ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2014 р.Справа №
923/1358/14Колегія суддів Одеського
апеляційного господарського суду у
складі:

Головуючого судді Головея В.М.,

Суддів: Колоколова С.І., Шевченко В.В.

(Склад колегії суддів згідно з
розпорядженням голови суду)

при секретарі судового засідання:
Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Хомяков С.М. (за
довіреністю),

від відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду
Херсонської області від 30.09.2014р.

у справі № 923/1358/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Істерн Беверідж
Трейдінг»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 26 169,34 грн.

Сторони належним чином повідомлені про
час і місце засідання суду.

Представником позивача в судовому
засіданні не було заявлено клопотання
про здійснення фіксації судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, отже фіксація судового процесу
не здійснювалась відповідно до ст. 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

В судовому засіданні 20.11.2014р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014р. Товариство з
обмеженою відповідальністю «Істерн
Беверідж Трейдінг» (далі - ТОВ «ІБТ»,
позивач) звернулось до господарського
суду Херсонської області із позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі
- ФОП ОСОБА_2, відповідач) про стягнення
заборгованості за придбану продукцію у
сумі 16 688, 32 грн., пені - 2 025,67 грн., штрафу
- 5 090,06 грн., 3% річних - 338,69 грн. та
інфляційні збитки у сумі - 2 026,60 грн. та
судового збору пропорційно суми
задоволених позовних вимог.

Позов обґрунтований тим, що
постачальник повністю виконав свої
зобов'язання за договором поставки №
000146-544 від 26.06.2013р., а саме передав у
власність відповідача товар
(алкогольні та безалкогольні напої), що
підтверджується долученими до
позовної заяви видатковими накладними,
однак, відповідач свої зобов'язання
щодо оплати за отриманий товар виконав
лише частково.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 30.09.2014р. позов
ТОВ «ІБТ» задоволено, стягнуто з
відповідача на користь позивача 16 688,32
грн. боргу, 2 025,67 грн. - пені, 5 090, 06 грн. -
штрафу, 2 026,60 грн. на відшкодування
втрат від інфляції, 338,69 грн. в якості 3 %
річних, 1 827, 00 грн. на відшкодування
витрат зі сплати судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції послався на те, що
постачальник повністю виконав свої
зобов'язання за договором, поставивши
весь замовлений товар, однак
відповідач у повному обсязі свої
зобов'язання за договором не виконав.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду першої інстанції,
ФОП ОСОБА_2 звернулась до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення скасувати, прийняти нове, яким
відмовити у задоволенні позову.

14.11.2014р. до Одеського апеляційного
господарського суду від ТОВ «ІБТ»
надійшли заперечення на апеляційну
скаргу, в якому позивач вважає
апеляційну скаргу необґрунтованою та
такою, що суперечить нормам
матеріального права, у зв'язку з цим,
позивач просив залишити рішення
господарського суду без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення, а
також розглянути дану справу без
участі їх представника.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився та не скористався
своїм правом на участь в розгляді
справи апеляційним судом, хоча
повідомлявся належним чином про день,
час і місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення від
29.10.2014р., про поважні причини неявки суд
не повідомив та правами, наданими ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, не скористався. Апеляційний
суд не визнавав обов'язковою явку
представника відповідача в судове
засідання 20.11.2014р.

Відповідно до ст. 77 ГПК України неявка
представника сторони у судове
засідання є підставою для відкладення
розгляду справи у разі, якщо за його
відсутності неможливо розглянути
певну справу, у зв'язку з цим, судова
колегія вважає, що розгляд справи за
відсутності представника відповідача,
при тому, що сторони належним чином
повідомлялись судом про місце та час
розгляду справи, не є порушенням
процесуальних прав відповідача.

В судовому засіданні 20.11.2014р.
представник позивача надав пояснення,
в яких підтримав доводи викладені у
запереченнях на апеляційну скаргу.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга необґрунтована та не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено рішенням господарського
суду, 26.06.2013р. між ТОВ «Кримська водочна
компанія» (постачальник) та ФОП ОСОБА_2
(покупець) укладено договір поставки №
000146-544, за умовами якого, постачальник
передає у власність покупцю, а покупець
приймає і оплачує протягом 7 днів від
моменту прийняття товару алкогольні та
безалкогольні напої (продукція) в
асортименті партіями згідно накладних
(п. п. 1.1., 2.8. договору).

Пунктом 4.1 вказаного договору
узгоджено, що у разі недотримання
термінів оплати продукції, зазначених
у п. 2.8. цього договору, покупець сплачує
на користь постачальника пеню в
розмірі 0,1% від вартості неоплаченої
продукції за кожний день прострочення,
а в разі якщо прострочка триває більш
ніж 30 днів покупець окрім пені сплачує
ще й штраф у розмірі 20% вартості партії
товару, оплата якої прострочена.

Договір набуває чинності з
моменту його підписання сторонами і
діє до 31 грудня 2013р. Термін дії цього
договору автоматично продовжується на
додаткові однорічні строки у разі, якщо
не менше ніж за 30 днів до закінчення
чергового терміну Договору, жодна із
Сторін не повідомила іншу письмово про
свій намір припинити подальшу працю (п.
7.1. договору).

На виконання умов договору поставки,
ТОВ «Кримська водочна компанія»
передало у власність ФОП ОСОБА_2
продукцію, а відповідач її отримала, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи видатковими накладними №
РН-44-022625 від 19.12.2013р. на суму 22 320,48грн., №
РН-44-022708 від 20.12.2013р. на суму 2 576,88грн., №
РН-44-023361 від 31.12.2013р. на суму 552,96грн., які
від імені відповідача підписані
повноважними особами та скріплені
штампами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
вищевказані видаткові накладні, які
були підписані без зауважень та
претензій постачальником та
відповідачем, колегія суддів дійшла
висновку, що ТОВ «Кримська водочна
компанія» дійсно поставило
відповідачу товар, а відповідач
отримав цей товар.

Зазначені первісні бухгалтерські
документи безумовно підтверджують
факт поставки і приймання-передачі
товару продавцем (постачальником)
покупцю (відповідачу).

Жодних зауважень або претензій щодо
якості та кількості від відповідача не
надходило.

Однак, в порушення умов зазначеного
договору поставки відповідач
розрахувався з постачальником за
продукцію частково (підтверджується
банківськими виписками), в наслідок
чого за останнім утворився борг в сумі
16 688,32 грн.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

08.09.2014р. ТОВ «Кримська водочна
компанія» (первісний кредитор) та ТОВ
«Істерн Беверідж Трейдінг» (новий
кредитор) уклали договір про
відступлення права вимоги, за яким
первісний кредитор відступив, а новий
кредитор набув право вимоги до ФОП
ОСОБА_2 щодо боргу в 16 688,32грн. за товари
у відносинах за договором № 000146-544 від
26.06.2013р., а також пені, штрафу, відсотків
річних, втрат від інфляції в сумах.

Згідно вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст. 525,
526 ЦК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що позовна вимога щодо стягнення з
відповідача суми основного боргу у
розмірі 16 688,32 грн. є обґрунтованою і
місцевий суд підставно задовольнив цю
вимогу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов`язання, на вимогу кредитора
зобов`язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 (три) проценти річних від
простроченої суми, якщо іншій розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів перевірила
правильність розрахунку позивача
(скаржника) за допомогою методики
визначеної у програмно-технічному
комплексі «Законодавство» та дійшла до
висновку, що розрахунок 3% річних та
індексу інфляції, також зроблено
арифметично і методологічно вірно.

Також, на думку судової колегії,
позивачем правомірно нарахована пеня
та сума штрафу, що відповідає умовам
договору, а саме п.4.1.

Перевіривши розрахунок позивача суми
пені та штрафу, колегія суддів дійшла
висновку, що їх зроблено арифметично
правильно.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що місцевим судом правомірно
задоволено вимогу позивача про
стягнення пені у розмірі 2 025,67 грн.,
штрафу - 5 090, 06 грн., індексу інфляції - 2
026,60 грн. та 3 % річних в сумі - 338,69 грн.

Судова колегія не приймає до уваги
посилання відповідача в апеляційній
скарзі, що до ТОВ «Кримська водочна
компанія» застосовані процедури
передбачені Законом України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
та воно не мало права переуступати
право вимоги, оскільки в порушення
вимог ст. ст. 33-34 ГПК України, відповідач
не надав до суду жодних належних та
допустимих доказів, на які посилається
як на підставу свої вимог.

Також, скаржник зазначає, що вимоги
договору поставки не поширюються на
поставку товару здійсненого за
накладними № РН-44-022625 від 19.12.2013р. на
суму 22 320,48грн., № РН-44-022708 від 20.12.2013р. на
суму 2 576,88грн., № РН-44-023361 від 31.12.2013р. на
суму 552,96грн., з огляду на визначення
строку дії зазначеного договору
поставки. Судова колегія не
погоджується з даним твердженням
відповідача, оскільки матеріали справи
не містять письмового повідомлення
однієї із сторін про намір припинити
подальшу співпрацю, як це передбачено
п. 7.1. договору, укладеного між
сторонами, а отже договір поставки
№000146-544 від 26.06.2013р. є діючим, іншого
відповідачем не доведено.

Щодо доводів скаржника з посиланням на
роз'яснення матеріального права
наведеного у постанові Верховного суду
України №6-48цс11 від 21.05.2012р., то це
роз'яснення стосується пропуску
шестимісячного строку для звернення з
позовними вимогами про стягнення
грошових коштів до поручителя, як
безумовна підстава для відмови у
задоволенні позовних вимог.

За загальним правилом відповідно до ч.6
ст.232 ГК України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано. Проте в цій же ч.6 ст.232 ГК
України зазначено, що інше може бути
встановлено законом або договором.
Таке «інше» передбачено
постачальником та покупцем у п.4.3
договору від 26.06.2013р.: «нарахування
штрафних санкцій припиняється тільки в
разі повного виконання стороною
договору взятих на себе зобов'язань».

Таким чином, нарахування санкцій за
період з 08.01.2014р. по 08.09.2014р. відповідає
за періодом нарахування частині 6
статті 232 ГК України та п.4.3 договору
поставки № 000146-544 від 26.06.2013р.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що місцевий суд
обґрунтовано задовольнив вимоги
позивача.

Наведені скаржником у апеляційній
скарзі доводи, не спростовують
висновків місцевого суду та не
доводять їх помилковість, а тому не
можуть бути підставою для скасування
судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК
України законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в повному
обсягу, тобто не тільки на підставах
викладених у апеляційній скарзі,
судова колегія не встановила будь-яких
порушень норм матеріального і
процесуального права з боку місцевого
суду і вважає, що зроблені судом
висновки відповідають фактичним
обставинам справи, наявним в ній
доказам та приписам чинного
законодавства.

З огляду на викладене судова
колегія не вбачає будь-яких
передбачених ст.104 ГПК України правових
підстав для скасування рішення
місцевого суду.

Керуючись cm.cm. 99, 101- 105 ГПК України,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Херсонської області від 30.09.2014р.
залишити без змін, апеляційну скаргу -
без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 20.11.2014 року.

Головуючий суддя
Головей В.М.

Суддя
Колоколов С.І.

Суддя
Шевченко В.В.