ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"17" листопада 2014 р.
Справа № 911/4056/14

за позовом Заступника прокурора
Деснянського району м. Києва в
інтересах держави в особі:

Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України

Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства
«Вишнівськтеплоенерго» Вишневої
міської ради Києво - Святошинського
району Київської області, м. Вишневе

про стягнення 95 920,35 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю:

прокурор - Колбушкова К.В. посвідчення
№026776 від 03.07.2014р.

позивач 1 - не з'явився.

позивач 2 -Іванкіна Ю.Б. предст. дов. №
14-91 від 18.04.2014р.;

відповідач - Карандюк М.В. предст. дов.
№1 від 08.01.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської
області звернувся Заступник прокурора
Деснянського району м. Києва в
інтересах держави в особі:
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України, Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» з позовом до Комунального
підприємства «Вишнівськтеплоенерго»
Вишневої міської ради Києво -
Святошинського району Київської
області про стягнення 95920,35 грн.
штрафних санкцій за договором
купівлі-продажу природного газу
№13/2954-БО-17 від 28.12.2012р. які складаються
з: 75 613,35 грн. пені, 15 576,71 грн. 3% річних та 4
730,29 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 24.09.2014р. у справі №911/4056/14
було порушено провадження та
призначено до розгляду на 27.10.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 27.10.2014р. розгляд справи було
відкладено на 17.11.2014р., у зв'язку з
неявкою повноважних представників
позивача 1 та відповідача в судове
засідання.

В судовому засіданні 17.11.2014р. прокурор
озвучив позовні вимоги, які просив
задовольнити в повному обсязі.

Присутній в судовому засіданні
представник позивача 2 підтримав
позовні вимоги прокурора.

Відповідач у відзиві частково
заперечував проти позову та просив
застосувати до пені, яка була
нарахована за період з 14.02.2013р. по
12.09.2013р. позовну давність.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82
Господарського процесуального кодексу
України, рішення прийнято
господарським судом у нарадчій кімнаті
за результатами оцінки доказів,
поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
17.11.2014р. у судовому засіданні була
оголошена вступна та резолютивна
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності, суд,-

встановив:

28 грудня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» (продавець) та Комунального
підприємства «Вишнівськтеплоенерго»
Вишневої міської ради Києво -
Святошинського району Київської
області (покупець) був укладений
договір купівлі-продажу природного
газу №13/2954-БО-17.

Відповідно до п. 1.1. договору, продавець
зобов'язується передати у власність
Покупцю у 2013 році природний газ,
ввезений на митну територію України
ПАТ «Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити цей природний газ
на умовах цього договору.

Згідно з п. 3.3. договору,
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу.

У відповідності до п. 11.1 договору, даний
договір набирає чинності з моменту
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріпленими
печатками сторін і діє в частині
реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині
проведення розрахунків за газ - до їх
повного здійснення.

Господарським судом встановлено, що на
виконання умов договору купівлі
-продажу природного газу №13/2954-БО-17,
продавець поставив покупцю природний
газ загалом на суму 6 304 690,09 грн.

Факт приймання-передачі газу
підтверджується, підписаними першими
особами підприємств та скріплені їх
печатками, актами приймання передачі
природного газу, копії яких наявні у
матеріалах справи.

Таким чином, між сторонами виникли
зобов'язання, які мають ознаки договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу,
згідно якого, відповідно до ст. 714 ЦК
України, одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму
використання відповідної мережі, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного та іншого
обладнання.

У відповідності до договору
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» своєчасно та в
повному обсязі передавало
відповідачеві природний газ. Про
належне виконання позивачем своїх
зобов'язань за Договором свідчить
також відсутність з боку відповідача
претензій та повідомлень про порушення
постачальником умов Договору.

Згідно п. 6.1 договору купівлі-продажу
встановлено, що оплата за здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки.

Однак, в порушення умов договору,
відповідач своє грошове зобов'язання
за договором за спожитий природний газ
виконував неналежним чином, здійснюючи
несвоєчасну оплату за поставлений
природний газ, у зв'язку з чим прокурор
просить стягнути з відповідача пеню, 3%
річних та інфляційні втрати.

Прокурором заявлена вимога про
стягнення з відповідача 75 613,35 грн. пені.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у
разі невиконання Покупцем п. 6.1. цього
Договору, він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити Продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

Відповідач у відзиві просив
застосувати до пені, яка була
нарахована за період з 14.02.2013р. по
12.09.2013р. позовну давність.

За словами відповідача, оскільки позов
поданий прокурором до суду 11.09.2014р.,
нарахування пені за період з 14.02.2013р. по
12.09.2013р. є неправомірним, у зв'язку з тим,
що до вимог про стягнення неустойки
застосовується спеціальна позовна
давність тривалістю в один.

Щодо інших періодів прострочки
відповідач не заперечував та зазначав,
що розрахунки пені за вересень 2013р.,
жовтень 2013р., листопад 2013р., грудень 2013р.
виконані позивачем 2 вірно.

З приводу даних заперечень відповідача
суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, це
строк, у межах якого особа може
звернутись до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст.
258 ЦК України).

За правилами частини першої статті 259
ЦК України сторонам дозволено за
домовленістю збільшувати встановлену
законом як загальну, так і спеціальну
позовну давність.

Умова про збільшення позовної давності
може бути вміщена як в укладеному
сторонами договорі купівлі-продажу,
поставки, надання послуг тощо, так і в
окремому документі або в листах,
телеграмах, телефонограмах та інших
документах, якими обмінювалися сторони
і які повинні однозначно свідчити про
досягнення згоди сторін щодо
збільшення строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Пленуму Вищого
господарського суду «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» від 29.05.2013р. № 10.

Пунктом 9.3. Договору сторони
передбачили, що строк, у межах якого
вони можуть звернутись до суду з
вимогою про захист своїх прав за цим
Договором (строк позовної давності), у
тому числі щодо стягнення основної
заборгованості, штрафів, пені,
відсотків річних, інфляційних
нарахувань, встановлюється тривалістю
у 5 років.

З огляду на вищевикладене, суд не
приймає заперечення відповідача та не
вбачає підстав для застосування
позовної давності до вимог про
нарахування пені за період з 14.02.2013р. по
12.09.2013р.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарський відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
дим Кодексом, іншими законами та
договором. Застосування господарських
санкцій повинно гарантувати захист
прав і законних інтересів громадян,
організацій та держави, в тому числі
відшкодування збитків учасникам
господарських відносин, завданих
внаслідок правопорушення, та
забезпечувати правопорядок у сфері
господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми, яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання, або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язань припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 вказаного закону встановлено,
що розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Судом здійснено перевірку розрахунку
пені наданого позивачем та
встановлено, що розрахунок є
арифметично вірним, відповідає нормам
законодавства та матеріалам справи, а
відтак вимога про стягнення пені
підлягає задоволенню в повному обсязі
в сумі 75 613,35 грн.

Позивачем також заявлено позовну
вимогу щодо стягнення з відповідача 15
576,71 грн. 3% річних та 4 730,29 грн.
інфляційних.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши розрахунок
інфляційних втрат та 3% річних
встановив, що заявлені позивачем до
стягнення суми відповідають вимогам
законодавства та обставинам справи, а
тому вимога щодо стягнення 15 576,71 грн. 3%
річних та 4 730,29 грн. інфляційних втрат
підлягає задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному обсязі та з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 75
613,35 грн. пені, 15 576,71 грн. 3% річних та 4 730,29
грн. інфляційних.

Щодо розподілу судових витрат, суд
зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2
частини 2 статті 4 ЗУ «Про судовий збір»,
за подання до господарського суду з
позовної заяви майнового характеру
сплачується судовий збір в розмірі 2%
ціни позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

З огляду на те, що ціна позову складає 95
920,35 грн., до Державного бюджету мав бути
сплачений судовий збір у розмірі 1 918,41
грн.

Приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору, та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України.

Аналогічну правову позицію викладено в
п. 4.6. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» № 7 від 21.02.2013р.

Враховуючи, що відповідач не
звільнений від сплати судового збору
згідно ст. 5 Закону України «Про судовий
збір» витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства
«Вишнівськтеплоенерго» Вишневої
міської ради Києво - Святошинського
району Київської області (08132, Київська
область, Києво-Святошинський район, м.
Вишневе, вул. Київська,11 ) на користь Публічного
акціонерного товариства Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, ) - 75 613
(сімдесят п'ять тисяч шістсот
тринадцять) грн. 35 коп. пені, 15 576
(п'ятнадцять тисяч п'ятсот сімдесят
шість) грн. 71 коп. 3% річних та 4 730 (чотири
тисячі сімсот тридцять) грн. 29 коп.
інфляційних втрат.

3. Стягнути з Комунального підприємства
«Вишнівськтеплоенерго» Вишневої
міської ради Києво - Святошинського
району Київської області (08132, Київська
область, Києво-Святошинський район, м.
Вишневе, вул. Київська,11 ) в дохід Державного бюджету 1 918
(одну тисячу дев'ятсот вісімнадцять)
грн. 41 коп. судового збору.

4. Видати накази після набрання
судовим рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту
рішення: 25.11.2014р.

Суддя
О.В. Щоткін