КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2014 р. Справа№ 906/150/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Федорчука Р.В.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін: згідно
з протоколом судового засідання від
12.11.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу першого
заступника прокурора Житомирської
області на рішення господарського суду
міста Києва від 09.07.2014 (повне рішення
складено 24.07.2014)

у справі №906/150/14 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом заступника прокурора
Житомирської області

до 1. Департаменту промисловості,
розвитку інфраструктури та туризму
Житомирської обласної державної
адміністрації

2. Приватного підприємства ПАТП-2007»

3. Житомирської обласної державної
адміністрації

про визнання недійсним рішення,
наказу та договору,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 09.07.2014 у справі №906/150/14 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду перший заступник прокурора
Житомирської області звернувся до
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
м. Києва від 09.07.2014 та прийняти нове
рішення суду, яким позов задовольнити.
В своїх доводах прокурор посилався на
те, що при прийнятті рішення судом
першої інстанції мало місце
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

Ухвалою від 12.08.2014 Київським
апеляційним господарським судом у
складі колегії суддів: головуючий
суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І.,
Федорчук Р.В. прийнято до провадження
вказану вище апеляційну скаргу та
призначено розгляд справи №906/150/14 у
судовому засіданні за участю
повноважних представників сторін.

Відповідно до розпорядження секретаря
судової палати Київського
апеляційного господарського суду від
01.10.2014 у зв'язку з перебуванням судді
Лобаня О.І. у відпустці змінено склад
судової колегії на: головуючий суддя
Майданевич А.Г., судді Федорчук Р.В.,
Гаврилюк О.М.

Прокурор брав участь в судових
засіданнях та надав свої пояснення й
підтримав доводи, які викладені в
апеляційній скарзі, просив апеляційну
скаргу задовольнити, а рішення
господарського суду міста Києва від
09.07.2014 у справі №906/150/14 скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Представник відповідача-2 брав участь в
судових засіданнях та надав свої
пояснення й заперечив проти доводів,
які викладені в апеляційній скарзі,
просив апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду міста Києва від 09.07.2014 у справі
№906/150/14 без змін.

Представники відповідачів-1,-3 та
третьої особи в дане судове засідання
не з'явилися. Враховуючи те, що в
матеріалах справи містяться докази
належного повідомлення всіх учасників
судового процесу про час та місце
проведення судового засідання щодо
розгляду апеляційної скарги, а також
приймаючи до уваги те, що ухвалою про
призначення справи до розгляду сторін
було попереджено, що неявка їх
представників без поважних причин у
судове засідання не є перешкодою для
розгляду апеляційної скарги, колегія
суддів вважає можливим здійснити
перевірку рішення суду першої
інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за наявними
матеріалами справи та без участі
представників відповідачів-1,-3 та
третьої особи.

Департамент промисловості, розвитку
інфраструктури та туризму
Житомирської обласної державної
адміністрації на підставі ст. 96 ГПК
України надав суду відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить у
задоволенні апеляційної скарги
першого заступника прокурора
Житомирської області на рішення
господарського суду міста Києва від
09.07.2014 у справі №906/150/14 відмовити
повністю, рішення суду залишити без
змін.

Приватне підприємство «ПАТП-2007» на
підставі ст. 96 ГПК України надало суду
відзив на апеляційну скаргу (вх.№09-11/15752
від 20.10.2014), в якому просить у
задоволенні апеляційної скарги
першого заступника прокурора
Житомирської області на рішення
господарського суду міста Києва від
09.07.2014 у справі №906/150/14 відмовити
повністю, рішення суду залишити без
змін.

Крім того, 10.11.2014 до Київського
апеляційного господарського суду
надійшло клопотання ПП «ПАТП-2007», в
якому відповідач-2 просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 09.07.2014, а провадження у справі
№906/150/14 припинити.

В обґрунтування зазначеного
клопотання відповідач-2 зазначає, що
спір щодо визнання недійсним в частині
рішення обласного конкурсного
комітету від 04.12.2013, наказу №60 від 05.12.2013
про введення в дію рішення конкурсного
комітету не підлягає вирішенню в
господарських судах та підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Окрім цього, в обґрунтування
зазначеного вище клопотання
відповідач-2 зазначає про відсутність
предмету спору в частині визнання
недійсним договору №43/2 від 05.12.2013 на
право перевезення пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування, з посиланням на рішення
Житомирського окружного
адміністративного суду у справі
№806/1241/14 від 15.04.2014.

Київський апеляційний господарський
суд, розглянувши вказане вище
клопотання ПП «ПАТП-2007» про припинення
провадження у справі №906/150/14,
заслухавши думку учасників судового
процесу, дійшов висновку про
відсутність підстав для його
задоволення, з огляду на наступне.

Згідно із п. 17 постанови Пленуму ВГСУ
від 24.10.2011 № 10 «Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам» (з відповідними
змінами та доповненнями) до
компетенції господарських судів не
відноситься розгляд справ у спорах: а)
про оскарження нормативно-правових
актів, ухвалених суб'єктом владних
повноважень, яким останній зобов'язує
суб'єкта господарювання вчинити певні
дії, утриматись від вчинення певних дій
або нести відповідальність; б) про
оскарження суб'єктом господарювання
дій (бездіяльності) органу державної
влади, органу місцевого
самоврядування, іншого суб'єкта
владних повноважень, їхньої посадової
чи службової особи, що випливають з
наданих їм владних управлінських
функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не
пов'язані з відносинами, у сфері
господарювання; в) між суб'єктами
владних повноважень з приводу їхньої
компетенції у сфері управління; г) з
приводу укладання та виконання
адміністративних договорів; д) за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
законом.

Інші справи за участю господарюючих
суб'єктів та суб'єктів владних
повноважень не мають ознак справ
адміністративної юрисдикції і повинні
розглядатися господарськими судами на
загальних підставах. До таких справ
належать усі справи у спорах про право,
що виникають з відносин, врегульованих
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України, іншими
актами господарського і цивільного
законодавства.

Згідно зі ст. 44 Закону України «Про
автомобільний транспорт» організація
проведення конкурсу та визначення умов
перевезень покладаються на органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування. Для підготовки та
проведення конкурсу органи виконавчої
влади та органи місцевого
самоврядування утворюють конкурсний
комітет, до складу якого входять
представники відповідних органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, територіальних
органів центрального органу
виконавчої влади з питань
автомобільного транспорту та
територіальних органів Міністерства
внутрішніх справ України,
відповідальних за безпеку дорожнього
руху, а також громадських організацій у
сфері автомобільного транспорту.
Порядок проведення конкурсів визначає
Кабінет Міністрів України.

Порядком проведення конкурсу з
перевезення пасажирів на автобусному
маршруті загального користування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.12.2008 №1081,
передбачено укладення договору
організатором з переможцем конкурсу
згідно з умовами визначеного конкурсу
(п. 53).

З матеріалів справи вбачається, що
підставою виникнення спору стали
результати проведеного конкурсу на
визначення перевізників для роботи на
автобусних маршрутах загального
користування, які були оформлені
рішенням обласного конкурсного
комітету на визначення перевізників
для роботи на автобусному маршруті
загального користування від 04.12.2013 в
частині визнання переможцем конкурсу
та надання права ПП «ПАТП-2007»
обслуговувати приміський маршрут
«Іванівка-Станишівка, ЖРЛ» із
виконанням 32 оборотних рейсів щоденно
у режимі маршрутного таксі, а також
наказ Департаменту промисловості,
розвитку інфраструктури та туризму
Житомирської обласної державної
адміністрації від 05.12.2013 №60 в частині
введення в дію рішення обласного
конкурсного комітету на визначення
перевізників для роботи на автобусному
маршруті загального користування від
04.12.2013 року. В свою чергу, вказане
рішення стало підставою для укладення
договору №43/2 від 05.12.2013 між
організатором та переможцем конкурсу.

З аналізу вищенаведеного випливає, що
проведення конкурсу є необхідною
передумовою для укладення між
сторонами договору на перевезення
пасажирів, який є саме господарським
договором, оскільки умови даного
договору не стосуються реалізації
компетенції Департаменту
промисловості, розвитку
інфраструктури та туризму
Житомирської обласної державної
адміністрації, як суб'єкта владних
повноважень у сфері управління. Таким
чином, спір у даній справі підвідомчій
саме господарським судам України,
оскільки він носить господарський
характер, а тому клопотання
відповідача-2 про припинення
провадження в даній справі на підставі
п. 1 ст. 80 ГПК України задоволенню не
підлягає.

Такої ж правової позиції дотримується
і Вищий господарський суд України в
постанові від 15.10.2014 №914/52/14.

Крім того, на переконання колегії
суддів апеляційного господарського
суду підстави позову у справі №806/1241/14
від 15.04.2014, що знаходилась на розгляду у
Житомирському окружному
адміністративному суді та предмет і
підстави позову у даній справі є
різними, а тому клопотання
відповідача-2 про припинення
провадження в даній справі на підставі
п.1-1 ст. 80 ГПК України задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Судова колегія Київського
апеляційного господарського суду,
розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши представлені докази
в їх сукупності, перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права
встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
розпорядженням голови Житомирської
обласної державної адміністрації від
23.07.2009 №241 затверджено Умови конкурсу
на визначення перевізників для роботи
на приміських та міжміських
внутрішньообласних автобусних
маршрутах загального користування.

13 серпня 2013 року Департаментом
промисловості, розвитку
інфраструктури та туризму
Житомирської обласної державної
адміністрації у газеті «Житомирщина»
розміщено оголошення про проведення
конкурсу на право здійснювати
перевезення пасажирів на приміських та
міжміських внутрішньообласних
маршрутах загального користування, у
тому числі за маршрутом №104 (А)
сполученням «Іванівка-Станишівка ЖРЛ»
протяжністю 23 км., кількістю оборотних
рейсів 32 (об'єкт конкурсу №28).

04 грудня 2013 року проведено засідання
обласного конкурсного комітету, на
якому прийнято рішення, оформлене
протоколом №43, про визнання переможцем
конкурсу і надання права на
обслуговування приміського маршруту
«Станишівка ЖРЛ-Іванівка» із
виконанням 100 оборотних рейсів щоденно,
у режимі маршрутного таксі;
«Іванівка-Станишівка ЖРЛ» із
виконанням 32 оборотних рейсів щоденно,
у режимі маршрутного таксі;
«Житомир-Піщанка» із виконанням 32
оборотних рейсів щоденно, у режимі
маршрутного таксі приватному
підприємству «ПАТП-2007».

05 грудня 2013 року наказом Департаменту
промисловості, розвитку
інфраструктури та туризму
Житомирської обласної державної
адміністрації №60 вказане рішення було
введено в дію та підписано з приватним
підприємством «ПАТП-2007» договір № 43/2
на право обслуговування пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування.

У лютому 2014 року до господарського
суду Житомирської області звернувся
заступник прокурора Житомирської
області в інтересах держави з позовом
про визнання недійсним рішення
обласного конкурсного комітету на
визначення перевізників для роботи на
автобусному маршруті загального
користування від 04.12.2013 в частині
визнання переможцем конкурсу та
надання права ПП «ПАТП-2007»
обслуговувати приміський маршрут
«Іванівка-Станишівка, ЖРЛ» із
виконанням 32 оборотних рейсів щоденно
у режимі маршрутного таксі, визнання
недійсним наказу Департаменту
промисловості, розвитку
інфраструктури та туризму
Житомирської обласної державної
адміністрації від 05.12.2013 року №60 в
частині введення в дію рішення
обласного конкурсного комітету на
визначення перевізників для роботи на
автобусному маршруті загального
користування від 04.12.2013 щодо визнання
переможцем конкурсу та надання права
ПП «ПАТП-2007» обслуговувати приміський
маршрут «Іванівка-Станишівка, ЖРЛ» із
виконанням 32 оборотних рейсів щоденно
у режимі маршрутного таксі та визнання
недійсним договору №43/2 від 05.12.2013 на
право обслуговування пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування, укладений між
Департаментом промисловості, розвитку
інфраструктури та туризму
Житомирської обласної державної
адміністрації та приватним
підприємством «ПАТП-2007».

24.04.2014 року ухвалою господарського суду
Житомирської області справу №906/150/14
направлено за підсудністю до
господарського суду міста Києва.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилається на те, що в
порушення вимог ст. 43 Закону України
«Про автомобільний транспорт»
Департаментом на конкурс винесено
маршрут №104-а «Іванівка-Станишівка
ЖРЛ», на який не затверджено паспорт
маршруту. Також прокурор вважає, що
договір на перевезення пасажирів
укладено з порушенням п. 53 Порядку
проведення конкурсу з перевезення
пасажирів на автобусному маршруті
загального користування,
затвердженого постановою КМУ №1081 від
03.12.2008 та п.2.13 наказу Міністерства
транспорту та зв'язку України №278 від
07.05.2010 «Про затвердження Порядку
розроблення та затвердження паспорта
автобусного маршруту».

При прийнятті оскаржуваного рішення
про відмову в позові, місцевий
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги прокурора Житомирської
області є необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, беручи до уваги
межі перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга першого заступника
прокурора Житомирської області не
підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення місцевого господарського суду
слід залишити без змін з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про
автомобільний транспорт» основним
завданням державного регулювання та
контролю у сфері автомобільного
транспорту є створення умов
безпечного, якісного й ефективного
перевезення пасажирів та вантажів,
надання додаткових транспортних
послуг.

Згідно з частиною 8 статті 6 цього
Закону Рада міністрів Автономної
Республіки Крим та обласні державні
адміністрації формують у приміському
та міжміському сполученні мережу
автобусних маршрутів загального
користування, що не виходять за межі
території Автономної Республіки Крим
чи області, здійснюють в межах своїх
повноважень контроль за дотриманням
законодавства у сфері автомобільного
транспорту на відповідній території.

Частиною першою статті 31 вказаного
Закону передбачено, що відносини
автомобільного перевізника, що
здійснює перевезення пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування міських, приміських та
міжміських, які не виходять за межі
території області (внутрішньообласні
маршрути), із органами виконавчої влади
та органами місцевого самоврядування
визначаються договором про
організацію перевезень пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування, у якому встановлюються:
перелік маршрутів загального
користування, які буде обслуговувати
автомобільний перевізник, умови
організації перевезень, показники
якості транспортного обслуговування
населення, термін роботи
автомобільного перевізника,
зобов'язання органів виконавчої влади
та органів місцевого самоврядування
щодо облаштування маршруту, підтримки
проїзної частини автомобільної дороги
та під'їзних шляхів у належному стані
(тільки для міських автобусних
маршрутів), розмір компенсації витрат
автомобільного перевізника внаслідок
перевезення пільгових пасажирів та
регулювання тарифів, механізм їх
виплати.

В силу ч. 3 ст. 35 ЗУ «Про автомобільний
транспорт» перевезення пасажирів
автобусами в режимі регулярних
пасажирських перевезень здійснюють
автомобільні перевізники на
автобусних маршрутах загального
користування на договірних умовах із
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування.

У частині 1 статті 42 ЗУ «Про
автомобільний транспорт» визначено, що
договір про організацію перевезення
пасажирів на автобусному маршруті
загального користування міському,
приміському та міжміському, які не
виходять за межі території області
(внутрішньообласні маршрути),
укладається між органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування та автомобільним
перевізником і вважається укладеним з
моменту його підписання сторонами.

Відповідно до ст. 43 Закону визначення
автомобільного перевізника на
автобусному маршруті загального
користування здійснюється виключно на
конкурсних засадах. На конкурс
виносяться маршрути із затвердженими
паспортами. Організація проведення
конкурсу та визначення умов перевезень
покладаються на органи виконавчої
влади та органи місцевого
самоврядування. Порядок проведення
конкурсів визначає Кабінет Міністрів
України.

Процедура підготовки та проведення
конкурсу з перевезення пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування (далі - конкурс)
передбачена Порядком проведення
конкурсу з перевезення пасажирів на
автобусному маршруті загального
користування, затверджена Постановою
Кабінету Міністрів України від 03
грудня 2008 року №1081, яка є обов'язковим
для виконання органами виконавчої
влади, органами місцевого
самоврядування, підприємствами
(організаціями), залученими на
договірних умовах для організації
забезпечення проведення конкурсів,
конкурсними комітетами та
автомобільними перевізниками.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Порядку,
конкурсний комітет - постійний або
тимчасовий орган, утворений
організатором для розгляду конкурсних
пропозицій та прийняття рішення про
визначення переможця конкурсу.

Організатором на міжміському і
приміському автобусних маршрутах
загального користування, які не
виходять за межі території Автономної
Республіки Крим, області
(внутрішньообласний маршрут), у тому
числі, які проходять від м. Києва до
населених пунктів Київської області та
від м. Севастополя до населених пунктів
Автономної Республіки Крим, є Рада
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласні держадміністрації (абзац 3
пункту 4 Порядку).

Відповідно до пункту 28 Порядку,
організатор або робочий орган публікує
в друкованих засобах масової
інформації не пізніше ніж за 30
календарних днів до початку конкурсу
оголошення про конкурс (крім
друкованих оголошення може бути
розміщено також в інших засобах
масової інформації).

Для участі у конкурсі автомобільний
перевізник подає на кожний об'єкт
конкурсу окремо заяву за формою,
визначеною згідно з додатками 1 або 2, і
встановлений пунктом 29 Порядку перелік
документів.

Згідно з пунктом 25 Порядку до участі в
засіданні конкурсного комітету, на
якому визначається автомобільний
перевізник для роботи на міжміському
та приміському автобусних маршрутах,
які не виходять за межі території
району, Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, обласні
держадміністрації запрошують
представників відповідної районної
держадміністрації.

Згідно з пунктом 12 Порядку, конкурсний
комітет приймає рішення про
недопущення до участі в конкурсі
автомобільного перевізника, який:

1) подав до участі в конкурсі неналежним
чином оформлені документи чи не в
повному обсязі, а також такі, що містять
недостовірну інформацію;

2) визнаний банкрутом або щодо якого
порушено провадження у справі про
банкрутство (за винятком того, стосовно
якого проводиться процедура санації),
або який перебуває у стадії ліквідації;

3) не відповідає вимогам статті 34 ЗУ
«Про автомобільний транспорт»;

4) не має достатньої кількості
транспортних засобів для виконання
перевезень, затвердженої обов'язковими
умовами конкурсу, та перевезень, які
повинні виконуватися відповідно до
чинних договорів (дозволів). Достатня
кількість транспортних засобів
визначається як кількість автобусів,
необхідних для виконання перевезень,
та кількість резервних транспортних
засобів, яка становить 10 відсотків для
міського, приміського сполучення та 20
відсотків для міжміського сполучення;

5) має несплачені штрафні санкції,
накладені Укртрансінспекцією, або
водії якого мають несплачені штрафи,
накладені відповідно до статті 130
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, неоскаржені у судовому
порядку (що були накладені не пізніше
ніж за 20 днів до дати проведення
конкурсу);

6) подав конкурсну пропозицію, що не
відповідає обов'язковим та додатковим
умовам конкурсу, крім випадків,
передбачених частиною третьою статті 44
Закону України «Про автомобільний
транспорт».

Рішення про результати конкурсу
приймається конкурсним комітетом на
закритому засіданні в присутності не
менш як половини його складу, у тому
числі голови конкурсного комітету або
його заступника, простою більшістю
голосів (пункт 47 Порядку).

Згідно із п. 9 Порядку, рішення
конкурсного комітету обов'язкове для
виконання організатором, крім
випадків, передбачених пунктом 54 цього
порядку.

Відповідно до п. 49 Порядку, рішення
конкурсного комітету про визначення
переможця конкурсу, а також
перевізника-претендента, який за
результатами розгляду посів друге
місце, оголошується
перевізникам-претендентам під час
конкурсу, у 10-денний строк оформляється
протоколом, який підписується
присутнім головою або заступником
голови та секретарем конкурсного
комітету, і подається організатору.

Рішення конкурсного комітету щодо
визначення переможця конкурсу
вводяться в дію наказом (постановою або
іншим розпорядчим документом)
організатора протягом не більш як 30
робочих днів з дня проведення конкурсу
(п. 51 Порядку).

Згідно з пунктом 53 Порядку, організатор
не пізніше ніж через 30 днів з моменту
набрання чинності рішенням
конкурсного комітету укладає з
переможцем конкурсу договір (на
міському та внутрішньообласному
автобусних маршрутах) або видає дозвіл
(на міжобласному автобусному маршруті)
згідно з обов'язковими умовами
визначеного конкурсу та додатковими
умовами обслуговування маршруту,
наданими перевізником-претендентом.

Під час розгляду справи встановлено, що
після опублікування в обласній
офіційній громадсько-політичній
газеті «Житомирщина» оголошення про
проведення конкурсу 04 грудня 2013 року на
засіданні обласного конкурсного
комітету прийнято рішення, оформлене
протоколом № 43, про визнання
переможцем конкурсу і надання права на
обслуговування приміського маршруту
«Станишівка ЖРЛ-Іванівка» із
виконанням 100 оборотних рейсів щоденно,
у режимі маршрутного таксі;
«Іванівка-Станишівка ЖРЛ» із
виконанням 32 оборотних рейсів щоденно,
у режимі маршрутного таксі;
«Житомир-Піщанка» із виконанням 32
оборотних рейси щоденно, у режимі
маршрутного таксі приватному
підприємству «ПАТП-2007».

05 грудня 2013 року наказом Департаменту
промисловості, розвитку
інфраструктури та туризму
Житомирської обласної державної
адміністрації №60 вказане рішення було
введено в дію та підписано з Приватним
підприємством «ПАТП-2007» договір №43/2 на
право обслуговування пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування.

Суд не погоджується з доводами
прокурора про те, що оскільки основні
умови договору щодо маршруту не
відповідають відомостям, зазначеним в
оголошенні про проведення конкурсу та
рішенню обласного конкурсного
комітету про визначення переможця,
тому оскаржувані рішення, наказ та
договір на право обслуговування
пасажирів підлягають визнанню
недійсними, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, на
засідання обласного конкурсного
комітету по визначенню перевізників
для роботи на автобусних маршрутах
загального користування, яке відбулось
04.12.2013, членам конкурсного комітету
були надані всі паспорти діючих
автобусних маршрутів, які виносилися
на розгляд, у тому числі паспорт
маршруту №104-А «Іванівка-Станишівка
ЖРЛ», що підтверджується протоколом
засідання №43 від 04.12.2013, копія якого
міститься в матеріалах справи.

04.12.2013 рішенням обласного конкурсного
комітету переможцем конкурсу на
маршрут №104А «Іванівка-Станишівка ЖРЛ»
визначено ПП «ПАТП-2007».

Відповідно до п. 2.13 наказу Міністерства
транспорту та зв'язку України від 07.05.2010
№278 «Про затвердження порядку
розроблення та затвердження паспорта
автобусного маршруту» затвердження
паспорта діючого автобусного маршруту
регулярних перевезень здійснюється
перевізником.

Реалізуючи надане йому законом право
ПП «ПАТП-2007» 05.12.2013 розробив та погодив
паспорт маршруту «Іванівка-Житомир»
(скорочений маршрут 104А
«Іванівка-Станишівка ЖРЛ») (а.с. 57-74).

05 грудня 2013 року наказом Департаменту
промисловості, розвитку
інфраструктури та туризму
Житомирської обласної державної
адміністрації №60 вказане рішення було
введено в дію.

За таких обставин, підстави
передбачені законом для визнання
рішення обласного конкурсного
комітету та наказу Департаменту
недійсними відсутні.

Разом з цим, твердження прокурора, які
викладені в апеляційній скарзі, що на
конкурс був винесений автобусний
маршрут без затвердженого
організатором пасажирських перевезень
паспорту автобусного маршруту №104-А
сполученням «Іванівка - Житомир», що є
порушенням, на думку прокурора, ст. 43 ЗУ
«Про автомобільний транспорт», колегія
суддів апеляційного господарського
суду вважає безпідставними, враховуючи
наступне.

Статтею 43 ЗУ «Про автомобільний
транспорт» визначено, що на конкурс
виносяться маршрути із затвердженими
паспортами.

Пунктом 2.13 Порядку розроблення та
затвердження паспорта автобусного
маршруту, затвердженого наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №278 від 07.05.2010 (в редакції на
момент проведення конкурсу)
передбачено, що затвердження паспорта
діючого автобусного маршруту
регулярних перевезень здійснюється
перевізником.

Згідно із абзацом 2 підпункту 3 пункту
2.13 Порядку, організатор затверджує
паспорт лише нового автобусного
маршруту регулярних перевезень.

З огляду на викладене вище вбачається,
що на конкурс виносяться маршрути із
затвердженими паспортами, лише якщо це
новий автобусний маршрут, якщо ж це
діючий автобусний маршрут - паспорт
затверджує перевізник.

Натомість, прокурором не надано
доказів в порядку ст. 33 ГПК України, які
б свідчили про те, що автобусний
маршрут №104-А сполученням «Іванівка -
Житомир» є новим автобусним маршрутом
(нововідкритим).

Крім того, пункт 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України передбачає,
що підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є: договори
та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України
встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Статтею 638 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх його істотних умов.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї сторони має бути досягнута
згода.

Вказана норма кореспондується з
приписами частини 2 статті 180
Господарського кодексу України,
відповідно до якої господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

У відповідності до частини 3 статті 180
Господарського кодексу України при
укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками (ч. 1 ст. 181
Господарського кодексу України).

Частиною 7 статті 179 ГК України
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Нормами статті 204 ЦК України визначено,
що правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення його
сторонами вимог, які встановлені ч. 1-3, 5
ст.203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину: 1)
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4) правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, у розумінні ст.ст. 203, 215 ЦК
України, недійсність договору
законодавець пов'язує з
невідповідністю змісту договору
нормам закону.

Отже, вирішуючи спори про визнання
договорів недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує
визнання правочинів недійсними і
настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту договору вимогам
закону; додержання встановленої форми
договору; правоздатність сторін за
договором; у чому конкретно полягає
неправомірність дій сторони та інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 №9, судам необхідно враховувати,
що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст
правочину не може суперечити ЦК, іншим
законам України, які приймаються
відповідно до Конституції України та
ЦК, міжнародним договорам, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, актам Президента
України, постановам Кабінету Міністрів
України, актам інших органів державної
влади України, органів влади
Автономної Республіки Крим у випадках
і в межах, встановлених Конституцією
України та законом, а також моральним
засадам суспільства. Зміст правочину
не повинен суперечити положенням також
інших, крім актів цивільного
законодавства, нормативно-правових
актів, прийнятих відповідно до
Конституції України (статті 1, 8
Конституції України). Відповідність чи
невідповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватися судом
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент вчинення правочину.

Згідно з п. 2.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013 «Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними» вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Судовою колегія встановлено та
досліджено той факт, що спірний договір
на право обслуговування пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування укладено за наслідками
проведеного відповідачем-1 конкурсу на
право перевезення пасажирів на
приміських та міжміських внутрішньо
обласних маршрутах загального
користування, у тому числі на маршруті
№104-А (Ж) «Іванівка - Станишівка. ЖРЛ» 32
оборотні рейси (об'єкт конкурсу №28).

Сторонами досягнуто згоду щодо всіх
істотних умов оспорюваного договору,
оскільки вказаний договір містить
предмет, ціну та строк дії, тощо, та
підписаний сторонами.

Враховуючи факт відсутності підстав
для визнання рішення обласного
конкурсного комітету та наказу
Департаменту на підставі яких укладено
та підписано з приватним підприємством
«ПАТП-2007» спірний договір №43/2 на право
обслуговування пасажирів на
автобусних маршрутах загального
користування №104А «Іванівка-Житомир»,
а отже підстави передбачені законом
для визнання недійсним договору
відсутні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Нормами статті 43 ГПК України визначено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Першим заступником прокурора
Житомирської області не надано докази
та належним чином не доведено
правомірність вимог апеляційної
скарги про скасування рішення
місцевого господарського суду від
09.07.2014.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
колегія не бере їх до уваги, оскільки
прийшла висновку про їх
необґрунтованість. Інших належних
доказів на підтвердження своїх доводів
та заперечень викладених в поданій
апеляційній скарзі, апелянтом не було
надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний
господарський суд вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
09.07.2014 прийнято після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, та
відповідністю висновків, викладених в
рішенні суду обставинам справи, а також
у зв'язку із правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, і є таким що відповідає нормам
закону.

Зважаючи на те, що доводи першого
заступника прокурора Житомирської
області законних та обґрунтованих
висновків суду першої інстанції не
спростовують, рішення господарського
суду міста Києва від 09.07.2014 слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
першого заступника прокурора
Житомирської області - без задоволення.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу першого заступника
прокурора Житомирської області на
рішення господарського суду міста
Києва від 09.07.2014 у справі №906/150/14
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 09.07.2014 у справі №906/150/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи №906/150/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
А.Г. Майданевич

Судді
Р.В. Федорчук

О.М. Гаврилюк