ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.11.2014 Справа № 920/1893/14За позовом:
Управління освіти, молоді та спорту
Роменської районної державної
адміністрації Сумської області, м.
Ромни, Сумська область

до відповідача: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1,

с. Герасимівка,
Роменський район, Сумська область

за участі третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Роменська об'єднана
фінансова інспекція, м. Ромни, Сумська
область

про стягнення 11 527 грн. 00 коп.

Суддя Зражевський Ю.О.

Представники сторін:

від позивача: представник Дяченко С.В.
довіреність б/н від 24.11.2014 року;

представник Кужель О.В.
довіреність б/н від 24.11.2014 року;

від відповідача: ОСОБА_1;

від третьої особи: не з'явився;

За участю секретаря судового засідання
Кас'ян А.О.

Суть спору: позивач у своїй позовній
заяві просить суд стягнути з
відповідача на свою користь суму
завищених ремонтних робіт у розмірі 11
527 грн. 00 коп. та витрати по сплаті
судового збору в сумі 1827 грн. 00 коп.

Відповідач подав відзив на позовну
заяву (вх. № 15013 від 21.11.2014 року) в якому
зазначає, що розцінки застосовані у
розрахунках вартості ремонтних робіт
та вказані в укладених договорах
підряду № 37 від 07.11.2012 року та № 36/295 від
17.12.2012 року застосовані відповідно до
вимог чинного законодавства і підстав
вважати вартість ремонту завищеною
немає а також просить суд відмовити в
задоволенні позову.

На підставі вимог статті 22
Господарського процесуального кодексу
України, суд прийняв до розгляду та
долучив до матеріалів даної справи
надані відповідачем документи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та оцінивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського
суду Сумської області з позовом про
стягнення суми завищених ремонтних
робіт у розмірі 11527 грн. 00 коп., на
підставі укладених між сторонами
договорів підряду, а саме: № 37 від 07.11.2012
року та № 36/295 від 17.12.2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під
час проведення ревізії
фінансово-господарської діяльності
Управління освіти, молоді та спорту
Роменської районної державної
адміністрації Сумської області за
період з 01.01.2010 року по 30.04.2013 року було
складено акт, яким встановлено, що
договором підряду від 07.11.2012 року № 37
було передбачено виконання
«Улаштування каркасів для акустичних
конструкцій стель з дерев'яних брусків
при віднесенні від стель на 20 см.» в
комп'ютерному класі Анастасівської ЗОШ
І-ІІІ ступенів. Виконання цієї роботи
було включено до акту виконаних робіт
форми КБ-2в № 12 від 12.11.2012 року за
листопад 2012 року, в той час як фактично
була виконана робота згідно ресурсної
норми ПР 15-4053 «Улаштування каркасів
підвісних стель з гнутих оцинкованих
профілів». Вище вказане порушення
призвело до підвищення вартості
ремонтних робіт на загальну суму 6499
грн. 00 коп., а також в порушення п. 1
Доповнення 2 до ДБН Д.1.1-4-2000 «Ресурсні
елементні кошторисні форми на
ремонтно-будівельні роботи»,
затверджених наказом Держбуду України
від 14.09.200 № 201 та роз'яснень
Держкомбуду, підрядником було зайво
застосовано підвищувальний коефіцієнт
1,2 до норм трудовитрат робітників,
зайнятих на ремонтно-будівельних
роботах для обліку впливу умов
виробництва. На підставі наказу
начальника управління освіти від 02.08.2013
року № 234, було проведено комісійне
обстеження об'єму виконаних робіт за
договором підряду від 17.12.2012 року № 36/295,
під час чого зафіксовано наявність
окремого входу до спортивного залу.
Внасідок допущених порушень позивачу
завдано матеріальної шкоди на суму 5028
грн. 00 коп., яка станом на момент
завершення ревізії не відшкодована.

Таким чином, внаслідок зазначених
порушень, як вважає позивач,
відповідачем завищено вартість
наданих послуг на загальну суму 11527 грн.
00 коп., які оплачені позивачем в повному
обсязі, чим завдано йому матеріальної
шкоди (збитків) на вказану суму.

Крім того, позивач зазначає, що він
звертався до відповідача з письмовою
претензією б/н від 03.02.2014 року щодо
відшкодування збитків у зв'язку із
завищенням вартості виконаних
ремонтних робіт, проте досягти
взаємної згоди не вдалося.

В зв'язку з вищенаведеним позивач
просить суд стягнути з відповідача
завдані йому збитки в результаті
завищеної вартості виконаних робіт за
згаданими договорами на суму 11527 грн. 00
коп.

Відповідач проти позову заперечує та
просить суд відмовити в задоволенні
даного позову, оскільки ним в повному
обсязі та без зауважень з боку позивача
виконано роботи та надано послуги, що
підтверджується підписаними сторонами
актами виконаних робіт.

Господарський суд, дослідивши та
оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, дійшов висновку, що
позиція позивача є хибною та
суперечить фактичним обставинам
справи, тому позовні вимоги
задоволенню не підлягають з огляду на
наступне.

Відповідно до приписів статті 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають з дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені актами цивільного
законодавства, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
а як визначено приписами статті 509
цього ж Кодексу, зобов'язання виникають
із підстав встановлених вищевказаною
правовою нормою.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утриматися від певних дій, а інший
суб'єкт (управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до вимог статті 509
Цивільного кодексу України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

За змістом статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
частині першій статті 193
Господарського Кодексу України, яка
також передбачає, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного
кодексу України та частини сьомої
статті 193 Господарського Кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 530
Цивільного кодексу України, якщо в
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Згідно з положеннями статті 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до вимог статті 629 цього ж
Кодексу, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідності до положень статті 224
Господарського кодексу України, збитки
- це витрати, зроблені управленою
стороною, втрата або пошкодження її
майна, а також не одержані нею доходи,
які управнена сторона одержала б у разі
належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення
господарської діяльності другою
стороною.

Згідно із статтею 22 Цивільного кодексу
України, особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких осо ба
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
осо ба зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); 2) доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, як би її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі. Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
поруше но, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною.

Відповідно до частини шостої статті 226
Господарського кодексу України, у разі
невиконання зобов'язання викона ти
певну роботу (надати послугу) управнена
сторона має право виконати цю роботу
самостійно або доручити її виконання
(надання послуги) третім особам, якщо
інше не передбачено законом або
зобов'язанням, та вимагати
відшкодування збитків, завда них
невиконанням зобов'язання.

Згідно частини першої статті 906
Цивільного кодексу України, збитки,
завдані замовнику невиконанням або
неналежним виконанням договору про
надання послуг за плату, підлягають від
шкодуванню виконавцем, у разі
наявності його вини, у повному обсязі,
якщо інше не встановлено договором.
Виконавець, який порушив договір про
надання послуг за плату при здійсненні
ним підприємницької діяльності,
відповідає за це порушення, якщо не
доведе, що належне виконання виявилося
неможливим внаслідок непере борної
сили, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 623 Цивільного кодексу України
визначено, що боржник, який порушив
зобов'язання має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки; розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Отже, відшкодування збитків можливо
лише за наявності складу
правопорушення, до якого входять
наступні елементи: протиправна
поведінка, наявність збитків,
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та спричиненням збитків,
вина. Відсутність хоча б одного
елемента складу правопорушення
виключає настання відповідальності у
вигляді відшкодування збитків.

В свою чергу позивач не довів суду, що
поведінка відповідача є протиправною,
доказів порушення господарських
зобов'язань позивач не надав.

Позивач не спростував того факту, що
відповідач належним чином виконав
умови укладених між сторонами
договорів, які є обов'язковими для
сторін.

Згідно зі статтею 627 Цивільного
кодексу України, відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Сутність
свободи договору розкривається
насамперед через співвідношення актів
цивільного законодавства і договору:
сторони мають право врегулювати ті
відносини, які не визначені у
положеннях актів цивільного
законодавства, а також відступати від
положень, що визначені цими актами, і
самостійно врегулювати свої відносини,
крім випадків, коли в актах
законодавства міститься пряма
заборона відступів від передбачених
ними положень або якщо обов'язковість
положень актів цивільного
законодавства випливає з їхнього
змісту чи суті відносин між сторонами.

Сторони, підписавши вищезгадані
договори підряду погодили всі істотні
умови договорів, зокрема, замовником
(позивачем) було погоджено ціну,
укладені між сторонами у справі
договори не визнані недійсними у
встанов леному законом порядку, до
зазначених договорів сторонами не
вносились зміни з приводу ціни наданих
послуг, а відтак кошти, які просить
стягнути позивач, не є збитками в
розумінні вищенаведених правових норм.
Вказані кошти є такими, що отримані
відповідачем при наявності
відповідної правової підстави, а
відтак не можуть бути витребуваними і
відповідно до положень статті 1212
Цивільного кодексу України, як
безпідставно набуті.

Посилання позивача на акт ревізії
фінансово-господарської діяльності №
014-21/14 від 23.08.2013 року суд вважає
безпідставним, оскільки зазначениий
акт не є належним і допустимим доказом
порушення відповідачем договірних
зобов'язань і завдання позивачеві
збитків, а отже, не може свідчити про
наявність підстав для задоволення
позову, оскільки виявлені перевіркою
порушення відповідача жодним чином не
впливають на умови договорів та не
можуть їх змінювати.

Відповідно до статті 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого
Кодексу, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються
учасниками судового процесу.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стаття 43 Господарського
процесуального кодексу України
визначає, що господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги позивача задоволенню не
підлягають у зв'язку з їх
необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, судові витрати покладаються
на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 1, 32-34, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 28.11.2014 року.

Суддя Ю.О. Зражевський