ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2014 р.
Справа № 914/2630/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Михалюк О.В.

суддів
Новосад Д.Ф.

Орищин Г.В.

розглянув апеляційну скаргу
Українсько-польського спільного
підприємства Товариства з обмеженою
відповідальністю «Артгост-Пласт»

на рішення господарського суду
Львівської області від 15.09.2014р.

у справі № 914/2630/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Електроконтакт-Захід», м.Львів

до Українсько-польського
спільного підприємства Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Артгост-Пласт», м.Городок

про стягнення заборгованості в сумі
72243,30 грн.,

з участю представників :

від скаржника - Піка М.Є.

від позивача - Зошій Ю.Й.

В ході судового засідання сторонам
права і обов"язки, передбачені ст.22 ГПК
України роз"яснені, заперечень щодо
складу суду не поступало.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 15.09.2014р. у справі
№ 914/2630/14 (суддя Мазовіта А.Б.)
задоволено позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Електроконтакт-Захід», м.Львів та
стягнуто з Українсько-польського
спільного підприємства Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Артгост-Пласт», м.Городок 59359,79 грн.
основного боргу, 3873,84 грн. пені, 1546,61 грн.
- 3% річних, 7894,85 грн. інфляційних втрат
та 1827,00 грн. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням
відповідач - Українсько-польське
спільне підприємство Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Артгост-Пласт» подав до Львівського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати згадане рішення,
посилаючись, зокрема, на те, що воно є
незаконне, винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи,
оскільки задовольняючи позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Електроконтакт-Захід», суд першої
інстанції помилково визнав
встановленими та доведеними обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, і які належним чином
в судовому засіданні доведені не були.
На думку скаржника, матеріалами справи
не підтверджується належними та
допустимими доказами вартість
виконаних робіт по договору та факт їх
виконання, відтак відмова суду першої
інстанції у призначенні судової
будівельно-технічної
(оціночно-будівельної) та
електротехнічної експертизи є
безпідставною та необгрунтованою.

Наводить скаржник і інші доводи, що є,
на його думку, підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши наявні матеріали,
проаналізувавши застосування норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

16 травня 2013 р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Електроконтакт-Захід" (підрядник) та
Українсько-польським спільним
підприємством Товариством з обмеженою
відповідальністю "Артгос-Пласт"
(замовник) було укладено договір №1580 на
виконання робіт.

За цим договором підрядник (позивач)
зобов'язується на свій ризик виконати у
відповідності до умов договору роботи:
"Роботи по зовнішньому
електропостачанню цеху пластмасових
виробів СП ТзОВ "Артгос-Пласт" згідно ТУ
131-1031/2 від 20.03.2012 р., виданих ПАТ
"Львівобленерго", а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
роботи.

Вартість робіт та обсяг виконаних
робіт за договором визначається згідно
проектно-кошторисної документації (п.
2.1.).

Пунктом 2.3. договору встановлено, що
оплата здійснюється замовником
самостійно, безготівково в валюті
України шляхом банківського переказу
грошових коштів на банківський рахунок
підрядника частинами, а саме:

- аванс в розмірі 50% від вартості робіт,
згідно виставленого підрядником
рахунку;

- остаточний розрахунок проводиться не
пізніше 10-ти банківських днів після
підписання сторонами
приймально-здавального акту згідно
виставленого підрядником рахунку.

17.06.2013 р. відповідач здійснив часткову
оплату (передоплату) вартості робіт на
загальну суму 30 000 грн. 00 коп., що
підтверджується випискою з
банківського рахунку від 17.06.2013 р.

Відповідно до умов договору, позивач
виконав роботи на суму 89 359 грн. 79 коп.,
що підтверджується актом приймання
виконаних робіт форми КБ-2в жовтень 2013
р. від 10.10.2013 р. та довідкою про вартість
виконаних робіт форми КБ-3 за жовтень 2013
р. від 10.10.2013 р. Роботи були виконані в
повному обсязі, зауважень до виконання
у відповідача не було, що
підтверджується підписом
уповноваженої особи відповідача на
вищевказаних документах та
скріпленням їх печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач свої зобов'язання перед
позивачем щодо оплати вартості робіт
виконав частково, на дату розгляду
справи в суді заборгованість
відповідача перед позивачем становить
59 359 грн. 79 коп.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 ЦК
України).

Згідно ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
підрядником відповідно до договору
підряду, оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові.

Пунктом 4 статті 882 ЦК України
передбачено, що передання робіт
підрядником і прийняття їх замовником
оформляється актом, підписаним обома
сторонами. У разі відмови однієї із
сторін від підписання акта про це
вказується в акті і він підписується
другою стороною.

Як вбачається із долученого до
матеріалів справи акту приймання
виконаних робіт за жовтень 2013 р.
типової форми №КБ-2в, відповідач
підписав акт без зауважень.

Таким чином, беручи до уваги
вищевикладене, суд вважає доведеним
факт виконання робіт на загальну суму 89
359 грн. 79 коп.

Згідно ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

У відповідності до ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги
встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов вірного
висновку про прострочення виконання
зобов'язання боржником, що в свою чергу
є підставою для стягнення суми боргу,
оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК
України, одностороння відмова від
виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено,
що у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Згідно п. 5.3. договору, за несвоєчасну
оплату виконаних робіт замовник
зобов'язується сплатити на користь
підрядника пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми, сплату
якої прострочено, за кожен день
прострочення.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем
правомірно нараховано пеню в сумі 3 873
грн. 84 коп., 3% річних в сумі 1 546 грн. 61 коп.
та інфляційні втрати в сумі 7 894 грн. 85
коп.

Згідно ст. 861 ЦК України підрядник
зобов'язаний передати замовникові
разом з результатом роботи інформацію
щодо експлуатації або іншого
використання предмета договору
підряду, якщо це передбачено договором
або якщо без такої інформації
використання результату роботи для
цілей, визначених договором, є
неможливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 877 ЦК України
підрядник зобов'язаний здійснювати
будівництво та пов'язані з ним
будівельні роботи відповідно до
проектної документації, що визначає
обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які
ставляться до робіт та до кошторису, що
визначає ціну робіт.

Підрядник зобов'язаний виконати усі
роботи, визначені у проектній
документації та в кошторисі
(проектно-кошторисній документації),
якщо інше не встановлено договором
будівельного підряду.

Частиною 2 ст. 877 ЦК України встановлено,
що договором будівельного підряду
мають бути визначені склад і зміст
проектно-кошторисної документації, а
також має бути визначено, яка із сторін
і в який строк зобов'язана надати
відповідну документацію.

Як вбачається з умов договору №1580 на
виконання робіт від 16.05.2013 р. позивач
зобов'язувався виконати роботи по
зовнішньому електропостачанню цеху
пластмасових виробів відповідача
згідно ТУ 131-1031/2, виданих ПАТ
"Львівобленерго" 20.03.2012 р.

З наведеного вбачається, що технічні
умови були виготовлені ще до укладення
договору №1580 на виконання робіт від
16.05.2013 р. Слід також зазначити, що
умовами договору на позивача не
покладався обов'язок звертатися до ПАТ
"Львівобленерго" щодо видачі/отримання
технічних умов, а також обов'язок щодо
передачі таких технічних умов
відповідачу.

Згідно ч. 2. ст. 844 ЦК України кошторис на
виконання робіт може бути приблизним
або твердим. Кошторис є твердим, якщо
інше не встановлено договором.

Зміни до твердого кошторису можуть
вноситися лише за погодженням сторін
(ч. 3 ст. 844 ЦК України).

У разі перевищення твердого кошторису
усі пов'язані з цим витрати несе
підрядник, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 845 ЦК України якщо
фактичні витрати підрядника виявилися
меншими від тих, які передбачалися при
визначенні ціни (кошторису), підрядник
має право на оплату роботи за ціною,
встановленою договором підряду, якщо
замовник не доведе, що отримане
підрядником заощадження зумовило
погіршення якості роботи.

Сторони можуть домовитися про розподіл
між ними заощадження, отриманого
підрядником (ч. 3 вищевказаної статті).

З огляду на викладене, факт виконання
робіт не ставиться в залежність щодо
належного оформлення змін до кошторису
в разі його перевищення, чи, навпаки,
зменшення витрат, які передбачалися
при визначенні ціни (кошторису).
Відсутність належного оформлення змін
у кошторис впливає лише на можливість
покладення на одну із сторін витрат (в
разі перевищення кошторису), чи порядок
розподілу сторонами заощадженого.

Необхідно також зазначити, що
відповідно до кошторису на виконання
електромонтажних робіт вартість робіт
визначена у розмірі 176 497 грн. 46коп.
Актом приймання виконаних робіт форми
КБ-2в жовтень 2013 р. від 10.10.2013р. сторонами
узгоджено вартість виконаних робіт на
суму 89 359 грн. 79 коп.

Як зазначалося вище, передання робіт
підрядником і прийняття їх замовником
оформляється актом, підписаним обома
сторонами. Таким чином, документом,
який підтверджує факт виконання робіт,
є підписаний сторонами відповідний акт
про прийняття робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України
замовник зобов'язаний прийняти роботу,
виконану підрядником відповідно до
договору підряду, оглянути її і в разі
виявлення допущених у роботі відступів
від умов договору або інших недоліків
негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

Згідно ч. 2 ст. 853 ЦК України замовник,
який прийняв роботу без перевірки,
позбавляється права посилатися на
недоліки роботи, які могли бути
встановлені при звичайному способі її
прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник
виявив відступи від умов договору
підряду або інші недоліки, які не могли
бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (приховані
недоліки), у тому числі такі, що були
умисно приховані підрядником, він
зобов'язаний негайно повідомити про це
підрядника (частина 3 вищевказаної
статті).

Відповідачем на підтвердження своїх
доводів не долучено жодних належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували факт наявності
недоліків, звернення до позивача з
приводу виявлених недоліків (їх
усунення).

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 ЦК України.

Частиною 2 ст. 203 ЦК встановлено, що
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

У відповідності до п. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право визнати недійсним повністю
чи у певній частині пов'язаний з
предметом спору договір, який
суперечить законодавству.

Пунктами 1, 3, 5 ст. 65 ГК України
встановлено, що управління
підприємством здійснюється відповідно
до його установчих документів на
основі поєднання прав власника щодо
господарського використання свого
майна і участі в управлінні трудового
колективу. Для керівництва
господарською діяльністю підприємства
власник (власники) або уповноважений
ним орган призначає (обирає) керівника
підприємства. Керівник підприємства
без доручення діє від імені
підприємства, представляє його
інтереси в органах державної влади і
органах місцевого самоврядування,
інших організаціях, у відносинах з
юридичними особами та громадянами,
формує адміністрацію підприємства і
вирішує питання діяльності
підприємства в межах та порядку,
визначених установчими документами.

На виконання умов спірного договору
відповідач сплатив позивачу 30000грн. 00
коп., що підтверджується наявною в
матеріалах справи випискою з
банківського рахунку від 17.06.2013 р.
Доказів помилковості перерахування
вказаної суми, вимог щодо повернення
цих коштів відповідачу, зловживання
посадовим становищем керівником чи
іншою уповноваженою особою при
здійсненні цього переказу,
відповідачем не представлено. Сплата
відповідачем частково вартості робіт
згідно договору №1580 від 16.05.2013 р. за
наявних обставин свідчить про
схвалення дій представника, який уклав
спірний договір від імені відповідача,
що в силу приписів ст. 241 ЦК України не
дає підстав для визнання цього
договору недійсним із заявлених
відповідачем підстав навіть у разі,
якщо б оспорюваний договір був
укладений від імені відповідача з
порушенням п. 19.3. статуту СП ТзОВ
"Артгос-Пласт".

Відповідно до п. 3.4. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 р. №11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" наступне схвалення
юридичною особою правочину, вчиненого
від її імені представником, який не мав
належних повноважень, унеможливлює
визнання такого правочину недійсним
(стаття 241 ЦК України). Настання
передбачених цією статтею наслідків
ставиться в залежність від того, чи
було в подальшому схвалено правочин
особою, від імені якої його вчинено;
тому господарський суд повинен у
розгляді відповідної справи
з'ясовувати пов'язані з цим обставини.
Доказами такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Згідно п. 19.3. статуту СП ТзОВ
"Артгос-Пласт" в редакції,
зареєстрованій державним реєстратором
13.01.2011 р. за №9000052, на порушення
вимог якого посилається позивач при
укладенні спірного договору, директор
укладає та підписує від імені
товариства господарські договори та
інші договори (контракти), витупає
розпорядником його коштів та майна з
врахуванням обмежень, встановлених п.
18.4. статуту товариства. Якщо вартість
договорів, що укладаються від імені
товариства та або розпорядження
оборотними активами впродовж двох
тижнів перевищує 30 000 грн., вони
підлягають погодженню уповноваженим
загальних зборів товариства шляхом
підписання та скріплення печаткою
останнім таких договорів чи фінансових
документів.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 12.08.2014 р. №19134744
щодо СП ТзОВ "Артгос-Пласт", в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців керівником
СП ТзОВ "Артгос-Пласт" зазначено
Кордиша Андрія Станіславовича.
Відомостей про наявність обмежень щодо
представництва інтересів від імені СП
ТзОВ "Артгос-Пласт" у керівника в реєстр
не внесено.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців" в
Єдиному державному реєстрі серед інших
містяться відомості про прізвище, ім'я,
по батькові, дата обрання (призначення)
та реєстраційні номери облікових
карток платників податків, які
обираються (призначаються) до органу
управління юридичної особи,
уповноважених представляти юридичну
особу у правовідносинах з третіми
особами, або осіб, які мають право
вчиняти дії від імені юридичної особи
без довіреності, у тому числі
підписувати договори, дані про
наявність обмежень щодо
представництва від імені юридичної
особи.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців" якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Відповідачем не подано доказів, що на
момент укладення спірного договору до
Єдиного державного реєстру було
внесено відомості про реєстраційну дію
щодо обмеження повноважень керівника
СП ТзОВ "Артгос-Пласт" (у вигляді
внесення змін до відомостей про
юридичну особу). Відповідачем не
представлено також доказів, що у
відповідності до п. 19.3. статуту СП ТзОВ
"Артгос-Пласт" на момент укладення
спірного договору було призначено
(обрано) уповноваженого загальних
зборів товариства.

Відповідно до частин 1, 3 статті 92 ЦК
України юридична особа набуває
цивільних прав та обов'язків і здійснює
їх через свої органи, які діють
відповідно до установчих документів та
закону. Орган або особа, яка відповідно
до установчих документів юридичної
особи чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що директором СП ТзОВ
"Артгос-Пласт" на момент укладення
спірного договору був Кордиш А.С., який
мав належний обсяг цивільної
дієздатності та діяв в межах
повноважень наданих йому
законодавством України.

На спростування вищевказаних
висновків, відповідачем не було
представлено доказів, які б
підтверджували, що станом на 16.05.2013 р.
(дату укладення спірного договору)
директор СП ТзОВ "Артгос-Пласт" не мав
належних повноважень на укладення
договору із позивачем.

Крім того, суд зазначає, що згідно ч. 3
ст. 92 ЦК України у відносинах із третіми
особами обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Як зазначено у п. 3.3. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 р. №11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" припис абзацу першого
частини третьої статті 92 ЦК України
зобов'язує орган або особу, яка
виступає від імені юридичної особи не
перевищувати своїх повноважень.
Водночас саме лише порушення даного
обов'язку не є підставою для визнання
недійсними правочинів, вчинених цими
органами (особами) від імені юридичної
особи з третіми особами, оскільки у
відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження (абзац
другий частини третьої статті 92 ЦК
України). Отже, позов про визнання
недійсним відповідного правочину може
бути задоволений у разі доведеності
юридичною особою (позивачем) у
господарському суді тієї обставини, що
її контрагент знав або повинен був
знати про наявні обмеження повноважень
представника цієї юридичної особи, але,
незважаючи на це, вчинив з ним
оспорюваний правочин (що не отримав
наступного схвалення особи, яку
представляють).

У зв'язку з наведеним господарському
суду слід виходити з того, що
контрагент юридичної особи знає (або
повинен знати) про обмеження
повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом
(наприклад, абзацом другим частини
другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено
відомості у відкритому доступі на
офіційному веб-сайті розпорядника
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців.

Про наявність будь-яких обмежень
директора СП ТзОВ "Артгос-Пласт"
Кордиша А.С. щодо підписання договору,
ТзОВ "Електроконтакт-Захід" не знало, та
за всіма обставинами не могло знати.
Зворотного відповідачем суду не
доведено.

Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 р. №4 "Про деякі питання практики
призначення судової експертизи" судова
експертиза призначається лише у разі
дійсної потреби у спеціальних знаннях
для встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

Згідно ч. 3 ст. 853 ЦК України якщо після
прийняття роботи замовник виявив
відступи від умов договору підряду або
інші недоліки, які не могли бути
встановлені при звичайному способі її
прийняття (приховані недоліки), у тому
числі такі, що були умисно приховані
підрядником, він зобов'язаний негайно
повідомити про це підрядника.

Відповідно до ч. 4 ст. 853 ЦК України у
разі виникнення між замовником і
підрядником спору з приводу недоліків
виконаної роботи або їх причин на
вимогу будь-кого з них має бути
призначена експертиза.

Як зазначалося вище, відповідачем було
підписано акт виконаних робіт без
жодних зауважень. Відповідачем не
долучено жодних доказів на
підтвердження фактичних обставин щодо
наявності недоліків (в тому числі
прихованих, які не були виявлені під
час прийняття робіт), невідповідності
робіт на предмет безпеки технічним
нормам, умовам, стандартам,
невідповідності виконаних робіт
кошторису, тобто, доказів, які б
викликали сумніви в обсягах виконаних
позивачем робіт та їх якості.

Враховуючи наведене, а також те, що
обставинами справи №914/2630/14
спростовується необхідність
призначення експертизи, суд підставно
відмовив в задоволенні клопотання про
призначення експертизи.

Враховуючи те, що позивачем
представлено достатньо об»єктивних,
допустимих та переконливих доказів в
підтвердження заявлених позовних
вимог, а відповідач не заперечив
наявності заборгованості перед
позивачем, доказів сплати
заборгованості не представив,
виконавши вимоги процесуального права,
всебічно і повно перевіривши обставини
справи в їх сукупності, дослідивши
представлені докази у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що позовні
вимоги обгрунтовані та підлягають до
задоволення.

Відповідно до ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржник не надав належних та
допустимих доказів на спростування
висновків місцевого господарського
суду, викладених у рішенні
господарського суду Львівської
області від 15.09.2014р. у даній справі.

З огляду на все викладене вище, колегія
суддів Львівського апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду Львівської
області від 15.09.2014 року у даній справі
відповідає матеріалам справи,
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства і підстав для його
скасування немає, а зазначені в
апеляційній скарзі доводи скаржника не
відповідають матеріалам справи,
документально не обґрунтовані, а тому
не визнаються такими, що можуть бути
підставою згідно ст. 104 ГПК України для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Судовий збір за перегляд рішення
господарського суду Львівської
області від 15.09.2014 року у даній справі в
апеляційному порядку слід покласти на
скаржника в порядку, передбаченому ст.
49 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст.ст.33,34,43,49,91,99,101-105 ГПК
України,-

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
Українсько-польського спільного
підприємства Товариства з обмеженою
відповідальністю «Артгост-Пласт»,
м.Городок залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
Львівської області від 15.09.2014р. у справі
№ 914/2630/14 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового
збору за перегляд рішення в
апеляційному порядку покласти на
скаржника.

4. Постанова набирає законної
сили з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути
господарському суду Львівської
області.

6. Повний текст постанови
складено « 13» листопада 2014р.

Головуючий суддя
Михалюк О.В.

суддя
Новосад Д.Ф.

суддя
Орищин Г.В.