2010 р. між Публічним акціонерним
товариством Акціонерний банк
"Укргазбанк" (первісний кредитор) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Укрконцепт" (новий
кредитор) було укладено договір
відступлення права вимоги (далі по
тексту "Договір відступлення права
вимоги").

Відповідно до п. 1.1 Договору
відступлення права вимоги первісний
кредитор відступає новому кредитору
своє право вимоги за кредитним
договором № 65-V/2008 від 28.11.2008 р. з усіма
додатковими угодами, додатками до
нього, що є його невід"ємною частиною,
укладеним між первісним кредитором та
Закритим акціонерним товариством "СІТІ
НЕТ".

Згідно з п. 1.2 Договору відступлення
права вимоги право вимоги за основним
договором відступається в повному
обсязі та на умовах, які існують на
момент відступлення права вимоги, щодо
повернення кредиту та сплати процентів
за користування кредитними коштами, що
передбачені основним договором, у тому
числі: сплати заборгованості по
кредиту в сумі 100 000 000,00 грн. у порядку та
строки, передбачені основним договором
(п. 1.2.1); сплати заборгованості по
процентам за користування кредитними
коштами в сумі 27 557 002,82 грн. (п. 1.2.2).

Пунктом 2.4 Договору відступлення права
вимоги визначено, що за відступлення
права вимоги за основним договором
новий кредитор сплачує первісному
кредитору грошову суму в розмірі 127 557
002,82 грн. без ПДВ, в день укладення цього
договору, шляхом її перерахування на
рахунок первісного кредитора №6,
відкритого в АБ "Укргазбанк", МФО 320478.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 07.06.2011 р. у справі №27/306,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 16.08.2011 р.,
визнано недійсним з моменту укладення
Договір відступлення права вимоги.

Спір у справі виник у зв'язку з
наявністю, на думку позивача, підстав
для стягнення з відповідача завданих
збитків у розмірі 144 063 813,18 грн.,
завданих внаслідок визнання в судовому
порядку недійсним Договору
відступлення права вимоги.

Відповідно до ст. 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також
неодержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною. Аналогічні
норми містяться в ст. 22 Цивільного
кодексу України.

За приписами ч. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Відповідно до частини першої статті 225
Господарського кодексу України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена
вигода), на який сторона, яка зазнала
збитків, мала право розраховувати у
разі належного виконання зобов'язання
другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної
шкоди у випадках, передбачених законом.

На виконання умов Договору
відступлення права вимоги, 02.04.20101 р.
позивачем було сплачено на користь
відповідача грошові кошти у розмірі 127
557002,82 грн., що підтверджується
банківською випискою з рахунку
позивача.

Грошові кошти у розмірі 100 000 000,00 грн.
були сплачені позивачем за рахунок
грошових коштів, наданих йому Банком
згідно умов Кредитного договору, а 27 557
002, 82 грн. за рахунок власних грошових
коштів.

Твердження відповідача про
недоведеність позивачем того факту, що
грошові кошти за Кредитним договором
були отримані саме з метою оплати
вартості відступлення права вимоги за
Договору відступлення права вимоги
спростовується наявною в матеріалах
справи банківською випискою з рахунку
позивача за 02.04.2010 р., яка підтверджує
факт спрямування таких грошових коштів
саме на виконання Товариством умов п.
1.2.1 Договору відступлення права вимоги.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 25.02.2011 р. у справі №22/352,
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 15.06.2011 р.,
стягнуто з Товариства на користь Банку
90 196 078,40 грн. строкової заборгованості
по кредиту; 9 803 921,60 грн. простроченої
заборгованості по кредиту; 1 935 535, 85
грн. заборгованості по процентам
нарахованих з 01.01.2011р. по 03.02.2011р., 13 518
997,65 грн. простроченої заборгованості
по процентах, 265 619,13 грн. пені за
несвоєчасне повернення кредиту; 786 657,73
грн. пені за несвоєчасну сплату
процентів, 25 500 грн. витрат по сплаті
державного мита, 236 грн. витрат по
сплаті інформаційно-технічного
забезпечення судового процесу;
звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином у зв'язку з укладенням між
сторонами Договору відступлення права
вимоги, позивачем були понесені
витрати на виконання його умов у
розмірі 127 557 002,82 грн., а також витрати
внаслідок стягнення за рішенням суду
на користь Банку грошових коштів у
розмірі 116 506 810,36 грн. (в тому числі 90 196
078,40 грн. строкової заборгованості по
кредиту; 9 803 921,60 грн. простроченої
заборгованості по кредиту; 1 935 535,85 грн.
заборгованості по процентам
нарахованих з 01.01.2011 р. по 03.02.2011 р., 13 518
997,65 грн. простроченої заборгованості
по процентах, 265 619,13 грн. пені за
несвоєчасне повернення кредиту; 786 657,73
грн. пені за несвоєчасну сплату
процентів) у зв'язку з неналежним
виконанням зобов'язань за Кредитним
договором.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 07.06.2011 р. у справі № 27/306
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 16.08.2011 р.
визнано недійсним з моменту укладення
Договір відступлення права вимоги.

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського
кодексу України обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2013 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" не потребують
доказування преюдиціальні факти, тобто
встановлені рішенням господарського
суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) у процесі розгляду
іншої справи, в якій беруть участь ті
самі сторони, в тому числі і в тих
випадках, коли в іншому спорі сторони
мали інший процесуальний статус
(наприклад, позивач у даній справі був
відповідачем в іншій, а відповідач у
даній справі - позивачем в іншій).

Колегія вважає, що рішення
Господарського суду міста Києва від
07.06.2011 р. у справі № 27/306 має
преюдиціальне значення, а встановлені
ним факти повторного доведення не
потребують.

Таким чином на момент укладення
Договору відступлення права вимоги
Банк не мав права вимоги до боржника за
основним договором, а відтак
неправомірно передав його на користь
Товариства, яке належним чином
виконуючи умови такого договору
сплатило на користь Банку повну
вартість відступленого права вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, в
серпні 2010 року Банк звернувся до
Господарського суду міста Києва з
вимогою до Товариства про стягнення
заборгованості у зв'язку з
невиконанням останнім умов Кредитного
договору.

На момент звернення до суду із таким
позовом, по-перше, Банк знав про те, що
грошові кошти за Кредитним договором
були отримані Товариством з метою
оплати вартості відступлення права
вимоги за Договором відступлення права
вимоги.

Крім того, рішенням Господарського
суду міста Києва від 02.06.2010 р. у справі
№34/711 було визнано недійсним з моменту
укладення кредитний договір №65-V/2008 від
28.11.2008 р., укладений між Банком та ТОВ
"Сіті Нет".

Більш того, вказане рішення було
залишене без змін постановою Київської
апеляційного господарського суду від
20.07.2010 р., а відтак на момент звернення
Банку до суду про стягнення з
Товариства заборгованості набрало
законної сили та було чинним про що
Банк був обізнаний. Зазначені
обставини свідчать про наявність
протиправної поведінки та вини
відповідача у заподіянні позивачеві
збитків.

Таким чином позивачем понесені
витрати на загальну суму 144 063 813,18 грн.
(стягнуті з Товариства 116 506 810,36 грн. на
підставі рішення господарського суду
міста Києва від 25.02.2011 р. у справі №22/352
сплачені на виконання умов Договору
відступлення права вимоги грошові
кошти у розмірі 27 557 002,82 грн.), що
правомірно включаються до суми
збитків.

На підставі вищевикладеного колегія
приходить до висновку про необхідність
повного задоволення позовних вимог та
стягнення з Банку на користь
Товариства збитків у розмірі 144 063 813,18
грн.

Колегія не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги, щодо не залучення
до участі у справі Міністерство
фінансів України в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ЦПК України
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
можуть бути залучені до участі в справі
також за клопотанням сторін, інших
осіб, які беруть участь у справі. Якщо
суд при прийнятті позовної заяви,
здійсненні провадження у справі до
судового розгляду або під час судового
розгляду справи встановить, що судове
рішення може вплинути на права і
обов'язки осіб, які не є стороною у
справі, суд залучає таких осіб до
участі в справі як третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору.

Міністерство фінансів не є стороною
спірних правочинів, при їх укладанні не
отримувалась згода на це. Крім того,
спір не стосується майна ПАТ АБ
«Укргазбанк», оскільки предметом
позову є відшкодування збитків.
Відповідачем не надано суду жодних
доказів, які підтверджують той факт, що
рішення у даній справі може вплинути на
права або обов'язки третіх осіб.

Щодо посилання апелянта на те, що
Постановою Вищого господарського суду
України № 34/711 від 20.10.2010 року було
скасовано рішення Господарського суду
м. Києва від 02.06.2010 року та постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 20.07.2010 року у
справі № 34/711 якими було визнано
недійсним кредитний договір №65-V/2008 від
28.11.2008 року, а справу було направлено
до суду першої інстанції на новий
розгляд, колегія не приймає до уваги,
виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 29.12.2010р. (суддя Ягічева Н.І.),
залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 01.02.2011р. у
справі №34/711-55/377 відмовлено у
задоволені первісних позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
акціонерного банку "Укргазбанк" у
повному обсязі. Зустрічний позов
Закритого акціонерного товариства
"Сіті Нет" задоволено. Визнано
недійсним з моменту укладення
Кредитний договір №65-V/2008 від 28.11.2008,
укладений між Публічним акціонерним
товариством акціонерним банком
"Укргазбанк" та Закритим акціонерним
товариством "Сіті Нет". Зустрічний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вант" задоволено,
визнано недійсним договір іпотеки без
оформлення заставної, укладений між
Публічним акціонерним товариством
акціонерним банком "Укргазбанк" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Вант" посвідчений
17.02.2009 ОСОБА_3 приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу за реєстраційним номером 354.

Постановою Вищого господарського суду
України № 34/711-55/377 від 04.04.2011 постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 01.02.2011р. у
справі №34/711-55/377 залишено без змін.

Щодо твердження апелянта про
відсутність вини у діях ПАТ АБ
«Укргазбанк», колегія вважає за
необхідне зазначити, що вина
визначається не обсягом дій, які були
вчинені цією особою з метою доведення
дійсності правочину (подання
апеляційних та касаційних скарг), а тим
фактом, що було відчужено право вимоги,
яке є недійсним.

Крім того, стаття 519 ЦК України не
пов'язує відповідальність первісного
кредитора із вчиненням ним дій по
визнанню права вимоги, а встановлює
лише правові наслідки
(відповідальність) при відчуженні
недійсного права вимоги. Статтею 614 ЦК
України передбачено можливість
настання цивільної відповідальності
без наявності вини у випадках,
встановлених законом (в даному випадку
статтею 519 ЦК України).

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному та повному і
об»єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують правильності
висновків місцевого суду та не можуть
бути підставами для скасування рішення
суду.

Оцінюючи вищенаведені обставини,
колегія приходить до висновку, що
рішення Господарського суду м. Києва
обґрунтоване, відповідає обставинам
справи і чинному законодавству, а отже,
підстав для його скасування не
вбачається, у зв'язку з чим апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
банк «Укргазбанк» на рішення
Господарського суду м.Києва від 29.09.2014р.
у справі № 910/16631/14 залишити без
задоволення.

Рішення Господарського суду м.Києва
від 29.09.2014р. у справі № 910/16631/14 залишити
без змін.

Матеріали справи № 910/16631/14 повернути до
Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя
А.І. Тищенко

Судді
Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх