РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року
Справа № 906/1014/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Мамченко Ю.А.

судді Юрчук
М.І. ,

судді Дужич
С.П.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: Сараян А.А. (керівник, виписка
з ЄДР міститься в матеріалах справи);
Ковальчук Р.М. (довіреність №б/н від
19.11.2014 року)

відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача Дочірнього підприємства
"Житомирський облавтодор" ВАТ ДАК
"Автомобільні дороги України" на
рішення господарського суду
Житомирської області від 26.08.2014 року у
справі №906/1014/14 (суддя Сікорська Н.А.)

за позовом Виробничо-комерційної фірми
"Урарту"

до Дочірнього підприємства
"Житомирський облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України"

про стягнення 498637,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Житомирської області від 26 серпня 2014
року у справі №906/1014/14 позов
Виробничо-комерційної фірми «Урарту»
(надалі - позивач) до ДП «Житомирський
облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні
дороги України» (надалі - відповідач)
про стягнення 498637,83 грн. задоволено
частково /а.с.84-86/. Стягнуто з Державного
підприємства "Житомирський облавтодор"
Відкритого акціонерного товариства
"ДАК"Автомобільні дороги України" (10003,
м.Житомир, вул. Перемоги,75, ) на користь Виробничо-комерційної
фірми "Урарту" (12701, Житомирська область,
м.Баранівка, вул.Старченка, 1, ) 223459,68 грн. основного боргу; 8000,00
грн пені; 22345,97 грн. штрафу; 14342,64 грн.
інфляційних; 3586,98 грн. 3% річних; 5619,63 грн.
судового збору. Відмовлено в
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення 217386,47 грн. пені.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що
заборгованість відповідача становить
223459,68 грн., що вбачається з підписаного
сторонами акту звірки розрахунків
станом на 19.08.2014 року. Відповідач факт
існування заборгованості за надані
послуги не спростував. Як вбачається з
розрахунку, пеня в сумі 234632,66грн.
розрахована, виходячи з пункту 7.3.6
Договору в розмірі 0,5% від суми боргу за
період з 25.12.2013 року по 23.07.2014 року, тобто
за 210 днів, що суперечить нормам чинного
законодавства. Таким чином, 217386,47грн.
пені (234632,66грн. - 17246,19грн.) заявлені
позивачем безпідставно, а тому судом
відмовлено в їх задоволенні.

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням, відповідач -
Дочірнє підприємство «Житомирський
облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні
дороги України» звернувся до
Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою №1218 від 08.09.2014 року, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду Житомирської
області від 26.08.2014 року у справі №906/1014/14
в частині задоволення позову і у цій
частині постановити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову ВКФ
«Урарту» у повному обсязі; у іншій
частині оскаржуване рішення (в частині
відмови у задоволенні позову щодо
стягнення 217386,47 грн. пені) залишити без
змін /а.с. 95-99/. Обґрунтовуючи свої
вимоги апелянт посилається на
порушення господарським судом
Житомирської області норм
матеріального та процесуального права,
а також вважає, що при вирішенні справи
було допущено неповне з'ясування
обставин справи. Зокрема, апелянт
зазначає, що вимоги виникли на підставі
Договору надання послуг №49-02 від 18.10.2013
року, проте, як неодноразово було
зауважено відповідачем, договір
підписано неуповноваженою особою -
начальником філії відповідача, проте
жодні документи про уповноваження
підписанта договору у відповідача
відсутні; виходячи з пункту 5.23.
Уніфікованої системи
організаційно-розпорядчої
документації акт наданих послуг №52 від
25.11.2013 року не є підписаним від імені
відповідача, адже під текстом акта
жодні підписи від імені відповідача
відсутні; акт звірки взаємних
розрахунків станом на 04.06.2014 року не
може бути доказом боргу, так як він є
лише документом за яким бухгалтерії
підприємство звіряють бухгалтерський
облік операцій, а наявність чи
відсутність будь-яких зобов'язань
сторін підтверджується первинними
документами; акт звіряння станом на
19.08.2014 року не містить жодних посилань
на спірний Договір, сума такого акту
суттєво відрізняється від суми даного
спору, в той час як за докази можуть
прийматися лише ті документи, що
містять інформацію про предмет
доказування; відповідач просить
врахувати відсутність будь-яких дій, що
вказували б на визнання позовних вимог
в даній справі.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 23 вересня 2014
року у справі №906/1014/14 апеляційну
скаргу відповідача прийнято до
провадження та призначено дату
судового засідання на 15 жовтня 2014 року
/а.с. 94/.

Від позивача - Виробничо-комерційна
фірма "Урарту" надійшов відзив на
апеляційну скаргу, відповідно до якого
останній вважає оскаржуване рішення
законним та обґрунтованим, прийнятим у
повній відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
відтак в задоволенні апеляційної
скарги просить відмовити, а судове
рішення у справі залишити без змін /а.с.
122-124/. В обґрунтування своїх заперечень
посилається на доводи викладені у
оскаржуваному рішенні місцевого
господарського суду.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 15 жовтня 2014
року, у зв'язку з неявкою представників
сторін та поданим клопотанням про
відкладення розгляду справи розгляд
апеляційної скарги відповідача було
відкладено на 24 жовтня 2014 року /а.с. 111/.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 24 жовтня 2014
року, у зв'язку з неявкою апелянта та
необхідністю витребування нових
доказів, розгляд справи було
відкладено на 20 листопада 2014 року /а.с.
118/.

Представник відповідача в судове
засідання 20 листопада 2014 року не
з'явився, водночас ним було подано
заяву №1611 від 20.11.2014 року про розгляд
справи за відсутності представника ДП
"Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК
Автомобільні дороги України" /а.с. 134-135/.

Колегія суддів, розглянувши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги та відзиву на неї, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що у задоволенні вимог
апеляційної скарги слід відмовити,
рішення місцевого господарського суду
- залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
18.10.2013 року між Виробничо-комерційною
фірмою "Урарту" (виконавець) та ДП
"Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК"
Автомобільні дороги України" (замовник)
було укладено договір № 49-02 надання
послуг /а.с. 12-16/.

Відповідно до пункту 1.1. Договору,
позивач зобов'язався в порядку та на
умовах, визначених цим Договором,
надати послуги спеціальними машинами
та механізмами, а відповідач
зобов'язався прийняти та оплатити
надані послуги.

Загальна вартість послуг за цим
Договором складається із вартості
послуг, наданих в межах строку дії
цього Договору, відповідно до актів
наданих послуг Договору (пункт 3.1.
Договору).

Згідно пункту 5.1 Договору, термін
надання послуг з 18.10.2013 року по 31.12.2013
року включно.

Після надання послуг між сторонами
оформлюється відповідний акт, який
підписується уповноваженими
представниками сторін та скріплюється
печатками сторін (пункт 5.6. Договору).

За приписами пункту 5.8. вищезазначеного
Договору, датою передачі наданих
послуг від виконавця замовнику
вважається дата підписання акту
наданих послуг.

На виконання умов договору позивачем
надано послуги на загальну суму 223459,68
грн., що підтверджується наявним в
матеріалах справи Актом надання
послуг № 52 від 25.11.2013 року /а.с.17/.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що
розрахунки за надані послуги
проводяться шляхом перерахування
замовником коштів на розрахунковий
рахунок виконавця після підписання
сторонами акту наданих послуг.
Замовник зобов'язався розрахуватись з
виконавцем за надані послуги протягом
30 (тридцяти) календарних днів з моменту
отримання від виконавця документів
відповідно до пункту 4.1.

Оскільки позивачем належним чином
виконані свої зобов'язання з надання
послуг, що також не заперечується
відповідачем, то у останнього виник
обов'язок щодо оплати наданих послуг на
загальну суму 223459,68 грн., який мав бути
виконаний до 25.12.2013 року включно.

Однак у порушення умов договору
апелянт договірні зобов'язання не
виконав.

18.06.2014 року за вих. №1806/14 ВКФ «Урарту»
направлена відповідачу претензія з
вимогою оплати заборгованості за
договором № 49-02 від 18.10.2013 року /а.с. 19/.

Станом на день вирішення спору як у
суді першої так і апеляційної
інстанції відповідач свої зобов'язання
не виконав, заборгованість не сплатив.

Відповідно до пункту 7.3.6 Договору, в
разі порушення строків оплати послуг,
замовник на вимогу виконавця
зобов'язаний сплатити останньому пеню
в розмірі 0,5% за кожен день прострочення
та штраф у розмірі 10,0% від суми боргу.

В порядку вищезазначеного пункту
договору, позивачем нараховано
відповідачу 234632,66 грн. пені та 22345,97 грн.
штрафу.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України відповідачу
нараховано інфляційні на суму 14342,64 грн.
та 3% річних на суму 3586,98 грн..

Представник ДП «Житомирський
облавтодор ВАТ ДАК «Автомобільні
дороги України» в судовому засіданні
суду першої інстанції 26 серпня 2014 року
не заперечувала проти основного боргу.
Вказала, що позов відповідач визнає
про, що свідчить акт звірки взаємних
розрахунків станом на 19.08.2014 року /а.с.82/.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи, колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи,
правовідносини між сторонами виникли
на підставі договору про надання
послуг.

Згідно частини 1 статті 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Нормою статті 525 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, а за відсутності
таких вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться (стаття 526
Цивільного кодексу України).

Так, матеріалами справи
підтверджується факт надання
відповідачу послуг, що вказує на
належне виконання зобов'язання з боку
позивача.

Заборгованість відповідача станом на
дату прийняття рішення місцевим
господарським судом становила 223459,68
грн., що також вбачається з підписаного
сторонами акту звірки розрахунків
станом на 19.08.2014 року /а.с. 60/.

Відповідач факт існування
заборгованості за надані послуги не
спростував.

Щодо вимог про стягнення штрафу та пені
в розмірі 234632,66 грн. за період з 25.12.2013
року до 23.07.2014 року, колегія суддів
враховує наступне.

Відповідно до норм статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За умовами статті 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України, неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Так, у відповідності до пункту 7.3.6
Договору, позивачем було заявлено до
стягнення з відповідача штраф в
розмірі 10% від суми боргу, який склав
22345,97.

Колегією суддів перевірено розрахунок
штрафу та встановлено, що він є
арифметично вірним, відповідає
обставинам справи та нормам чинного
законодавства.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(частина 3 статті 549 Цивільного кодексу
України).

Як вбачається з розрахунку позивача,
пеня в сумі 234632,66грн. розрахована,
виходячи з пункту 7.3.6 Договору в
розмірі 0,5% від суми боргу за період з
25.12.2013 року по 23.07.2014 року, тобто за 210
днів, що суперечить нормам чинного
законодавства /а.с. 22/.

Так, відповідно до статей 1, 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Колегією суддів перевірено розрахунок
пені здійснений місцевим
господарським судом та встановлено, що
він є арифметично вірним, відповідає
обставинам справи та нормам чинного
законодавства.

Таким чином, 217386,47 грн. пені (234632,66 грн. -
17246,19 грн.) заявлені позивачем
безпідставно, а тому місцевий
господарський суд правомірно відмовив
в їх задоволенні.

Разом з тим, встановивши за
результатами розгляду даного спору
правомірність заявлених позивачем
вимог в частині стягнення 17246,19грн.
пені, місцевий господарський суд
скориставшись правом передбаченим
статтею 83 ГПК України зменшив її розмір
до 8000,00грн., враховуючи наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551
Цивільного кодексу України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233
Господарського кодексу України у разі,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає
господарському суду право, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення
розміру пені та штрафу, яка підлягає
стягненню зі сторони, що порушила
зобов'язання, суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Судом першої інстанції при зменшенні
розміру заявленої до стягнення пені
правомірно враховано, що засновником
ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" є
Державна служба автомобільних доріг
України, яка володіє 100 відсотками
акцій розміру статутного фонду
засновника, а отже відноситься до
державного сектору економіки. Суд
врахував важке фінансове становище
відповідача, яке полягає у значній
кредиторській заборгованості,
заборгованості по кредитним договорам,
а також заборгованість перед бюджетом
по сплаті податків та внесків до усіх
фондів.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі статті 625 Цивільного
кодексу України відповідачу
нараховано інфляційні на суму 14342,64 грн.
та 3% річних на суму 3856,98 грн..

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок інфляційних і 3% річних
судами встановлено, що їх нараховано
арифметично вірно, відповідно до умов
договору та норм чинного
законодавства.

Колегією суддів Рівненського
апеляційного господарського суду не
приймаються до уваги доводи апелянта,
що місцевим господарським судом було
помилково встановлено визнання
заборгованості представником
відповідача, оскільки в протоколі
судового засідання господарського
суду Житомирської області від 26 серпня
2014 року по справі №906/1014/14 зазначено, що
представник відповідача проти
позовних вимог щодо основного боргу не
заперечив; вказала, що позов відповідач
визнає про, що свідчить акт звірки
взаємних розрахунків станом на 19.08.2014
року; просить суд не брати до уваги
відзив поданий відповідачем при
винесені рішення. В судовому засіданні
був присутній належним чином
уповноважений представник ДП
«Житомирський облавтодор ВАТ ДАК
«Автомобільні дороги України»
Скиданчук Ірина Володимирівна, яка
діяла на підставі довіреності №1154 від
26.08.2014 року, якою останню уповноважено
на визнання позову повністю або
частково.

Посилання апелянта на те, що Договір
про надання послуг №49-02 від 18 жовтня 2013
року та акт наданих послуг №52 від 25.11.2013
року підписані не уповноваженими
особами не приймається судом
апеляційної інстанції до уваги, так як
на вказаних документах міститься
печатка Філії «Романівський
райавтодор» ДП «Житомирський
облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні
дороги України». Крім того, в
матеріалах справи міститься
довіреність №491 від 11.10.2013 року, якою ДП
"Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК
"Автомобільні дороги України" в особі
директора Лугини Віталія
Володимировича доручив начальнику
філії "Романівський райавтодор"
Присяжнюку Віктору Сергійовичу
заключити договір з
виробничо-комерційною фірмою "Урарту"
на виділення техніки та механізмів для
проведення ямкового ремонту чорних
покриттів асфальто-бетонною сумішшю
/а.с. 137/.

Інші доводи скаржника не заслуговують
на увагу, оскільки їм була надана
вичерпна правова оцінка судом першої
інстанції на підставі наданих
сторонами доказів, які відповідно до
статей 33, 34 ГПК України засвідчують
певні обставини і на яких ґрунтується
висновок суду.

Відповідно до пункту 1 статті 103
Господарського процесуального кодексу
України апеляційна інстанція за
результатами розгляду апеляційної
скарги має право залишити рішення
місцевого господарського суду без
змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини
справи та зважаючи на наявні в
матеріалах справи докази, колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
можуть бути підставою для скасування
рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Житомирської області від 26.08.14 р. у
справі №906/1014/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства "Житомирський облавтодор"
ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України" -
без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу № 906/1014/14 повернути
господарському суду Житомирської
області.

Головуючий суддя
Мамченко Ю.А.

Суддя
Юрчук М.І.

Суддя
Дужич С.П.