ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р.Справа № 922/4475/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання
Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Позитив-Плюс",
м.Дніпропетровськ до ТОВ "Рокфор
маркет", м. Харків про стягнення
коштів в сумі 27920,94 грн. за участю
сторін:

позивача - не з*явився

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Позитив-Плюс"
звернувся до суду з позовною заявою до
відповідача, Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рокфор Маркет" про
стягнення з останнього суми боргу у
розмірі 27920,94 грн. та судовий збір у
розмірі 1951,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань по
договору поставки №124101 від 24.10.2011 року
у частині здійснення розрахунків за
поставлений товар.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, свого
повноважного представника не направив,
ухвали суду про порушення провадження
у справі від 13.10.2014 року та від 27.10.2014
року повернулися до суду з відміткою
поштового відділення " за закінченням
строку зберігання".

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого
учасника судового процесу в судовому
засіданні протокол судового засідання,
в якому відображені відомості про явку
сторін (пункт 4 частини другої статті 811
ГПК України), є належним підтвердженням
повідомлення такої сторони (іншого
учасника судового процесу) про час і
місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представника
позивача господарським судом
встановлено наступне.

Між позивачем (Постачальник) та
відповідачем (Замовник), 24 жовтня 2011
року було укладено договір поставки
продукції №124101 (далі по тексту -
договір) з протоколом розбіжностей та
додатковими угодами № 1 від 01.01.2012 року
та № 2 від 19.09.2012 року , відповідно до
умов якого позивач взяв на себе
зобов'язання з постачання відповідачу
товарів, а відповідач бере на себе
зобов'язання отримати та оплатити
товар, що надалі іменуються продукцією,
на умовах обумовлених в даному
договорі ( п.1.1 договору).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до п.3.6 договору право
власності на товар ( в разі поставки
товару - на кожну його частину, партію)
переходить до відповідача при
передачі товару ( кожної його частини,
партії) позивачем відповідачу.
Передача товару оформлюється шляхом
відмітки відповідачем про отримання
товару на екземплярі накладної, яка
скріплюється підписом уповноваженої
особи з відтиском печатки (штампа)
відповідача . Повноваження осіб, які
здійснюють приймання товару від імені
відповідача підтверджується разовою
довіреністю на отримання
товаро-матеріальних цінностей -
типові форми № М-2,М-2б або дорученням
оформленому у нотаріальному порядку,
або у відповідності до Інструкції "Про
порядок реєстрації виданих,
повернутих та використаних
довіреностей на отримання цінностей" .

З аналізу п. 1 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-06/928/2012 від 17.07.2012р. "Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права" вбачається,
що підписання сторонами видаткової
накладної посвідчує факт здійснення
господарської операції та
встановлення договірних відносин.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2 Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
№ 99 від 16.05.1996р., сировина, матеріали,
паливо, запчастини, інвентар, худоба,
насіння, добрива, інструмент, товари,
основні засоби та інші
товарно-матеріальні цінності, а також
нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери (надалі -
цінності) відпускаються покупцям або
передаються безплатно тільки за
довіреністю одержувачів, за
виключенням лише одного випадку, коли
відпуск товарно-матеріальних
цінностей може здійснюватися без
довіреності, а саме - при
централізовано-кільцевих перевезеннях
цінностей підприємствам їх відпуск
постачальниками може здійснюватися
без довіреності, якщо одержувач
цінностей за підписом керівника і
головного бухгалтера підприємства або
інших осіб, які уповноважені
підписувати довіреності, повідомив
постачальника про зразок печатки
(штампу), якою матеріально
відповідальна особа, що буде приймати
цінності, завіряє на супровідних
документах (накладній, акті, ордері
тощо) свій підпис про одержання
цінностей (абз. 3 п. 13 Інструкції).

Також, відповідно до листа
Міністерства фінансів України від
31.10.2000р. № 053-291516 довіреність на
одержання цінностей є первинним
документом, що фіксує рішення
уповноваженої особи (керівника)
підприємства про уповноваження
конкретної особи одержати для
підприємства визначені перелік та
кількість цінностей. Без довіреності
не може бути створено (виписано,
підписано) інший первинний документ -
накладну вимогу, товарно-транспортну
накладну, який є дозволом для
здійснення господарської операції з
відпуску цінностей і відповідно до
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» є підставою для її
бухгалтерського обліку.

Позивач свої зобов'язання згідно
договору виконав та поставив
відповідачу товар, що підтверджується
наступними видатковими накладними:

№ 1ППУХ000003382 від 20.03.2013 року на суму 17419,92
грн.;

№ 1 ППУХ 000004336 від 10.04.2013 року на суму
6691,32 грн.;

№ 1 ППУХ000005599 від 10.05.2013 року на суму 2652,84
грн.;

№ 1 ППУХ000001357 від 31.01.2011 року на суму 1514,04
грн. ;( а.с.38-44). на загальну суму 28278,12
грн.

Частково відповідач повернув
постачальнику товар на суму 68,58 грн. ,
про що свідчать видаткові накладні на
повернення, а саме :

видаткова накладна № 4244 від 27.03.2013 року
на суму 33,60 грн.;

видаткова накладна № 4245 від 27.03.2013 року
на суму 10,74 грн.;

видаткова накладна № 4246 від 27.03.2013 року
на суму 10.38 грн.;

видаткова накладна № 4248 від 27.03.2013 року
на суму 12,96 грн.;

видаткова накладна № 4249 від 27.03.2013 року
на суму 0,90 грн. ;( а.с.45-50).

Відповідач отримав товар, про що
свідчить підпис повноважного
представника відповідача на
видатковій накладній, але вартість
товару не оплатив , у зв'язку із чим
виникла заборгованість у розмірі 28209,54
грн. (28278,12 грн. - 68,58 грн. = 28209,54 грн.)

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду жодного
доказу, який би спростовував наявність
заборгованості перед позивачем, хоча
мав можливість скористуватись своїми
процесуальними правами та надати
документи в обґрунтування своєї
позиції по справі, суд дійшов висновку
про те, що позовна вимога позивача в
частині стягнення коштів в сумі 27920,94
грн. (сума основного боргу) правомірна
та обґрунтована, така, що не
спростована відповідачем, тому
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу
України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Рокфор маркет" (61022, м.
Харків, проспект Московський, буд.257;
, р/р 0616 в ПАТ
"ВІЕЙБІ Банк", МФО 380537, МФО 350697, ІПН
301, свідоцтво платника ПДВ №100342447)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Позитив-Плюс" ( м.
Дніпропетровськ , вул.
Червонопартизанська, б.1 , код 37375009 п/рах
101 у ПАТ "Банк Кредит Дніпро" м.
Дніпропетровськ, МФО 305749 ІПН 11,
свідоцтво платника ПДВ 100317659) суму
основного боргу 27920,94 грн. та судовий
збір

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили 1827 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 18.11.2014 р.

Суддя Л.С. Лаврова