ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2014 р.
Справа № 914/3361/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Козак І.Б.,

при секретарі Фартушку Н.Б.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Проектно-будівельна компанія
«Інтеграл», смт.Добротвір,
Камянка-Бузький район, Львівська
область,

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Західенерго», м.Львів

про: стягнення 88 994 грн. 00 коп.

За участю представників:

Від позивача: Підгайна Н.Й. -
представник (довіреність в матеріалах
справи); Маценко О.В. - керівник;

Від відповідача: Маєвська Т.В.,
Добровольська О.Л. - представники
(довіреності в матеріалах справи).

Сторонам роз'яснено права та обов'язки,
передбачені статтею 22 ГПК України,
зокрема, підстави відводу судді
відповідно до статті 20 ГПК України.
Заяв та клопотань про відвід судді не
подано. Представники сторін не
наполягають на фіксуванні судового
процесу технічними засобами.

Суть спору: розглядається справа за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Проектно-будівельна
компанія «Інтеграл» до Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Західенерго» про стягнення 88 994 грн. 00
коп.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 23.09.2014 року
порушено провадження у справі та
розгляд справи призначено на 02.10.2014
року, про що сторони були належним
чином повідомлені під розписку:
позивач - 26.09.2014 року рекомендованою
поштою №80 8, відповідач - 25.09.2014
року рекомендованою поштою №79 0
(оригінали повідомлень про вручення
поштових відправлень в матеріалах
справи).

Розгляд справи неодноразово
відкладався з підстав, викладених в
відповідних ухвалах суду у справі, в
судовому засіданні оголошувалась
перерва ,про що сторони належним чином
повідомлялись під розписку.

Розпорядженням від 03.11.2014 року №758
«Щодо призначення повторного
автоматичного розподілу справи» у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
судді Долінської О.З., у відповідності
до пунктів 3.1.11., 3.3. Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, керівник апарату господарського
суду Львівської області розпорядився
призначити повторний автоматичний
розподіл справи №914/3361/14.

03.11.2014 року на підставі Розпорядження
від 03.11.2014 року №758 здійснено повторний
автоматичний розподіл справи, справу
передано для розгляду судді Козак І.Б.

Представники позивача в судове
засідання 25.11.2014 року з'явились, позовні
вимоги підтримали повністю з підстав,
викладених у позовній заяві та
поясненнях, надали усні пояснення,
аналогічні викладеним у позовній заяві
та поясненнях.

Представники відповідача в судове
засідання з'явились, проти позову
заперечили повністю з підстав,
викладених у відзиві на позовну заяву
та поясненнях.

В ході розгляду справи встановлено.

Позивач: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Проектно-будівельна
компанія «Інтеграл» є юридичною
особою, йому присвоєно код ЄДРЮО та ФОП
36153279, знаходиться за адресою: 80411,
Львівська область, Кам'янка-Бузький
район, смт. Добротвір, вул. Шкільна, буд.
4, кв. 3, що підтверджується долученими
до матеріалів справи Довідкою
Управління статистики у
Кам'янко-Бузькому районі Львівської
області з ЄДРЮО та ФОП серії АБ №423226,
Витягом з ЄДРЮО та ФОП від 22.10.2014 року
№19481330 та Свідоцтвом про державну
реєстрацію юридичної особи серії А00
№837371 (докази в матеріалах справи).

Відповідач: Публічне акціонерне
товариство «ДТЕК Західенерго» є
юридичною особою, йому присвоєно код
ЄДРЮО та ФОП 23269555, знаходиться за
адресою: 79026, Львівська область, м.
Львів, вул. Козельницька, буд. 15, що
підтверджується долученою до
матеріалів справи Випискою з ЄДРЮО та
ФОП від 02.09.2014 року (докази в матеріалах
справи).

26.02.2014 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Проектно-будівельна
компанія «Інтеграл» (надалі - позивач,
підрядник) та Публічним акціонерним
товариством «ДТЕК Західенерго» (надалі
- відповідач, замовник) укладено
Договір на виконання робіт №Д-085
(надалі - договір), за умовами якого
підрядник зобов'язувався у 2014 році за
завданням замовника на свій ризик зі
своїх матеріалів та обладнання
виконати роботи - влаштувати
залізобетонну огорожу північного
периметру ДТЕК Добротвірська ТЕС, код
43.29.12., а замовник зобов'язувався
прийняти і оплатити ці роботи.
Кількісні характеристики виконуваних
підрядником за договором робіт їх
склад і обсяги, визначені
проектно-кошторисною документацією,
затвердженою замовником. Вказана
документація є невід'ємною частиною
договору.

Зазначений договір укладено у
письмовій формі, підписано
повноважними представниками двох
сторін за договором, їх підписи
засвідчено печатками сторін, що
відповідає вимогам статті 207
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), в силу статті 204 ЦК України, є
правомірним правочином.

За своєю правовою природою, основними
та другорядними (не основними)
ознаками, які визначені нормами
чинного цивільно-господарського
законодавства, зазначений договір є
договором будівельного підряду у
відповідності до статті 875 ЦК України.

Відповідно до частини 2 статті 317
Господарського кодексу України,
загальні умови договорів підряду
визначаються відповідно до положень
Цивільного кодексу України про договір
підряду, якщо інше не передбачено цим
Кодексом.

Статтею 875 ЦК України встановлено, що за
договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Згідно пункту 2.1. договору підрядник
повинен виконати передбачені
договором роботи, якість яких
відповідає вимогам діючих стандартів,
технічних умов, умовам договору, умовам
проектно-кошторисної документації,
діючому законодавству.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що
сума договору становить 707 978 грн. 00 коп.,
у тому числі ПДВ - 117 996 грн. 33 коп.

Відповідно до пункту 4.1. договору
розрахунки проводяться шляхом оплати
послуг замовником протягом 60
календарних днів після підписання
сторонами акта здачі-приймання наданих
робіт та за умови надання підрядником
належним чином оформленої податкової
накладної.

Пунктами 5.1. та 5.2. договору встановлено,
що строк (термін) виконання Робіт
складає 65 робочих днів з моменту
підписання сторонами договору. Місце
виконання робіт (адреса об'єкта): ДТЕК
ДОБРОТВІРСЬКА ТЕС. смт. Добротвір, вул.
Промислова. 12 Кам'янка-Бузького району
Львівської області.

Згідно пункту 5.4. договору забезпечення
робіт проектно-кошторисною
документацією покладається на
замовника. Замовник передає підряднику
затверджену проектно-кошторисну
документацію у строк до 3 календарних
днів з дня підписання сторонами
договору.

Підрядник протягом 2 днів після
отримання проектно-кошторисної
документації перевірить її
комплектність, відповідність
установленим вимогам та надасть свої
зауваження (у разі їх наявності)
замовнику. Замовник врахує ці
зауваження (у разі їх обґрунтованості)
у строки, узгоджені сторонами із
урахуванням обсягу зауважень.

Пунктом 5.5. договору визначено, що
комплект проектно-кошторисної
документації буде зберігатися
підрядником на будівельному
майданчику і буде надаватися замовнику
за його проханням для користування в
робочий час, та повертається замовнику
в дводенний термін з дати підписання
сторонами остаточного акту приймання
виконаних робіт.

Відповідно до пункту 6.1. договору
забезпечення виконуваних по договору
робіт та матеріальними ресурсами
здійснює підрядник.

Пунктами 8.1.3. та 8.1.5. договору сторонами
погоджено, що замовник зобов'язаний до
початку провадження робіт забезпечити
підрядника затвердженою
проектно-кошторисною документацію
щодо об'єкту робіт. Сприяти
підрядникові у виконанні роботи у
випадках, в обсязі та в порядку,
встановлених договором.

Пунктом 8.2.1 договору встановлено, що
замовник має право достроково в
односторонньому порядку розірвати
договір у разі невиконання зобов'язань
підрядником, письмово повідомивши про
це його у строк за 14 календарних днів до
дати розірвання договору.

Пункт 8.2.10 договору передбачає, що у
випадку, якщо підрядник не приступає до
роботи своєчасно, в обумовлені
договором строки замовник має право
відмовитись від договору і вимагати
від підрядника відшкодування збитків.

Згідно пункту 8.3.15. договору підрядник
зобов'язаний виконати роботи за
договором з дотриманням чинних в
Україні будівельних норм і стандартів.

Пунктом 9.1. договору визначено, що у
разі невиконання або неналежного
виконання своїх зобов'язань по
договору сторони несуть
відповідальність, передбачену
законодавством України та договором.

Відповідно до пункту 9.2. договору у разі
затримки виконання робіт за договором
або виконання робіт не у повному
обсязі, що виявлені замовником,
підрядник сплачує неустойку у вигляді
пені в розмірі 0,5 відсотка за кожен день
прострочки від суми затриманих та/або
невиконаних робіт. За порушення
строків виконання робіт понад тридцять
календарних днів додатково
сплачується штрафу розмірі семи
відсотків від вартості несвоєчасно
виконаних робіт.

Згідно пункту 12.1. договору договір
набирає чинності з моменту його
підписання обома сторонами та діє до
30.07.2014 року.

Листами від 21.03.2014 оку вих. №23-0414 та від
27.05.2014 року вих. №27-0514 відповідач
звернувся до позивача із вимогою про
надання проектно-кошторисної
документації по договору у
відповідності до пункту 8.1.3. договору
та ДБН А2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної
документації на будівництво» (належним
чином завірена копія листів та доказів
їх надсилання на адресу позивача в
матеріалах справи).

У відповідь на листи відповідача
позивачем 25.04.2014 року за вих. №112-1519 та
10.06.2014 року за вих. №33-2048 надіслано
відповідачу листи з вимогою про
письмове повідомлення про виконання
вимог пункту 5.6 та 5.7. договору. Окрім
того, листом від 10.06.2014 року за вих.
№33-2048 позивач повідомив відповідача
про те, що уся документація по договору
погоджена сторонами в момент його
укладення та підписання (належним
чином завірена копія листів та доказів
їх надсилання на адресу відповідача в
матеріалах справи).

18.06.2014 року позивачем на адресу
відповідача скеровано Претензію вих.
№19-2183 із вимогою про сплату 49 558 грн. 46
коп. пені за договором, яка нарахована
за порушення строків виконання робіт
(належним чином завірена копія
претензії та доказів її скерування на
адресу відповідача в матеріалах
справи).

Відповідачем вказану претензію
залишено без відповіді та реагування.

Окрім того, листом від 01.07.2014 року вих.
№82/1351 відповідач був повідомлений про
розірвання Договору від 26.02.2014 року
№Д-085 з 16 липня 2014 року. Згідно
квитанції поштового відправлення лист
був направлений позивачем відповідачу
01.07.2014 року.

Позивач вказує на те, що Видатковими
накладними від 25.03.2014 року №УР-00000016, від
20.05.2014 року №УР-0000313 та від 25.06.2014 року
№УР-0000458 ним закуплено матеріали для
проведення робіт за договором на
загальну суму 74 893 грн. 60 коп. (належним
чином завірені копії видаткових
накладних в матеріалах справи).

Також позивачем в обґрунтування
позовних вимог долучено до матеріалів
справи копії наказів про звільнення з
роботи від 10.04.2014 року №43-К, від 27.06.2014
року №70-К, №71-К, та довідку про
нарахування заробітної плати та
відрахування соціального внеску
працівникам, якими позивач обґрунтовує
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача 68 994
грн. 80 коп. завданих збитків.

Окрім того, позивачем долучено до
матеріалів справи лист від 29.08.2014 року
№91, у якому ТзОВ «Буське
сорто-насінницьке підприємство»
відмовляється від переговорів щодо
укладення договору про будівництво
двох фундаментів силосів для
зберігання зерна. Вказаним листом
позивач обґрунтовує стягнення з
відповідача на користь позивача 20 000
грн. 00 коп. немайнової шкоди.

З підстав наведеного позивач просить
суд стягнути з відповідача на користь
позивача 68 994 грн. 80 коп. заданих збитків
та 20 000 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Відповідач у своєму відзиві на позовну
заяву, поданому до суду 02.10.2014 року за
вх. №42041/14 проти позовних вимог
позивача заперечує, вважає позов
безпідставним і необґрунтованим,
просить суд відмовити у його
задоволенні з підстав того, що, на думку
відповідача, позивачем не доведено
склад господарського правопорушення,
яке спричинило збитки, а також факту
купівлі матеріалів за видатковими
накладними саме для виконання робіт за
договором.

Окрім того, як зазначає відповідач,
перелік матеріалів, куплених за
видатковими накладними від 25.03.2014 року
№УР-00000016, від 20.05.2014 року №УР-0000313 та від
25.06.2014 року №УР-0000458 не відповідає
переліку необхідних для виконання
робіт за договором матеріалів,
визначених у додатках до договору.

Позивач у своїх додаткових поясненнях
(від 13.10.2014 року вх. №43301/14 від 03.11.2014 року
вх. №47059/14 та вх. №47063/14) позовні вимоги
обґрунтовує тим, що приниженням
ділової репутації суб'єкта
господарювання є поширення у будь якій
формі неправдивих, неточних або
неповних відомостей, які дискредитують
спосіб проведення чи результати його
господарської діяльності у зв'язку із
чим знижується вартість його
нематеріальних активів.

Відповідач у своїх доповненнях до
відзиву (від 31.10.2014 року вх. №46853/14)
вказує на те, що позивачем в основу
позовних вимог про стягнення збитків
покладено факт порушення відповідачем
умов договору щодо ненадання проектної
документації на виконання робіт за
договором.

Приписами частин другої та третьої
статті 538 ЦК України виконання свого
обов'язку однією із сторін, яке
відповідно до договору обумовлене
виконанням другою стороною свого
обов'язку, є зустрічним виконанням
зобов'язання. При зустрічному
виконанні зобов'язання сторони повинні
виконувати свої обов'язки одночасно,
якщо інше не встановлено договором,
актами цивільного законодавства, не
випливає із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту. Сторона, яка
наперед знає, що вона не зможе виконати
свого обов'язку, повинна своєчасно
повідомити про це другу сторону. У разі
невиконання однією із сторін у
зобов'язанні свого обов'язку або за
наявності очевидних підстав вважати,
що вона не виконає свого обов'язку у
встановлений строк (термін) або виконає
його не в повному обсязі, друга сторона
має право зупинити виконання свого
обов'язку, відмовитися від його
виконання частково або в повному
обсязі.

Згідно пункту 5.4. договору забезпечення
робіт проектно-кошторисною
документацією покладається на
замовника. Замовник передає підряднику
затверджену проектно-кошторисну
документацію у строк до 3 календарних
днів з дня підписання сторонами
договору.

Відтак, обов'язок позивача з виконання
робіт і закупівлі матеріалів для
такого виконання не настав, оскільки
відповідачем не надано позивачу
погоджену і затверджену у
встановленому Законами України «Про
архітектурну діяльність», «Про
регулювання містобудівної
діяльності», а також Державними
будівельними нормами України А.2.2-3-2012
проектно-кошторисної документації на
проведення робіт за договором.

Відповідно до приписів частини першої
та пункту 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України та статті 193 ГК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно частини першої статті 14 ЦК
України цивільні обов'язки виконуються
у межах, встановлених договором або
актом цивільного законодавства.

Порядок та способи відшкодування
майнової шкоди визначені в статті 22 ЦК
України, згідно якої особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі. Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право. На вимогу особи, якій завдано
шкоди, та відповідно до обставин справи
майнова шкода може бути відшкодована і
в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана
майну, може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Підставою для відшкодування понесених
збитків є спричинення їх внаслідок
неправомірних дій, тобто наявності
прямого причинного-наслідкового
зв'язку між неправомірними діями
однієї сторони та зменшення майнових
прав іншої.

Згідно статті 224 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Згідно частини другої вказаної статті
під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 ГК України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Важливим елементом доказування
наявності збитків є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
завдані особі, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника (постанова Вищого
господарського суду України від 03.06.2009
року у справі №25/207).

З підстав наведеного суд дійшов до
висновку про те, що позивачем не
доведено належними і допустимими
доказами у справі факту заподіяння
відповідачем шкоди, вини відповідача у
заподіянні шкоди позивачу, її розміру,
а також причинового зв'язку між діями
відповідача та збитками позивача.

Відповідно до пункту 2 Роз'яснень
Вищого арбітражного суду України від
29.02.1996 року №02-5/95 «Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
відшкодуванням моральної шкоди»
моральною визнається шкода, заподіяна
організації порушенням її законних
немайнових прав. Відповідно до чинного
законодавства моральна (немайнова)
шкода відшкодовується в грошовій або
іншій матеріальній формі. При цьому,
якщо дії винної особи заподіяли як
майнову, так і моральну (немайнову)
шкоду, то відшкодування майнової шкоди
не звільняє таку особу від обов'язку
відшкодувати моральну шкоду.

Приниженням ділової репутації суб'єкта
господарювання є поширення у будь якій
формі неправдивих, неточних або
неповних відомостей, які дискредитують
спосіб проведення чи результати його
господарської діяльності у зв'язку із
чим знижується вартість його
нематеріальних активів.

Пунктом 41. Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 07.04.2008
року №01-/211 «Про деякі питання практики
застосування норм Цивільного та
Господарського кодексів України»
встановлено, що абзац п'ятий частини
першої статті 225 ГК України містить
пряму вказівку на те, що матеріальна
компенсація моральної шкоди підлягає
відшкодуванню лише у випадках,
передбачених законом. Стаття 23 ЦК
України такої вказівки не містить.
Разом з тим положення частини першої
статті 23 ЦК України, згідно з якою особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, не можна розуміти таким чином, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди в будь-якому випадку,
коли її права порушуються, оскільки ЦК
України містить численні норми, якими
передбачаються випадки, у яких
допускається відшкодування моральної
шкоди (наприклад, частина третя статті
39, частина друга статті 200, частина
друга статті 216, частина третя статті 225
ЦК України тощо). Так само і припис
пункту четвертого частини першої
статті 611 ЦК України про відшкодування
моральної шкоди не означає, що
відшкодування моральної шкоди
допускається у будь-якому випадку
порушення зобов'язання. Отже, моральна
шкода підлягає відшкодуванню лише у
випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 5 постанови
Пленуму Верховного суду України від
31.03.1995 року №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Таким чином, наданий позивачем в
обґрунтування позовних вимог про
стягнення немайнової шкоди в розмірі 20
000 грн. 00 коп. лист ТзОВ «Буське
сорто-насінницьке підприємство» від
29.08.2014 року №91 про відмову від
переговорів щодо укладення договору не
є достатнім, належним і допустимим
доказом, що така відмова спричинена
діями відповідача, і внаслідок таких
дій відповідача завдано шкоду діловій
репутації позивача.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, у
випадку, якщо стороною (або іншим
учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, оглянувши та
дослідивши матеріали справи і подані
докази, оцінив їх в сукупності та
прийшов до висновку, що позов не є
документально та нормативно
обґрунтованим, відповідачем
спростований, тому в його задоволенні
слід відмовити повністю.

Судові витрати покласти на сторони
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог у відповідності до
статті 49 ГПК України та залишити
сплачений Платіжним дорученням від
21.07.2014 року №273 судовий збір в розмірі 1
827 грн. 00 коп. за позивачем.

На підставі вищенаведеного та
керуючись статтями 21, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 77,
82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Судові витрати залишити за
позивачем.

25.11.2014 року прийнято, підписано та
проголошено вступну і резолютивну
частини рішення. Повний текст рішення
складено та підписано відповідно до
статті 85 ГПК України 27.11.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку
ст. ст. 91 - 93 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя
Козак І.Б.