ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.Справа № 922/3619/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АМІ", м. Донецьк до
Державної податкової інспекції у
Зміївському районі Головного
управління Міндоходів Міндоходів у
Харківській області, м. Зміїв 3-тя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Управління Державної
казначейської служби України у
Зміївському районі Харківської
області, м. Зміїв; про стягнення коштів
в розмірі 105761,19 грн. за участю :

Представник позивача - не з"явився;

Представник відповідача - Бондаренко
Є.Д. довіреність №5952/8/20-09-10-016 від 10.10.2014
року;

Представник третьої особи- не з"явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "АМІ" звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом до Державної
податкової інспекції у Зміївському
районі Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
стягнення основної заборгованості у
розмірі 91485,00 грн., інфляційних втрат у
розмірі 10072,89 грн. та 3% річних у розмірі
4203,30 грн., а також просить суд покласти
на відповідача витрати по сплаті
судового збору. В обгрунтування
позовних вимог позивач вказує на
неналежне виконання з боку відповідача
своїх зобов'язань за Договором
поставки №897/3-2012п від 18.12.2012 року.

Ухвалою суду від 29.08.2014 року за позовною
заявою було порушено провадження по
справі №922/3619/14 та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 16 вересня 2014 року.

Ухвалою суду від 16.09.2014 року розгляд
справи було відкладено на 14 жовтня 2014
року.

Ухвалою суду від 14.10.2014 року до участі у
справі у якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача було
залучено Управління Державної
казначейської служби України у
Зміївському районі Харківської
області, строк розгляду справи №922/2784/13
було продовжено на 15 днів до 11.11.2014 року,
розгляд справи відкладено на 04
листопада 2014 року.

Ухвалою суду від 04.11.2014 року розгляд
справи було відкладено на 11 листопада
2014 року.

Представник позивача в судове
засідання не з"явився, в клопотанні,
наданому через канцелярію суду 04.11.2014
року (вх.№773) просив розглянути справу
за його відсутності.

Представник відповідача додаткових
заяв, клопотань та документів в
обгрунтування своєї правової позиції
не надав, в судовому засіданні та у
відзиві на позовну заяву (вх.№35534 від
10.10.14р.) проти позову заперечував,
просив відмовити в його задоволенні
повністю.

В обгрунтування заперечень відповідач
посилався на п.п. 7, 12, 30 ст. 2 Бюджетного
кодексу України, ч.1 ст. 3 Бюджетного
кодексу України, та зазначив, що
відповідач є органом державної влади
та утримується за рахунок державного
бюджету. Розпорядники бюджетних коштів
беруть бюджетні зобов'язання та
здійснюють платежі тільки в межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисами. Відповідач посилався
також на приписи ч.1 ст. 230, ч.2 ст. 231
Господарського кодексу України, а саме
те, що при укладенні сторонами договору
умовами договору визначається
відповідальність сторін по договору, а
саме передбачено як наявність штрафних
санкцій, так і їх відсутність.

У межах отриманого фінансування у
грудні 2012 року до УДКСУ у Зміївському
районі Харківської області надані
документи, що підтверджують факт
придбання Товару (договір, видаткова
накладна №1219/096 від 19.12.2012, пояснювальні
записки 2012-2013 р.р.). Зазначені документи
на оплату надані до органу ДКСУ без
порушення термінів, що пітверджується
штампами органу ДКСУ на договорі,
видатковій накладній. Незважаючи на це,
УДКСУ у Зміївському районі Харківської
області вищезазначену оплату у 2012 році
не здійснило, а залишок коштів на суму
92775,00 грн., списало з рахунку ДП І
відповідно до п.1 ст. 57 Бюджетного
Кодексу України. Як зазначено органами
Державної казначейської служби у листі
від 04.01.13 р. №01-13/18-134, Державна
казначейська служба управляє коштами,
що обліковуються на рахунках,
відкритих у ГУ ДКСУ, шляхом
встановлення ліміту технічного
рахунку, ліміту початкових оборотів та
підкріплень субрахунків єдиного
казначейського рахунку з урахуванням
дотримання необхідного рівня
платоспроможності, який визначається
Державною казначейською службою
України. Таким чином, відповідач
зазначив, що проведення платіжних
доручень не здійснено органами
Державної казначейської служби з
причин, що не залежали від відповідача,
а саме від недостатності ресурсу
(платоспроможності) на єдиному
казначейському рахунку.

Представник третьої особи в судові
засідання не з"явивлявся, документів,
витребуваних судом не надав, про
причини неявки суд не повідомляв. Про
час та місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення (арк. с.106).

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглядати справу за
наявними у справі і додатково поданими
на вимогу суду матеріалами і
документами.

Розглянувши матеріали справи та надані
представниками сторін докази, судом
встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «АМІ» (постачальник,
позивач) та Державною податковою
інспекцією у Зміївському районі
Головного управління Міндоходів у
Харківській області ДПС (покупець,
відповідач) був укладений Договір № 879/3
- 2012п від 18 грудня 2012 року (Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору в порядку
та на умовах, визначених цим договором,
постачальник зобов'язувався передати у
власність покупця товари
виробничо-технічного призначення,
вказані в специфікації на товар, що є
додатком 1 до цього договору, (Товар), а
покупець зобов'язується прийняти і
оплатити такий товар.

У відповідності до п.1.2. договору
позивач та відповідач у специфікації
на товар (додаток 1 до договору)
узгодили найменування (номенклатуру,
асортимент), одиниці виміру, кількість
товару, а саме - комп'ютерна система
LenovoThinkCentre M72z, в кількості 15 шт.

Згідно п. 3.1.договору сторони погодили
ціну та загальну вартість товару в сумі
91 485,00 грн. (дев'яносто одна тисяча
чотириста вісімдесят гривень 00 коп. ), в
т.ч. ПДВ 15 247,50 грн.

Документом, що підтверджує кількість
поставленого товару, є товарна
(видаткова) накладна або інший
документ, оформлений Постачальником
відповідно до вимог чинного
законодавства (п.2.2 Договору).

Пунктом 4.1. Договору сторони встановили
строк поставки товару: до 31 грудня 2012
року.

Позивач в повному обсязі виконав умови
Договору, відповідно до Специфікації 1
(арк. с.15) поставив відповідачу
відповідну продукцію, що
підтверджується видатковою накладною
№1219/096 19 грудня 2012 року (арк.с. 17) на
загальну суму 91485,00 грн., скріпленою
печатками та підписаною повноважними
представниками сторін (Довіреність
відповідача №20 від 18.12.2012 року (арк.с. 18),
а також не заперечується представником
відповідача. Крім того, факт поставки
товару підтвержується підписаним та
завіреним сторонами Актом звірки
взаємних розрахунків станом на 01
листопада 2013 року (арк. с. 15).

Відповідно до п. 3.5. Договору відповідач
здійснює розрахунок після поставки
Товару згідно видаткової накладної
протягом 7 календарних днів після
поставки або отримання бюджетного
призначення.

Однак, станом на момент розгляду
справи, відповідач 91485,00 грн.
заборгованості не сплатив та не надав
суду доказів, які б спростовували суму
заявленого боргу чи підтверджували б
оплату заборгованості, що є причиною
виникнення спору.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п.3.4. договору поставки
передбачено, що джерело фінансування
за цим договором - загальний фонд
Державного бюджету України, КЕКВ 2110,
КПКВ 3507010, коди ДК 016-97 вказані в
специфікації на товар.

Розділ 8 Бюджетного кодексу України
"Виконання державного бюджету України"
містить статтю 49 "Здійснення платежів
відповідно до взятих бюджетних
зобов'язань".

Відповідно до частини 1 статті 49
Бюджетного кодексу України,
розпорядник бюджетних коштів після
отримання товарів, робіт і послуг
відповідно до умов взятого бюджетного
зобов'язання, приймає рішення про їх
оплату та надає доручення на
здійснення платежу органу, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, якщо інше не передбачено
бюджетним законодавством, визначеним
пунктом 5 частини першої статті 4
Бюджетного кодексу України.

У відзиві на позовну заяву відповідач
заперечує проти позову, зазначаючи що
відповідач вжив всіх необхідних
заходів та дій для виконання умов
договору. Всі зазначені обставини, які
вказані у позовній заяві виникли
внаслідок обставин, за які відповідач
не може нести відповідальність.

Однак, суд не може прийняти посилання
відповідача на те, що він вжив всіх
необхідних заходів та дій для
виконання умов договору обґрунтовано
та відсутність його вини у невиконання
зобов'язання , оскільки замовник за
договором зобов'язаний оплатити
виконавцеві зазначену (надану)
послугу.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання з
оплати товару отриманого за Договором
поставки №897/3-2012п від 18.12.2012 року..

Враховуючи викладене, а також те, що
відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
і порядку укладеного між сторонами
договору та згідно з вимогами закону,
суд визнає вимогу позивача щодо
стягнення з Державної податкової
інспекції у Зміївському районі
Головного управління Міндоходів у
Харківській області 91485,00 грн.
заборгованості обґрунтованою,
доведеною матеріалами справи та такою,
що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача інфляційне збільшення
суми боргу у розмірі 10072,89 грн. та 3%
річних у розмірі 4203,30 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши нарахування інфляційного
збільшення суми боргу та 3% річних суд
приходить до висновку, що дане
нарахування не суперечить вимогам
чинного законодавства, інтересам
сторін та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
Судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на
обидві сторони, якщо господарським
судом відхилено частину пропозицій
кожної із сторін. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином судові витрати у даній справі
покладаються на відповідача, з вини
якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу
України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Державної податкової
інспекції у Зміївському районі
Головного управління Міндоходів
Міндоходів у Харківській області (63404,
Харківська область, м. Зміїв, вул.
Леніна, б. 10-а, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "АМІ" (юридична
адреса: 83060, м. Донецьк, вул. Куйбишева,
143г, адреса для листування: 87548, м.
Маріуполь, вул. Леніна,111, ) суму основного боргу у розмірі
91485,00 грн., інфляційне збільшення у
розмірі 10072,89 грн., 3% річних у розмірі
4203,30 грн. та судовий збір у розмірі 2115,23
грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
господарського суду.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги, рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повне рішення складено 14.11.2014 р.

Суддя Т.С. Денисюк