КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2014 р.
Справа№ 10/2180

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пантелієнка В.О.

суддів: Гарник Л.Л.

Доманської М.Л.

за участю секретаря Корінної
А.О.,

та представників:

від ініціюючого кредитора - не
з'явились,

від боржника - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України
(далі - УПФУ) в м.Смілі та Смілянському
районі Черкаської області

на ухвалу

господарського суду Черкаської
області

від 13.05.2014р.

за заявою УПФУ в м.Смілі та
Смілянському районі Черкаської

області

про визнання поточних
грошових вимог

у справі №10/2180 (суддя Шумко
В.В.)

за заявою УПФУ в м.Смілі та
Смілянському районі Черкаської

області

до Державного
підприємства (далі - ДП)
«Машинобудівний

завод «Оризон»

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 13.05.2014р. у справі
№10/2180 задоволено частково заяву
кредитора - УПФУ в м.Смілі та
Смілянському районі Черкаської
області; визнано поточні грошові
вимоги УПФУ в м.Смілі та Смілянському
районі Черкаської області до ДП
«Машинобудівний завод «Оризон» на
суму 23148,78 грн.; відмовлено у визнанні
вимог на суму 86100,05 грн.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою,
УПФУ в м.Смілі та Смілянському районі
Черкаської області подало апеляційну
скаргу, в якій просить ухвалу суду
скасувати в частині відмови у визнанні
вимог на суму 86100,05 грн. і прийняти нове
рішення, яким заявлені кредиторські
вимоги визнати в повному обсязі.

Відзиви на апеляційну скаргу не
надходили.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.11.2014р.
апеляційна скарга була прийнята до
провадження та призначено її до
розгляду на 24.11.2014р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 4-1
Господарського процесуального кодексу
України господарські суди розглядають
справи про банкрутство у порядку
провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі - Закон).

Відповідно до вимог ч.2 ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Згідно ч. 5 ст. 106 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 31.08.2009р. було
порушено провадження у справі №10/2180.

Постановою господарського суду
Черкаської області від 23.10.2012р.
боржника було визнано банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру,
ліквідатором призначено арбітражного
керуючого Хоменка Олександра
Анатолійовича.

До місцевого суду із заявою про
визнання поточних грошових вимог
звернувся кредитор - Управління
Пенсійного фонду України в м. Смілі та
Смілянському районі Черкаської
області - на суму 109248,83 грн. Вказана сума
складається з відшкодування витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій у
сумі 86100,05 грн., а також заборгованість
зі сплати єдиного внеску згідно
поданої звітності боржником у сумі
23148,78 грн.

Вбачається, що ліквідатор вимоги
кредитора визнав частково - на суму
23148,78 грн., проти решти вимог заперечив,
мотивуючи це їх невідповідністю
чинному законодавству, зокрема, ст. 23
Закону України "Про внесення змін до
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" та фактичним
обставинам справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
поточні кредитори - це кредитори з
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство.

Отже, поточними кредиторами слід
вважати тих кредиторів, термін
виконання вимог яких до боржника
настав після порушення справи про
банкрутство.

Згідно із заявою кредитора його
грошові вимоги до банкрута, на суму
109248,83 грн. виникли в період з травня 2013
року по лютий 2014 року включно, тобто
після визнання судом підприємства
банкрутом і відкриття процедури його
ліквідації. Вказана сума складається
із заборгованості по сплаті єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (23148,78 грн.) та
відшкодування фактичних витрат
Пенсійного фонду на виплату і доставку
пільгових пенсій, призначених колишнім
працівникам підприємства-банкрута
(86100,05 грн.).

Законом України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі - Закон
про банкрутство) встановлено, що з дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури строк виконання всіх
грошових зобов'язань банкрута та
зобов'язання щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів)
вважається таким, що настав, а вимоги за
зобов'язаннями боржника, визнаного
банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури (ст. 23 Закону
про банкрутство).

У зв'язку з визнанням боржника
банкрутом у такої особи виникає
особливий правовий статус, який є
значно відмінний від статусу боржника.

Згідно ст. 23 Закону про банкрутство у
банкрута припиняється підприємницька
діяльність та припиняються
повноваження органів управління
банкрута щодо управління банкрутом та
розпорядження його майном, а також
повноваження власника (власників)
майна банкрута.

Відповідно до ст. 25 Закону про
банкрутство, ліквідатор з дня свого
призначення здійснює повноваження,
визначені у ч. 1 вказаної статті, а також
здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом. Отже,
правосуб'єктність ліквідатора
визначена в Законі та він позбавлений
права здійснювати повноваження, які не
передбачені положеннями Закону та
виходять за межі його компетенції.

Таким чином, в ліквідаційній процедурі
нові зобов'язання у банкрута в особі
його органу управління - ліквідатора
(ліквідаційної комісії) можуть
виникати виключно у випадках прямо
передбачених у названому Законі і
порядок їх виконання визначений його
нормами.

Такими випадками є зобов'язання з
оплати поточних комунальних і
експлуатаційних витрат та інших
витрат, пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури (ч. 9 ст. 30
Закону про банкрутство).

Відповідно до ч. 7 ст. 30 Закону про
банкрутство, ліквідатор зобов'язаний
використовувати при проведенні
ліквідаційної процедури тільки один
рахунок боржника в банківській
установі - основний рахунок. Отже,
згідно з приписами Закону, кошти, які
надходять при проведенні
ліквідаційної процедури,
зараховуються на даний основний
рахунок боржника. З цього основного
рахунку здійснюються виплати
кредиторам у порядку, передбаченому
статтею 31 цього Закону (ч. 8 ст. 30 Закону
про банкрутство), та проводяться такі
виплати: поточні комунальні і
експлуатаційні платежі та інші
витрати, пов'язані із здійсненням
ліквідаційної процедури (ч. 9 ст. 30
Закону про банкрутство).

Заборгованість банкрута по сплаті
виникла у зв'язку з несплатою єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в ліквідаційній
процедурі (нарахування заробітної
плати найманим працівникам).

Це підтверджено доданими до заяви
кредитора матеріалами та не
заперечується ліквідатором.

Тому суд першої інстанції законно
визнав поточні грошові вимоги УПФУ в
м.Смілі та Смілянському районі
Черкаської області до ДП
«Машинобудівний завод «Оризон» на
суму 23148,78 грн.

В абзаці 3 п. 29 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
28 березня 2013 року, №01-06/606/2013 "Про Закон
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції
Закону України від 22.12.2011р. № 4212-VI)"
зазначено наступне: "що ж до витрат на
виплату і доставку відповідних пенсій,
то їх капіталізація чинним
законодавством не передбачена. У
ліквідаційній процедурі в
установлений Законом строк можуть бути
заявлені лише ті вимоги щодо витрат на
виплату і доставку відповідних пенсій,
які виникли в процедурах розпорядження
майном та санації, оскільки після
визнання боржника банкрутом
відповідні зобов'язання не виникають".

Вимоги щодо відшкодування витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
на суму 86100,05 грн., нараховані
кредитором за період після визнання
боржника банкрутом, не пов'язані зі
здійсненням процедури ліквідації
банкрута, тому законно і обґрунтовано
не були задоволені місцевим судом.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 ГПК України, ст.
ст. 5, 23, 24 Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу УПФУ в м.Смілі та
Смілянському районі Черкаської
області залишити без задоволення, а
ухвалу господарського суду Черкаської
області від 13.05.2014р. у справі №10/2180 -
без змін.

Матеріали оскарження ухвали по справі
№10/2180 повернути до господарського суду
Черкаської області.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя
В.О. Пантелієнко

Судді
Л.Л. Гарник

М.Л. Доманська