ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2014 р.
Справа № 914/3628/14

За позовом:Заступника військового
прокурора Тернопільського гарнізону в
інтересах держави в особі Міністерства
оборони України, уповноважений орган
Квартирно-експлуатаційний відділ м.
Тернопіль;до відповідача:Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, Львівська
обл., м. Броди;про:стягнення 5655,58 грн.
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Яслик
Н.М.Представники сторін:від
прокуратури:Старик Н.В. - прокурор
(посвідчення №023551);від позивача:не
з'явився;від Міністерства оборони
України:Зима Л.С. - представник
(довіреність №220/472/д від 27.06.2014р.);від
відповідача:не з'явився.

Прокурору та представнику
Міністерства оборони України
роз'яснено права та обов'язки,
передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв
про відвід судді та здійснення
технічної фіксації судового засідання
не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

13.10.2014р. на розгляд господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява Заступника військового
прокурора Тернопільського гарнізону в
інтересах держави в особі Міністерства
оборони України, уповноважений орган
Квартирно-експлуатаційний відділ м.
Тернопіль (надалі - Позивач) до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі -
Відповідач) про стягнення 5655,58 грн.

Ухвалою господарського суду від
14.10.2014р. порушено провадження у справі,
її розгляд призначено на 03.11.2014р. У
зв'язку з неявкою прокурора,
представника позивача та відповідача в
судове засідання 17.11.2014р., розгляд
справи було відкладено на 17.11.2014р., про
що судом винесено відповідну ухвалу.

Прокурор в судове засідання 17.11.2014р.
з'явився, пояснив суду, що станом на
день розгляду справи заборгованість в
розмірі 5655,58 грн. сплачена відповідачем
повністю.

Представник позивача в судове
засідання 17.11.2014р. не з'явився. 20.10.2014р.,
29.10.2014р. та 17.11.2014р. на адресу суду від
позивача надійшли клопотання,
відповідно до яких позивач просить суд
залишити позов без розгляду, оскільки
відповідачем погашено заборгованість
у повному обсязі та здійснювати
судовий розгляд без участі
представника позивача.

Відповідач явки повноважного
представника в судове засідання
17.11.2014р. не забезпечив, вимог ухвал суду
від 14.10.2014р. та від 03.11.2014р. не виконав,
причин неявки представника та
невиконання вимог ухвал суду не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про час, дату та місце
судового розгляду.

Представник Міністерства оборони
України в судове засідання 17.11.2014р.
з'явився, пояснив суду, що
заборгованість в розмірі 5655,58 грн., яка
являлася предметом спору погашена
відповідачем повністю.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму
ВГС України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд прийшов до
висновку, що неявка представників
позивача та відповідача не перешкоджає
вирішенню спору, оскільки, дослідивши
наявні матеріали справи, суд визнав їх
достатніми для того, щоб розглянути
спір за цими матеріалами.

Заслухавши пояснення прокурора та
представника Міністерства оборони
України, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2007р. між Квартирно-експлуатаційним
відділом м. Тернопіль та Приватним
підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір
б/н про постачання електричної енергії,
у відповідності до п. 1.1. якого
постачальник зобов'язується постачати
електроенергію відповідно до умов
даного договору, а споживач своєчасно
проводити оплату за використану
електроенергію та виконати інші умови,
визначені даним Договором та чинним
нормативними актами щодо користування
електроенергією.

В пп. 2.1.1. п. 2.1. Договору сторони
погодили, що постачальник відпускає
споживачу електроенергію та
забезпечує його потужністю в зимовий
період (з 15 жовтня до 15 квітня) - 50 кВт, в
літній період (з 15 квітня по 15 жовтня) - 20
кВт в місяць.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема, Актів про спожиту
електроенергію, в серпні 2014р.
відповідачем спожито 2722 кВт
електричної енергії, а у вересні 2014р. 1879
кВт електричної енергії.

На виконання умов Договору, позивачем
були виставлені споживачу відповідні
рахунки на оплату: рахунок №282 від
18.08.2014р. (за серпень) та рахунок №311 від
16.09.2014р. (за вересень).

З позовної заяви та долученого до неї
розрахунку заборгованості вбачається,
що підставою звернення прокурора до
суду стало неналежне виконання
відповідачем умов Договору в частині
своєчасного внесення плати за
використану електричну енергію за
серпень-вересень 2014р.

При цьому, в останньому клопотанні про
залишення позову без розгляду №14/2284
від 13.11.2014р., позивач зазначає, що станом
на 03.10.2014р. заборгованість в розмірі
5655,58 грн. погашена відповідачем в
повному обсязі.

Як свідчать наявні в матеріалах справи
банківські виписки по рахунку,
заборгованість за електроенергію
відповідач оплатив частинами,
перерахувавши позивачу 26.09.2014р. - 1074,28
грн., 30.09.2014р. - 2581,30 грн. та 02.10.2014р. - 2000,00
грн.

Таким чином судом встановлено, що
станом на день порушення провадження у
справі, заборгованість за Договором
сплачена ФОП ОСОБА_1 повністю.

Встановивши наведені обставини справи,
суд вважає, що в позові слід відмовити
повністю, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що
однією з підстав виникнення
господарського зобов'язання є
господарський договір та інші угоди,
передбачені законом, а також угоди не
передбачені законом, але такі, які йому
не суперечать.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК
України).

Споживання енергії можливе лише на
підставі договору з
енергопостачальником (ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про
електроенергетику»).

Положеннями ч.ч. 1,2 ст. 275 ГК України
встановлено, що за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору
енергопостачання є договір про
постачання електричної енергії
споживачу. Особливості постачання
електричної енергії споживачам та
вимоги до договору про постачання
електричної енергії встановлюються
законами України «Про засади
функціонування ринку електричної
енергії України» та «Про
електроенергетику».

Приписами ч.ч. 6,7 ст. 276 ГК України
визначено, що розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів),
встановлених/визначених відповідно до
вимог закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору. Договір
може передбачати попередню оплату,
планові платежі з наступним
перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Згідно п.п. 6.1., 6.11. Постанови
Національної комісії з питань
регулювання електроенергетики України
№28 від 31.07.1996р. «Про затвердження
Правил користування електричною
енергією» розрахунки споживача за
використану електричну енергію
здійснюються за розрахунковий період
відповідно до умов договору.
Остаточний розрахунок споживача за
електричну енергію, спожиту протягом
розрахункового періоду, здійснюється
на підставі виставленого
постачальником електричної енергії,
рахунка відповідно до даних про
фактичне споживання електричної
енергії визначеного за показами
розрахункових засобів обліку, які
фіксуються у терміни, передбачені
договором, та/або розрахунковим шляхом
у випадках, передбачених цими
Правилами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що предметом позову
являється заборгованість за
поставлену електроенергію у
серпні-вересні 2014р. При цьому, в п. 3.1.
Договору сторони погодили, що оплата за
електричну енергію здійснюється
споживачем до 10 числа місяця
наступного за звітним. Відтак, за
використану енергію у серпні 2014р.
відповідач повинен був розрахуватися
не пізніше 10.09.2014р., а за електроенергію
за вересень 2014р. не пізніше 10.10.2014р. Як
свідчать наявні в матеріалах справи
банківські виписки по рахунку, повний
розрахунок за спожиту електроенергію
за серпень 2014р. здійснений
відповідачем 30.09.2014р. Також 30.09.2014р.
відповідач здійснив часткову проплату
за вересень 2014р., а 03.10.2014р. відбулася
повна оплата за спожиту енергію у
вересні 2014р.

Натомість, позовна заява направлена до
господарського суду 02.10.2014р. (що
підтверджується поштовим штампом на
конверті), що на думку суду свідчить про
передчасність звернення до
господарського суду, оскільки станом
на день направлення позовної заяви,
заборгованість за серпень була
погашена, а за електроенергію спожиту у
вересні 2014р. відповідач розрахувався
повністю ще 03.10.2014р., тобто до моменту
настання терміну, встановленого в
Договорі.

Відповідно до змісту положень п. 4.4.
Постанови Пленуму ВГС України від
26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» якщо предмет спору
був відсутній до порушення провадження
у справі, то зазначена обставина тягне
за собою відмову в позові.

З огляду на викладені обставини, суд
зазначає, що заборгованість
відповідача за серпень 2014 року була
погашена ним до моменту подання
позовної заяви та порушення
провадження у справі, а оплату за
вересень 2014 року відповідач здійснив у
строки встановлені договором, відтак
вимоги про стягнення заборгованості за
вказані місяці є безпідставними.

Щодо клопотання позивача про залишення
позову без розгляду, то суд зазначає, що
ст. 81 ГПК України містить чіткий
перелік підстав за яких суд вправі
залишити позовну заяву без розгляду.
Положення вказаної статті не
передбачають можливості залишення
позову без розгляду за клопотанням
сторони. Відтак заявлене клопотання
позивача задоволенню не підлягає.

Приписами п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір» визначено, що від
сплати судового збору звільняються,
зокрема, органи прокуратури - при
здійсненні своїх повноважень.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 4.6.
Постанови від 21.02.2013р. №7 «Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України» приймаючи рішення зі
справи, провадження в якій порушено за
заявою прокурора, господарський суд у
разі повного або часткового
задоволення позову (скарги) стягує
судовий збір з відповідача (повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
якщо він не звільнений від сплати
судового збору; у разі ж повної або
часткової відмови в позові судовий
збір стягується з визначеного
прокурором позивача (так само повністю
або пропорційно задоволеним вимогам),
за винятком випадків, коли останнього
звільнено від сплати судового збору, та
коли позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України «Про судовий збір»,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Оскільки даний позов був заявлений
заступником військового прокурора
Тернопільського гарнізону в інтересах
держави в особі Міністерства оборони
України, уповноважений орган
Квартирно-експлуатаційний відділ м.
Тернопіль, судовий збір в розмірі 1827,00
грн. слід стягнути з
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Тернопіль в дохід державного бюджету
України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 29, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85,
116 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Стягнути з
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Тернопіль (46002, м. Тернопіль, вул.
Галицька, 1; ) в дохід
державного бюджету України 1827,00 грн.
судового збору.

4. Наказ видати після набрання
рішенням законної сили відповідно до
ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
21.11.2014 р.

Суддя
Крупник Р.В.