ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 р.
Справа № 923/1548/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Александрової Л.І. при
секретарі Кудак М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Екопол-плюс", м.
Полтава

до Дочірнього підприємства
"Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України", м. Херсон

про стягнення 200126 грн. 03 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув;

від відповідача - не прибув.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення після
закінчення розгляду справи.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Екопол-плюс"
(позивач) звернулось до господарського
суду Херсонської області з позовом до
Дочірнього підприємства "Херсонський
облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
(відповідач) про стягнення 200126 грн. 03
коп. заборгованості за договором
поставки № 10 від 23.01.2014 року, з яких 168674
грн. 82 коп. основного боргу, 2440 грн. - 3%
річних, 29011 грн. 21 коп. інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на положення ст.ст. 11, 96, 258,
509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 692, 712 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 229, 232
Господарського кодексу України, ст.ст.
173, 174, 193, 229, 232 Господарського
процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 22.10.2014 р.
порушено провадження у справі та
призначено розгляд справи на 05.11.2014 р.
Ухвалою суду від 05.11.2014 р. відкладено
розгляд справи на 17.11.2014 р.

Позивач та відповідач, належним чином
повідомлені про час, дату та місце
розгляду справи, що підтверджується
поштовими повідомленнями про вручення
ухвали (а.с. 32, 33), але явку уповноважених
представників в судове засідання не
забезпечили та надіслали до суду
клопотання про розгляд справи без
участі їх представників, відповідач
витребувані судом документи не надав.

Неявка представників сторін у судове
засідання господарського суду не
перешкоджає розгляду справи по суті за
наявними у ній матеріалами відповідно
до ст. 75 ГПК України.

19.11.2014 р. від відповідача надійшло
клопотання про розстрочення боргу, в
якому відповідач просить розстрочити
суму боргу на 3 місяці.

Дослідивши матеріали справи,
господарський суд

в с т а н о в и в:

Між товариством з обмеженою
відповідальністю "Екопол-плюс" та
дочірнім підприємством "Херсонський
облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна
компанія "Автомобільні дороги України"
було підписано договір № 10, та додатку
№ 1 до нього.

Згідно п. 1.1 Договору постачальник
зобов'язується передати у всласність
покупця товар, зазначений в п. 1.2 та
додатку № 1 до даного Договору, а
замовник - прийняти і оплатити такий
товар.

Пунктом 1.2 Договору зазначено
найменування товару: мазут М-100 (М-40).
Орієнтовна кількість товару, що
підлягає поставці згідно умов цього
Договору становить 500 тонн. Остаточна
кількість товару складається з
поставки всіх партій товару на
підставі видаткових накладних.

На виконання умов договору позивачем
згідно заявки № 07-04/137 від 13.02.2014 р.,
видаткової накладної № 6 від 14.02.2014 р. та
товарно-транспортної накладної № 3 від
14.02.2014 р., було проведено поставку
мазуту М-100 в кількості 22,49 тон, на
загальну суму 168674,82 гривень, включно з
вартістю відшкодування транспортних
витрат.

Покупцю було надано рахунок на оплату
№ 6 від 14.02.2014 р., видаткову накладну № 6
від 14.02.2014 р., товарно-транспортну
накладну № 3 від 14.02.2014 р., податкову
накладну № 3 від 14.02.2014 р., копію
паспорту якості та було складено Акт
прийому-передачі.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунки
за поставлений товар проводяться
шляхом безготівкового переказу коштів
на поточний рахунок постачальника
вказаний у даному договорі, протягом 45
банківських днів після отримання
товару на підставі рахунку-фактури
(рахунку) та виконання п. 5.6 Договору.
При затримці виконання п. 5.6 Договору,
відлік строку оплати за товар
розпочинається з дати отримання
відповідних документів.

На виконання п. 4.1 Договору відповідач
повинен був розрахуватись на протязі 45
банківських днів, тобто до 21.04.2014 р.,
однак ДП "Херсонський облавтодор"
розрахунків за цю поставку не проводив.

05.09.2014 р. позивач на адресу відповідача
скерував претензію щодо сплати
вартості поставленого товару за вих. №
51 від 05.09.2014 р. (а.с. 23).

Факт надсилання та отримання претензії
відповідачем підтверджується копією
опису вкладення у цінний лист від 05.09.2014
р. на ім'я ДП "Херсонський облавтодор",
копією фіскального чеку № 7798 від 05.09.2014
р. та копією рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення з проставленою датою та
підписом уповноваженої особи про
одержання (а.с. 24).

Однак відповіді на претензію
відповідач не надіслав, борг не
сплатив.

Отже, у відповідача існує
заборгованість в сумі 168674 грн. 82 коп.,
яка до цього часу не погашена.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших правових актів, а
за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

У відповідності до п. 1 ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У зв'язку з цим вимога про стягнення
суми основного боргу - 168674 грн. 82 коп. є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

На підставі вказаної норми позивач
нарахував відповідачу 29011 грн. 21 коп.
інфляційних втрат та 2440 грн. 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Розрахунок 3% річних позивачем
здійснено вірно, судом перевірено.

Таким чином, позовні вимоги щодо
стягнення 3% річних у розмірі 2440 грн.
відповідають наведеним нормам, є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Передбачене законом право кредитора
вимагати стягнення інфляційних
нарахувань є способом захисту майнових
прав та інтересів кредитора, сутність
яких складається з відшкодування
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів, а також
отримання компенсації (плати) від
боржника за користування ним грошовими
коштами, які належать до сплати
кредитору. Індекс інфляції є
щомісячним показником знецінення
грошових коштів і розраховується він
не на кожну дату місяця, а в середньому
на місяць.

Згідно абзацу 2 пункту 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 „Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права" індекс інфляції - це показник,
що характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць; відтак прострочення платежу за
період часу, менший за місяць, не тягне
за собою інфляційних нарахувань.

Аналогічна позиція викладена і у
постанові Вищого господарського суду
України від 05.04.2011 р. № 23/466 та листі
Верховного Суду України „Рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ"
від 03.04.1997 р. № 62-97р.

Із здійсненого судом розрахунку
вбачається, що прострочення оплати
відповідачем отриманого товару в
квітні 2014 р. тривало менше місяця з
22.04.2014 р. по 30.04.2014 р. (9 днів), у зв'язку з
чим підстави для стягнення з
відповідача інфляційних втрат за
квітень відсутні.

Тому, в задоволенні вимоги про
стягнення інфляційних втрат має бути
частково відмовлено, стягненню
підлягає 27155 грн. 79 коп.

Відповідач заперечень проти позову не
надав, доказів розрахунку з позивачем
суду не представив.

За правилами ч. 1 ст. 32, ст. 33 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
зазделегіть встановленої сили.

Таким чином, дослідивши матеріали
даної справи, оцінивши відповідно до
вимог ст. 43 ГПК України надані
сторонами докази та проаналізувавши їх
згідно з вимогами діючого
законодавства, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позову. До
стягнення з відповідача на користь
позивача підлягає 168674 грн. 82 коп.
основного боргу, 2440 грн. 3% річних та 27155
грн. 79 коп. інфляційних втрат. В решті
позовних вимог відмовляється.

З приводу поданої відповідачем заяви
про розстрочку виконання рішення суду
суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 121 Господарського
процесуального кодексу України при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника, за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурорами його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
строк або встановленим господарським
судом способом. Вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи.

Відповідач знаходиться в скрутному
фінансовому становищі, що виникло
внаслідок неналежного виконання
договірних відносин замовниками робіт
- бюджетними установами, що призвело до
наявності великої дебіторської
заборгованості перед ДП "Херсонський
облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні
дороги України", яка виникла через
затримку фінансування державних та
місцевих бюджетів.

Фінансово-економічний стан та
платоспроможність ДП "Херсонський
облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні
дороги України" напряму залежить від
фінансово-економічного стану в
державі. Основним джерелом
фінансування дорожньої галузі є
бюджетні кошти.

З огляду на викладене, підприємство
відповідача є господарським
товариством, яке фінансується із
Державного бюджету, а виконання
рішення шляхом стягнення всієї суми
одразу може призвести ДП "Херсонський
облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні
дороги України" до скрутного
фінансового становища, виникнення
заборгованості по виплаті заробітних
плат та обов'язкових платежів.

Тому суд, на підставі п. 6 ст. 83 ГПК
України, задовольняє заяву відповідача
та надає розстрочку виконання рішення
суду на три місяці.

При вирішенні питання щодо розподілу
судових витрат суд виходить з
наступного.

Відповідно до частини 2 статті 49 ГПК
України, якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору.

У пункті 4.7. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2013 року №7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" висловлено правову позицію
згідно якої зазначена норма виступає
процесуальною санкцією, яка
застосовується господарським судом
незалежно від того, чи заявлялося
відповідне клопотання заінтересованою
стороною.

У такому застосуванні суду слід
виходити з широкого розуміння даної
норми, маючи на увазі, що передбачені
нею наслідки можуть наставати і в разі
неправомірної бездіяльності винної
особи, яка не вжила заходів до
поновлення порушених нею прав і
законних інтересів іншої особи
(зокрема, ухилялася від задоволення її
заснованих на законі вимог), що змусило
останню звернутися за судовим
захистом. Так, якщо зменшення позивачем
розміру позовних вимог пов'язане з
частковим визнанням та задоволенням
позову відповідачем після подання
позову, то судовий збір у відповідній
частині покладається на відповідача.
Або у разі коли в позові відмовлено, але
з обставин справи вбачається, що спір
доведено до судового розгляду
внаслідок ухилення відповідача від
розгляду претензії позивача, якщо вона
пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то
судовий збір також покладається на
відповідача.

Згідно вказаної вище правової позиції,
суд покладає судові витрати позивача
по сплаті судового збору в сумі 4002 грн.
52 коп. на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з дочірнього підприємства
"Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" (73000, м. Херсон, вул.
Поповича, будинок 23, 4) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Екопол-плюс" (36040, м.
Полтава, вул. Юрія Кондратюка, будинок
19, квартира 6, ) - 168674 грн.
82 коп. основного боргу, 2440 грн. 3% річних,
27155 грн. 79 коп. інфляційних втрат та 4002
грн. 52 коп. витрат по сплаті судового
збору. Стягнення здійснювати з
розстрочкою протягом 3 місяців по 67424
грн. 38 коп. щомісячно.

3.В задоволенні решти позову відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 25.11.14 р.

Суддя
Л.І. Александрова