ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2014 р.
Справа № 909/963/14

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого судді
Орищин Г.В.

суддів
Галушко Н.А.

Данко Л.С.

розглянув апеляційну скаргу
приватного підприємства «Аресконт» б/н
б/д

на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 03.10.2014 р.

у справі № 909/963/14

за позовом приватного підприємства
«Аресконт», м. Івано-Франківськ

до відповідача Тисменицької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області, м.
Тисмениця

про стягнення 5070,00 грн. штрафу

представники сторін:

- від позивача - Трубич І.А.,

- від відповідача - Сворак В.М.

Права та обов'язки сторін, передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено.

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 03.10.2014р.
(повне рішення складено 07.10.2014р.) у
справі № 909/963/14 (суддя Булка В.І.)
відмовлено в задоволенні позову
приватного підприємства (далі -ПП)
«Аресконт» про стягнення з
Тисменицької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі - ОДПІ
ГУ Міндоходів в Івано-Франківській
області) 5070,00 грн. штрафу. Рішення
приймалось судом з врахуванням поданих
позивачем відповідних заяв про
зменшення розміру позовних вимог, що
складали, на момент заявлення позову
5100,00 грн. заборгованості за договорами
на централізоване спостереження за
об'єктом та 4590,00 грн. штрафу, в
результаті чого, на момент прийняття
рішення, до стягнення ПП «Аресконт»
заявило лише 5070,00 грн. штрафу (а.с. 49, 50,
51).

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що, оскільки
відповідачем сплачена сума основного
боргу до прийняття рішення судом і, що
відповідач є державним органом та
фінансується з державного бюджету
України, застосування штрафної
відповідальності є безпідставним.

Дане рішення оскаржив позивач,
оскільки вважає, що таке є незаконним,
оскільки суд не надав належної оцінки
наявним у матеріалах справи доказам, у
зв'язку з чим просить рішення
господарського суду
Івано-Франківської області від 03.10.2014 р.
у даній справі скасувати та прийняти
нове, яким позов задоволити.

У відзиві на апеляційну скаргу,
відповідач посилається на врахування
господарським судом всіх фактичних
обставин справи і просить рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

З матеріалів справи та апеляційної
скарги вбачається наступне:

Між ПП "Аресконт" та Тисменицькою ОДПІ
ГУ Міндоходів в Івано-Франківській
області укладено договори на
централізоване спостереження за
об'єктом: №01/03/2013-ОП від 01.01.2013р. та
№01/03/2014-ОП від 01.04.2014р. (а.с.8-12, 14-18).
Відповідно до п.1.1 вказаних вище
договорів, клієнт (відповідач) передав,
а охорона (позивач) прийняла під
охоронне спостереження майно, що
належить відповідачу, яке знаходиться
на об'єкті, позначеному на плані (схемі)
- додатки №1 до договорів. Пунктами 3.10
договорів встановлено, що відповідач
зобов'язався своєчасно вносити плату
за послуги по встановленню
сигналізації і охоронного
спостереження. Оплата за послуги
охорони проводиться щомісячно і
вноситься клієнтом в термін п'яти
банківських днів, кожного місяця,
згідно :

- з актом наданих послуг (згідно
договору №01/03/2013-ОП від 01.01.2013р.);

- рахунком - фактурою (згідно договору
№01/03/2014-ОП від 01.04.2014р.).

Позивач, з посиланням на акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
(а.с. 4, 13, 19-22), вважає виконаними взяті на
себе зобов'язання за вищезазначеними
договорами, а відповідача таким, що
свої зобов'язання за договорами не
виконав, у зв'язку з чим, на його думку
існують підстави для застосування
положень п.3.15 договору №01/03/2014-ОП від
01.04.2014р. та стягнення з відповідача
штрафу за прострочення платежів (за
період з 01.04.2014р. по 16.09.2014р.).

Судова колегія, заслухавши пояснення
представників сторін, оцінивши подані
сторонами докази на відповідність їх
фактичним обставинам і матеріалам
справи, вважає, що підстави для
задоволення апеляційної скарги та,
відповідно, скасування оскаржуваного
рішення - відсутні, з огляду на
наступне:

Відповідно до ст.509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматись від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться; кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

В даному випадку, незважаючи, на те, що
акти здачі-приймання робіт (послуг)
належним чином не оформлені - відсутні
докази прийняття відповідачем послуг
охорони (акти не підписані
відповідачем у справі), доказів
виставлення рахунків на оплату послуг
позивачем також не надано, сума
основного боргу відповідачем сплачена
(а.с. 52).

Предметом апеляційного оскарження у
даній справі є відмова в задоволенні
позову щодо стягнення штрафу за
неналежне виконання договору.

Згідно договору на централізоване
спостереження за об'єктом №01/03/2014-ОП
від 01.04.14., за несвоєчасну оплату
охоронних послуг клієнт (відповідач)
сплачує 30,00 грн. штрафу за кожний день
прострочки платежу (п.3.15 договору). При
цьому, як вже зазначалось вище, строк
внесення оплати за охоронні послуги
пунктом 3.10 вказаного договору
визначений в п'ять банківських днів,
кожного поточного місяця, згідно з
рахунком-фактурою. Аналогічні
положення продубльовані в п.4 додатку
№2 до договору (а.с.18).

За несвоєчасну оплату послуг зі
спостереження позивач нарахував
відповідачу 5070,00грн. штрафу. В даному
випадку, позивач наполягає на
стягненні договірної неустойки, однак,
слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання. За ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив зобов'язання, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Колегія суддів звертає увагу, що
матеріали справи не містять доказів
виставлення позивачем відповідних
рахунків-фактур на оплату послуг з
спостереження, а тому, факт
прострочення відповідачем оплати за
отримані послуги не доведений
належними та допустимими доказами.

Згідно п.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Таким чином, оскільки недоведеним є
факт прострочення відповідача (а отже,
і неналежного виконання ним своїх
договірних зобов'язань), судова колегія
вважає, що відсутні підстави для
застосування ст.549 ЦК України, п.3.15
договору та стягнення неустойки.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу на таке.
Пунктами 2, 3 ст. 549 ЦК України
встановлено, що штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання, а неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання є пенею. Слід
зазначити, що неустойка має подвійну
правову природу. До настання строку
виконання зобов'язання неустойка є
способом його забезпечення, а в разі
невиконання зобов'язання -
перетворюється на відповідальність,
яка спрямована на компенсацію
негативних для кредитора наслідків
порушення зобов'язання боржником.
Разом з тим, пеня за своєю правовою
природою продовжує стимулювати
боржника до повного виконання взятих
на себе зобов'язань і після сплати
штрафу, тобто порівняно зі штрафом є
додатковим стимулюючим фактором. Після
застосування такої відповідальності,
як штраф, який має одноразовий
характер, тобто вичерпується з
настанням самого факту порушення
зобов'язання, пеня продовжує
забезпечувати та стимулювати
виконання боржником свого
зобов'язання. В порушення
вищезазначених норм, позивач нарахував
штраф за кожен день прострочення
оплати, що є фактично пенею.

Судовий збір за перегляд рішення в
апеляційному порядку, відповідно до
вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти
на скаржника.

Отже, керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 03.10.2014р.
у справі №909/963/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу приватного
підприємства «Аресконт» - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий
господарський суд.

Повний текст постанови складений
19.11.2014р.

Головуючий суддя
Орищин Г.В.

судді
Галушко Н.А.

Данко Л.С.