ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.11.2014 Справа № 920/1691/14Господарський суд
Сумської області у складі судді
Левченка П.І. при секретарі судового
засідання Чепульської Ю.В. розглянув
матеріали справи № 920/1691/14

за позовом - Чернігівського
міжрайонного прокурора з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Державного агентства
лісових ресурсів України в особі
позивача - Державного підприємства
«Новгород-Сіверське лісове
господарство», м. Новгород-Сіверській
Чернігівської області,

до відповідача - Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЮТОЛ», м. Суми,

про стягнення 23879,33 грн.,

за участю представників сторін:

прокурора - Кулинич Л.С., посвідчення №
012848 видане 07.11.2012 року

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився.

Суть спору: прокурор в інтересах
держави в особі позивача просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
в розмірі 23879,33 грн., яка виникла у
зв'язку з невиконанням відповідачем
умов договору купівлі-продажу № 11/02/14
від 11.02.2014 року, укладеного між
сторонами, судовий збір покласти на
відповідача.

Відповідач свого представника в
засідання суду не направив, відзиву на
позов не подав, про час, дату та місце
судового слухання справи повідомлений
належним чином, про що свідчить
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення ф. 107,
яке повернуте на адресу Господарського
суду Сумської області відділенням
поштового зв'язку.

Відповідно до пункту 3.9.2. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року, у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них, справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачеві та відповідачеві для
підготовки до судового засідання та
підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України,
статтями 43 та 33 Господарського
процесуального кодексу України, суд
вважає, що ним в межах наданих йому
повноважень, сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами, у
відповідності до положень статті 75
названого Кодексу.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Чернігівський міжрайонний прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері звернувся до
суду з позовною заявою № 941вих14 від
26.09.2014 року про стягнення з відповідача
на користь позивача заборгованості за
договором купівлі-продажу № 11/02/14 від
11.02.2014 року в сумі 23879,33 грн.

Підстави представництва прокурором
інтересів держави визначено статтею 36-1
Закону України «Про прокуратуру», яка
полягає в наявності порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

Згідно зі статтею 2 Господарського
процесуального кодексу України,
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Відповідно до пункту 2 резолютивної
частини рішення Конституційного Суду
України № З-рп/99 від 08.04.1999 року та
статті 1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання участі прокурора у розгляді
справ, підвідомчих господарським
судам» № 7 від 23.03.2012 року, під поняттям
«орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах», зазначеним у
частині другій статті 2 Господарського
процесуального кодексу України,
потрібно розуміти орган державної
влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

Підстави для подання позовної заяви
прокуратурою в інтересах держави в
особі позивача, в даному випадку,
обґрунтовується наявністю
заборгованості відповідача перед
позивачем за договором купівлі-продажу
№ 11/02/14 від 11.02.2014 року, відповідно до
пункту 1.1 якого, позивач продав, а
відповідач купив на умовах
франко-нижній склад продавця, брус
двократний (необрізний) хвойних порід,
товщиною 100,0 мм, довжиною 3,8м см, ширина
пропилу - 110-180, по ціні 650 грн. за 1 м3 з ПДВ
без доставки.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що
витрати на транспортування
відшкодовуються відповідачем
позивачеві додатково, згідно
виставленого рахунку. Покупець
(відповідач) також оплачує витрати на
оформлення сертифікатів
(радіологічний, карантинний) та
реквізит (вагонні стійки, дошки для
оббивки, цвяхи, дріт).

У відповідності до пункту 2.1 даного
договору, загальна сума договору
орієнтовно складає 65000 грн. з ПДВ та
доставкою.

Пунктом 3 договору визначено, що
асортимент та кількість товару
визначаються за взаємним погодженням
сторін, або на основі поданих
відповідачем заявок та вказується у
рахунку-фактурі або видаткових
накладних, оформлених на передачу
товару. Якість товару повинна
відповідати стандартам і технічним
умовам, які пред'являються до категорії
постачає мого товару. Об'єм товару
складає 80 м3.

Розділом 4 договору визначено, що
доставка товару здійснюється
залізничним транспортом за
реквізитами, визначеними відповідачем,
на адресу ПАТ «Павлоградвугілля».
Датою поставки партії товару
вважається дата прийому-передачі
товару, зазначена у відповідній
накладній.

За умовами розділу 5 договору,
укладеного між сторонами, покупець
(відповідач) оплачує вартість
придбаного товару на умовах - 70 %
попередня оплата, 30 % по факту приймання
товару на склад відповідача на протязі
трьох банківських днів.

Відповідно до розділу 11 зазначеного
договору, термін його дії становить з
11.02.2014 року по 31.03.2014 року і закінчення
строку його дії не звільняє сторони від
виконання зобов'язань по ньому, а також
від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Прокурор в обґрунтування позовних
вимог зазначає, що позивачем на
виконання умов вищезазначеного
договору поставлено відповідачеві
товар та надано послуг на загальну суму
в розмірі 61879,33 грн., що підтверджується
видатковими накладними № РН00-0000187 від
04.03.2014 року на суму 61663,33 грн., № РН00-0000188
від 04.03.2014 року на суму 216,00 грн.;
специфікацією-накладною № 8 від 04.03.2014
року та залізничною накладною від
04.03.2014 року, проте відповідач здійснив
лише часткову оплату поставленої
лісопродукції та наданих послуг на
суму 38000 грн., у зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість перед
позивачем в розмірі 23879,33 грн.

Також прокурор у поданому позові
зазначає, що відповідач з
повідомленнями про неотримання товару
до позивача не звертався.

Частина перша статті 712 Цивільного
кодексу України визначає, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до приписів статті 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають з дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені актами цивільного
законодавства, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
а як визначено приписами статті 509
цього ж Кодексу, зобов'язання виникають
із підстав встановлених вищевказаною
правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
частині першій статті 193
Господарського Кодексу України, яка
також передбачає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного
кодексу України та частини сьомої
статті 193 Господарського Кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 530
Цивільного кодексу України, якщо в
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина перша статті 612 названого
Кодексу визначає, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Факт отримання відповідачем товару
підтверджується залізничною накладною
від 04.03.2014 року (а.с. 34).

Проте, в порушення умов укладених
договорів та вимог статей 526, 629
Цивільного кодексу України, статті 193
Господарського кодексу України,
відповідач за отриманий товар не
розрахувався чим порушив права та
охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого
Кодексу, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються
учасниками судового процесу.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини, зокрема
те, що факт передачі позивачем та
прийняття відповідачем товару
повністю підтверджується наявними в
матеріалах справи доказами, а
відповідач, в свою чергу, доказів
оплати отриманого товару або
заперечень проти позовних вимог
(відзиву на позов) не подав, тому
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості за поставлений товар
(лісопродукцію) в розмірі 23879,33 грн.
визнаються судом обґрунтованими, і
такими, що підлягають задоволенню на
підставі статей 525, 526, 629 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до статі 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір у розмірі 1827,00 грн.
підлягає стягненню з відповідача в
доход державного бюджету.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 32, 33, 43, 49, 58, 75, 82-85
Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЮТОЛ» (40007, м. Суми,
вул. Черкаська, буд. 1, Ідентифікаційний
код 37052866) на користь держави в особі
Державного підприємства
«Новгород-Сіверське лісове
господарство» (16000, Чернігівська
область, м. Новгород-Сіверський, вул.
К.Маркса, буд. 15 «а»; р/р 7625 в ПАТ
«Державний ощадний банк України» м.
Новгород-Сіверський, МФО 353553,
Ідентифікаційний код 48, ІПН
48) заборгованість за договором
купівлі-продажу деревини
(лісопродукції) № 11/02/14 від 11.02.2014 року в
загальному розмірі 23879,33 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЮТОЛ» (40007, м. Суми,
вул. Черкаська, буд. 1, Ідентифікаційний
код 37052866) в доход державного бюджету м.
Суми (отримувач коштів УДКС у м. Суми (м.
Суми), 22030001, код отримувача 37970593, код
банку отримувача МФО 837013, рахунок
отримувача 3002, код класифікації
доходів бюджету 22030001) судовий збір у
розмірі 1827,00 грн.

4. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.11.2014 року

Суддя П.І. Левченко