ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р.Справа № 922/3585/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання
Гаврильєві О.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Приватного акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла", м. Харків про стягнення
1996302,53 грн. за участю представників
сторін:

позивача - не з*явився

відповідача - Гончар О.П., дов. від 03.01.2012
року

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про
стягнення з відповідача 852522,18 грн,
основної заборгованості, 372210,33 грн.
суми на яку збільшився борг в наслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення, 159610,29 грн. три відсотки
річних та 611959,73 грн. пені за договором
купівлі-продажу природного газу №
13/2576-ТЕ-32 від 28 грудня 2012 року.

Представник відповідача у судовому
засіданні та у відзиві на позовну заяву
просить зменшити розмір пені на 90% та
вважає невірним розрахунок позивача
щодо суми інфляційних нарахувань.

Представник позивача у судове
засідання не з*явився, у наданому
запереченні проти зменшення розміру
пені на 90% заперечує, розрахуни
інфляційних нарахувань вважає вірним
та просить задовольнити позов у
повному обсязі.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, вислухавши
пояснення повноважного представника
відповідача, судом встановлено
наступне.

28 грудня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(позивачем) та Приватним акціонерним
товариством "Теплоенергетичний центр
Роганського промвузла" (відповідачем)
був укладений договір № 13/2576-ТЕ-32
купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків; договір є відплатним, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає із суті договору.

Згідно статті 6 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 Цивільного
кодексу України).

Статтею 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник,
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки другій стороні -
покупцеві, товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір укладається на розсуд сторін.

Відповідно до пункту 1.1. договору,
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2013 році природний
газ, ввезений на митну територію
України Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ на умовах цього
договору.

Згідно пункту 1.2. договору, газ що
продається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням, релігійними
організаціями та національними
творчими спілками і їх регіональними
осередками (крім обсягів, що
використовуються для
виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до пункту 2.1. договору,
продавець передає покупцеві з 01 січня
2013 року по 31 грудня 2013 року газ в обсязі
до 10200,0 тис. куб.м., у тому числі по
місяцях кварталів.

Згідно пункту 3.1. договору, продавець
передає покупцю газ у пунктах
приймання-передачі газу на вхідній
запірній/відключаючій арматурі
покупця. Право власності на газ
переходить від продавця до покупця в
пунктах приймання-передачі. Після
переходу права власності на газ
покупець несе всі ризики і приймає на
себе всю відповідальність, пов'язану з
правом власності на газ.

Відповідно до пункту 3.3. договору,
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно пункту 3.4. договору, не пізніше
5-го числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, покупець зобов'язується
надати продавцеві підписані та
скріплені печатками покупця та
газорозподільного (газотранспортного)
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

На виконання умов договору позивач
поставив протягом січня - грудня 2013
року, а відповідач прийняв природний
газ в обсязі 11175,144 тис. куб.м. на
загальну суму 14630498,57 грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу:
від 29 березня 2013 року на загальну суму
2461704,47 грн. (за січень 2013 року), від 29
березня 2013 року на загальну суму 2007337,46
грн. (за лютий 2013 року), від 31 березня 2013
року на загальну суму 2151892,76 грн. (за
березень 2013 року), від 30 квітня 2013 року
на загальну суму 815369,76 грн. (за квітень
2013 року), від 31 травня 2013 року на
загальну суму 324858,35 грн. (за травень 2013
року), від 30 червня 2013 року на загальну
суму 180115,82 грн. (за червень 2013 року), від
31 липня 2013 року на загальну суму 171691,12
грн. (за липень 2013 року), від 31 серпня 2013
року на загальну суму 238791,53 грн. (за
серпень 2013 року), від 30 вересня 2013 року
на загальну суму 323850,25 грн. (за вересень
2013 року), від 31 жовтня 2013 року на
загальну суму 1622851,59 грн. (за жовтень 2013
року), від 24 січня 2014 року на загальну
суму 1757131,00 грн. (за листопад 2013 року) та
від 24 січня 2014 року на загальну суму
2574904,46 грн. (за грудень 2013 року).

Відповідно до пункту 6.1. договору,
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач не виконав свої
зобов'язання за договором в повному
обсязі, внаслідок чого станом на 20
серпня 2014 року у Приватного
акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" перед позивачем утворилась
заборгованість у розмірі 852522,18 грн.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу
України, статті 173 Господарського
кодексу України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та статтею 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом статті 193 Господарського
кодексу України та статті 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно статті 193 Господарського
кодексу України та статті 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов`язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що
станом на 13 жовтня 2014 року основна
заборгованість Приватного
акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" перед позивачем погашена, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 5 від 13 жовтня 2014 року на суму у
розмірі 852522,18 грн.

Відповідно до частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо: 1) спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України; 1-1) відсутній предмет
спору; 2) є рішення господарського суду
або іншого органу, який в межах своєї
компетенції вирішив господарський
спір між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав; 4) позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом; 5)
сторони уклали угоду про передачу
даного спору на вирішення третейського
суду; 6) настала смерть фізичної особи
або оголошено її померлою чи припинено
діяльність суб'єкта господарювання,
які були однією із сторін у справі, якщо
спірні правовідносини не допускають
правонаступництва; 7) сторони уклали
мирову угоду і вона затверджена
господарським судом.

Пунктами 4.1. та 4.4. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26 грудня 2011 року
№18 передбачено, що припинення
провадження у справі - це форма
закінчення розгляду господарської
справи без прийняття судового рішення
у зв'язку з виявленням після
порушення провадження у справі
обставин, з якими закон пов'язує
неможливість судового розгляду справи.
Господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини 1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань. Припинення
провадження у справі на підставі
зазначеної норми ГПК можливе в разі,
коли предмет спору існував на момент
виникнення останнього та припинив
існування в процесі розгляду справи.
Якщо ж він був відсутній і до порушення
провадження у справі, то зазначена
обставина тягне за собою відмову в
позові, а не припинення провадження у
справі.

За таких обставин, суд вважає за
необхідне провадження у справі в
частині стягнення з відповідача
основного боргу в сумі 852522,18 грн.
припинити, у зв*язку з відсутністю
предмета спору, оскільки цю
заборгованість погашено.

Частиною першою статті 216
Господарського кодексу України
встановлено, що учасники господарських
відносин несуть господарську-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбаченим кодексом, іншими
законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Згідно частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визначаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до статтей 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
встановлено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума, яку боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору сторони визначили,
що у разі невиконання покупцем умов
пункту 6.1 цього договору продавець має
право не здійснювати поставку газу
покупцю або обмежити поставку
пропорційно до кількості несплачених
обсягів з наступною поставкою цих
обсягів при умові їх оплати та
наявності технічної можливості. У разі
невиконання покупцем пункту 6.1 умов
цього договору він у безспірному
порядку зобов*язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного Банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем був наданий обґрунтований
розрахунок пені за весь період
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання, відповідно до
якого сума пені складає 611959,73 грн.

Перевіривши правомірність нарахування
позивачем вказаної суми, суд встановив,
що дане нарахування не суперечить
вимогам чинного законодавства та
умовам договору.

Однак, як вбачається з наданих до суду
доказів, відповідач є відповідальним
за безперебійне централізоване
постачання теплової енергії у районі
своєї діяльності, від якого залежить
безаварійне та безперебійне
постачання теплової енергії у вигляді
опалення та горячого водопостачання. У
Приватного акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" відсутнє джерело на оплату
штрафних санкцій і примусове стягнення
повної суми пені зумовить неможливість
вчасно закупити матеріальні ресурси,
необхідні для ремонту та відновлення
теплових мереж, виконати податкові
зобов*язання перед бюджетом, виплатити
заробітну плату трудовому колективу
підприємства та поставити під загрозу
постачання теплової енергії
споживачам у наступному опалювальному
сезоні.

Крім того, відповідач є
теплопостачальним підприємством,
тарифи на теплову енергію якого не
відповідають фактичним витратам на
виробництво цієї енергії і різниця в
тарифах не відшкодована відповідачу.
Постановою Кабінету Міністрів України
від 11 червня 2012 року № 517 затверджений
порядок та умови надання у 2012 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв*язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування. Сума субвенції
узгоджена з Департаментом фінансів
Харківської обладміністрації,
Департаментом житлово-комунального
господарства та розвитку
інфраструктури Харківської
обладміністрації, Департаментом
комунального господарства Харківської
міської ради та Департаментом бюджету
і фінансів Харківської міської ради,
але до цього часу не перерахована, що
підтверджується витягом з протоколу №
2 від 10 лютого 2014 року засідання
територіальної комісії Харківської
області з погашення заборгованості
підприємств паливно-енергитичного
комплексу та розрахунком обсягу
заборгованості за минулі роки з
різниці в тарифах на теплову енергію в
розмірі 22500255,80 грн., в тому числі за 2013
рік - 11174448,00 грн.

За приписами пункту 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду
України в пункті 3.17.4 постанови від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" роз'ясняє, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо. У
зазначеній нормі ГПК йдеться про
можливість зменшення розміру саме
неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця
процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 223
Господарського кодексу України.

Пунктом 1 статті 233 Господарського
кодексу України закріплено, що суд має
право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно частини 3 статті 551 Цивільного
кодексу України розмір неустойки може
бути зменшений за рішення суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром сторін, які заслуговують на
увагу, ступеня виконання зобов'язань,
причини неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок,
приймає до уваги причини неналежного
виконання зобов'язання відповідачем та
приймаючи до уваги заперечення
позивача по справі, вважає за можливе
зменшити розмір пені на 50 %, а саме
стягнути з відповідача пеню у розмірі
305979,87 грн. В частині стягнення пені у
сумі 305979,87 грн. відмовити.

Такої ж позиції притримується і Вищий
господарський суд України при розгляді
аналогічних справ, щодо необхідності
врахування інтересів позивача при
зменшенні розміру штрафних санкцій:
від 08 травня 2014 року у справі №921/185/13-г,
від 29 травня 2014 року у справі №921/186/13-г,
від 03 червня 2014 року у справі
№17/5014/2629/2012, від 25 липня 2013 року у справі
№904/1610/13-г, від 06 червня 2013 року у справі
№5023/4891/12, від 25 квітня 2013 року у справі
№5023/5210/12, від 11 квітня 2013 року у справі
№5023/5038/12, від 14 березня 2013 року у справі
№5010/1076/2012-2/56, від 30 грудня 2012 року у
справі №10/5026/1270/2012.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не
виконані умови договору щодо оплати
отриманого природного газу, суд вважає
за необхідне стягнути з Приватного
акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" на користь позивача 372210,33
грн. суми на яку збільшився борг в
наслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення, 159610,29 грн. три
відсотки річних.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується статтею 49
Господарського процесуального кодексу
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Згідно приписів пункту 4.3 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21 лютого 2013 року №7 "Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України", у разі
коли господарський суд на підставі
пункту 3 статті 83 Господарського
процесцуального кодексу України
зменшує розмір неустойки (штрафу, пені),
витрати позивача, пов'язані зі сплатою
судового збору, відшкодовуються за
рахунок відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 216, 217, 230, 232, 233
Господарського кодексу України,
статтею 526, частиною 1 статті 530, 549,
частиною 3 статті 551, статтями 610, 611, 625
Цивільного кодексу України, статтями 1,
4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, пунктом 1-1 статті 80,
статтями 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Теплоенергетичний центр
Роганського промвузла" (61172, м. Харків,
вул. Роганська, буд. 155, рахунок 606 у
ПАТ "БАНК ГРАНТ" м. Харків, МФО 351607, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6,
поточний рахунок 1 в АТ "Ощадбанк",
МФО 300465, ) 372210,33 грн. суми
на яку збільшився борг в наслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення, 159610,29 грн. три відсотки
річних, 305979,87 грн. пені за договором
купівлі-продажу природного газу №
13/2576-ТЕ-32 від 28 грудня 2012 року та 39926,05
грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Припинити провадження у справі в
частині стягнення суми основного боргу
у розмірі 852522,18 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині
стягнення пені у розмірі 305979,87 грн.
відмовити.

Повне рішення складено 14.11.2014 р.

Суддя П.В. Хотенець