КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2014 р. Справа№ 910/6490/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Красножон Н.А.

за участю від позивача -
Дубров Д.Г.

представників сторін: від
відповідача - Андрусенко Ю.С.

розглянувши Публічного
акціонерного товариства "Альфа - Банк"

апеляційні скарги

на рішення

господарського суду м. Києва

від 16.06.2014 року.

у справі № 910/6490/14 (Суддя
Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Альфа - Банк"

до Державного
підприємства "Вугілля України"

про стягнення
45225058,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 16.06.2014 року позов задоволено
повністю.

Стягнуто з Державного підприємства
"Вугілля України" (м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 4; ідентифікаційний код
32709929) на користь Публічного
акціонерного товариства "Альфа - Банк"
(м. Київ, вул. Десятинна, 4/6;
ідентифікаційний код 234945 (сорок
два мільйони вісімдесят сім тисяч
дев'ятсот сорок п'ять) грн. 21 коп.
процентів, 3137113 (три мільйони сто
тридцять сім тисяч сто тринадцять) грн.
47 коп. пені, а також 73080 (сімдесят три
тисячі вісімдесят) грн. судового збору.

Відстрочено виконання рішення
господарського суду міста Києва від
16.06.2014 у справі № 910/6490/14 строком на
шість місяців до 16.12.2014.

Не погоджуючись із вищевказаним
рішенням, позивач звернувся з
апеляційними скаргами, в яких просить
скасувати частково рішення
господарського суду міста Києва по
справі № 910/6490/14 від 16.06.2014 року в
частині розстрочки виконання рішення
суду терміном на 6 місяців і припинити
провадження.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду
від 10.07.2014 року апеляційні скарги
прийнято до провадження. Розгляд
справи призначено до розгляду.

В судове засідання 05.08.2014 року
представник відповідача не з'явився,
проте подав клопотання про відкладення
розгляду справи. Розгляд справи
відкладено на 19.08.2014 року.

Представником відповідача подано
клопотання про зупинення провадження у
справі № 910/6490/14 до вирішення пов'язаної
з нею справи №910/16626/14 яка розглядається
господарським судом м. Києва.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 19.09.2014 року
апеляційне провадження у справі №
910/6490/14 за позовом Публічного
акціонерного товариства "Альфа - Банк"
до Державного підприємства "Вугілля
України" про стягнення 45225058,68 грн.
зупинено до вирішення справи №910/16626/14
за позовом Державного підприємства
"Вугілля України" до Публічного
акціонерного товариства "Альфа - Банк"
про визнання договору про відкриття
кредитної лінії №81/11 від 22.07.2011 року
недійсним, що розглядається
господарським судом м. Києва

07.11.2013 року через відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від представника
Публічного акціонерного товариства
"Альфа - Банк" надійшло клопотання про
поновлення провадження по справі №
910/6490/14.

Рішенням господарського суду м. Києва
від 25.09.2014 року у справі №910/16626/14
позовом Державного підприємства
"Вугілля України" до Публічного
акціонерного товариства "Альфа - Банк"
про визнання договору про відкриття
кредитної лінії №81/11 від 22.07.2011 року
недійсним відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.10.2014 року
апеляційну скаргу Державного
підприємства "Вугілля України"
повернуто.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.11.2014 року
поновлено апеляційне провадження у
справі № 910/6490/14. Розгляд апеляційних
скарг у справі № 910/6490/14 призначено на
25.11.2014 року.

Представник відповідача заявив усне
клопотання про зупинення апеляційного
провадження в зв'язку з поданням
касаційної скарги на ухвалу Київського
апеляційного господарського суду від
13.10.2014 року. Відповідач не наддав докази
подання касаційної скарги, прийняття
її до провадження судом касаційної
інстанції, не обгрунтував необхідність
зупинення провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів відхиляє усне клопотання про
зупинення апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, 22.07.2011 між Позивачем (Банк,
Кредитор) та Відповідачем (Позичальник)
було укладено Договір про відкриття
кредитної лінії № 81/11 від 22.07.2011 (далі -
Кредитний договір), за умовами якого
Позичальнику відкривається
відновлювальна кредитна лінія у
національній валюті, на підставі
додаткових угод до цього договору
окремими частинами (траншами)
надається Кредит у порядку і на умовах,
визначеним договором.

Позичальник натомість зобов'язався
використати Кредит з метою, зазначеною
у пункті 1.5 Кредитного договору,
своєчасно та у повному обсязі
виплачувати Банку проценти за
користування Кредитом, виконати інші
умови цього договору та повернути
Банку Кредит у терміни, встановлені цим
договором.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору
ліміт кредитної лінії 390000000 грн.

Пунктом 1.3 Кредитного договору
встановлено, що розмір процентів за
користування кредитом складає 19,5%
річних. Строк дії Кредитної лінії
закінчується 20 липня 2012 року (п. 1.4
договору).

Так, на підставі Додаткової угоди № 1
від 25.07.2011 до Кредитного договору
Позичальнику було надано транш у сумі
200000000 гривень, на підставі Додаткової
угоди № 2 від 26.07.2011 - транш у сумі 183000000
гривень, а на підставі Додаткової угоди
№ 3 від 10.10.2011 - транш у сумі 7000000 гривень.

Всі вищенаведені транші Позичальник
зобов'язався повернути 20 липня 2012 року
та за користування ними сплачувати
Банку проценти у розмірі 19,5% річних.

Згідно з ч. 1 ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Відповідно до статті 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України,
статтею 193 ГК України зобов'язання
мають виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Залученими до матеріалів справи
копіями меморіальних ордерів та
виписками Банку про рух коштів між ним
та Позичальником підтверджується
виконання Позивачем своїх зобов'язань
за Кредитним договором належним чином
та в повному обсязі, та надання
Відповідачу обумовлених кредитних
коштів, та цими ж письмовими доказами
підтверджується невиконання
Відповідачем своїх зобов'язань за
Кредитним договором щодо повернення
суми кредиту та сплати процентів
належним чином та в повному обсязі, що
призвело до накопичення
заборгованості.

Відтак, виходячи з положень статті 610,
частини 1 статті 612, статті 611 ЦК України,
частини 2 статті 193 ГК України,
Позичальник є порушником зобов'язання,
що є підставою для застосування до
нього правових наслідків, встановлених
договором або законом, та зокрема у
вигляді нарахування та стягнення пені
відповідно до статей 546, 549 ЦК України, з
урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України та на
підставі пункту 11.1 Кредитного
договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 21.11.2012 у справі №5011-71/13110-2012,
яке набрало законної сили та є чинним,
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Альфа - Банк"
до Державного підприємства "Вугілля
України" було задоволено в повному
обсязі та стягнуто з Позичальника на
користь Банку заборгованість по
кредиту в розмірі 390000000 грн., пеню за
прострочення повернення кредиту в
розмірі 8950819,67 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом в
розмірі 2909016,39 грн., а також пеню за
прострочення сплати процентів в
розмірі 29039,07 грн.

Також рішенням господарського суду
міста Києва від 15.10.2013 у справі №910/12230/13,
яке набрало законної сили та є чинним,
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Альфа - Банк"
до Державного підприємства "Вугілля
України" було задоволено в повному
обсязі та стягнуто з Позичальника на
користь Банку заборгованість по пені
за несвоєчасне повернення кредиту -
20467774,53 грн., заборгованість по
процентах за користування кредитом -
74946737,03 грн. та заборгованість по пені за
прострочення сплати процентів - 3943942,90
грн.

Відповідачем вищенаведені рішення не
виконуються, станом на 31.03.2014
заборгованість по Кредитному договору
залишилась непогашеною. Матеріали
справи не містять доказів
протилежного. А отже, у Банку є підстави
нараховувати проценти за користування
Кредитом та пені за прострочення
виконання зобов'язань.

Перевіривши доданий Позивачем до
позовної заяві розрахунок
заборгованості зі сплати відсотків та
пені за Кредитним договором, які
рахуються непогашеними перед Банком
станом на 31.03.2014, і залишаються
непогашеними на цей час, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
його обґрунтованість, арифметичну
правильність, відповідність вимогам
закону та умовам Кредитного договору.

Заперечень щодо здійснених Позивачем
нарахувань та наведених ним сум, а
також контррозрахунку нарахованої
заборгованості та штрафних санкцій,
Відповідачем надано не було.

А тому, враховуючи вищенаведене, суд
першої інстанції вірно визнав
обґрунтованими вимоги Позивача про
стягнення 42087945,21 грн. заборгованості по
сплаті процентів та 3137113,47 грн. пені,
нарахованої за несвоєчасну сплату
процентів.

Крім того, присуджена до стягнення
заборгованість у вказаній справі
Відповідачем до сих пір не погашена
(матеріали справи не містять доказів
протилежного), а отже відповідно до ст.
599 ЦК України зобов'язання Відповідача
не є виконаними, та нарахування
Позивачем подальшої плати за кредит та
штрафних санкцій за несвоєчасну оплату
є правомірним.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Подана Відповідачем в порядку ст. 121 ГПК
України заява про відстрочку виконання
рішення вірно залишена судом першої
інстанції без розгляду, оскільки
подання заяв на підставі вказаної
статті можливо лише за наявності вже
винесено судом рішення та в процесі
його виконання відповідно до розділу XIV
"Виконання рішення, ухвали, постанови"
ГПК України, а застосування відстрочки
за ст. 121 ГПК України до винесення
судового рішення нормами
процесуального кодексу не передбачено.

Разом з цим, згідно з положенням іншої
норми, ч. 6 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення у
справі має право за власною
ініціативою відстрочити виконання
прийнятого ним рішення.

Під відстрочкою, зокрема, розуміється
відкладення чи перенесення виконання
рішення на новий строк, який
визначається господарським судом (п.
7.1.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 9 від
17.10.2012 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України").

Підставою для відстрочки виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення тощо (п. 7.2.
вищевказаної постанови).

Дослідивши доводи заяви Відповідача
суд першої інстанцій цілком
обґрунтовано та вірно встановив, що
дійсно існують обставини що
ускладнюють виконання рішення та
роблять неможливим його виконання
одразу.

Такими обставинами є те, що за
результатами діяльності Відповідача у
2013 році ним було понесені збитки в
розмірі 9026 млн.грн., що підтверджується
консолідованим звітом про фінансові
результати за 2013 рік, і хоча
Відповідачем вчиняються дії щодо
примусового стягнення заборгованості
з його боржників, однак через тяжкий
фінансовий стан у країні, в них теж
немає змоги повністю розрахуватися з
Відповідачем.

При цьому Відповідач є оператором
Оптового ринку вугільної продукції
України, та за період з січня по квітень
2014 року ним було реалізовано для потреб
теплових електростанцій 2,7 млн. тонн
вугілля видобутку державних
вугледобувних підприємств, і при цьому
97 % реалізованого вугілля, це вугілля
видобутку Донецького вугільного
басейну, що більшою мірою знаходиться
на території Донецької та Луганської
областей, з якими господарські
відносини на сьогоднішній день вкрай
ускладнені через ситуацію АТО на сході
України.

А відтак, з огляду на вищевказані
складнощі в господарській діяльності
Відповідача, які виникли не з його вини,
а в зв'язку із тим, що його господарська
діяльність відбувається в секторі
економіки, залежному від постачання
енергоносіїв зі сходу України, то
одночасне виконання в повному обсязі
рішення суду у даній справі з високою
вірогідністю може зупинити роботу
Відповідача як Оператора ринку та
фінансового інструменту
Міненерговугілля, що спричинить
зупинку перерахування коштів за
вугілля державним вугледобувним
підприємствам, в першу чергу Донбасу,
підприємства якого вкрай потребують
належного та своєчасного фінансування
для забезпечення стабільності та
цілісності держави на території
регіону, де на сьогодні відбуваються
сепаратистські процеси, в тому числі
через невиплату заробітної плати
шахтарям та соціальний бунт
шахтарських колективів.

З іншого боку, останні зміни в
політичному житті країни дають
підстави робити позитивний прогноз
подальшої діяльності підприємства
Відповідача, за умови відсутності
додаткових ускладнень такої роботи у
вигляді примусового виконання рішення
в даній справі, що підтверджується
обґрунтованими Відповідачем
розрахунками прогнозу збільшення
обсягів реалізації вугілля на
загальнодержавному ринку вугілля, що
дасть змогу покращити фінансовий стан
підприємства, вивести Відповідача на
рівень прибутковості та здійснити
розрахунки з Позивачем.

Також, відповідно до Наказу
Міненеоговугілля "Про невідкладні
заходи стабілізації фінансового стану
галузі та запобігання проявам
корупції" від 11 березня 2014 року № 237 на
Відповідача покладено обов'язок
реалізації вугільної продукції
вугледобувних підприємств для потреб
електроенергетики та покладено
завдання збільшити обсяги постачання
вугільної продукції Українського
виробництва до Енергогенеруючих
компаній з метою забезпечення
стабільності паливної складової на
електричну та теплову енергію, що в
свою чергу забезпечить підвищення
рівня енергетичної безпеки країни в
цілому, що є вкрай важливим для держави
на фоні подій, що виникли у питаннях
постачання природного газу з
Російської Федерації (одностороннє
нарахування боргу та постачання лише
за умови повної попередньої оплати).

Враховуючи вищенаведене, з метою
недопущення блокування роботи
Відповідача, враховуючи його вкрай
тяжкий фінансовий стан, ступінь вини,
інтереси держави в енергетичній
безпеці та інші обставини справи, а
також враховуючи інтереси Позивача,
які полягають у виконанні на його
користь рішення суду в повному обсязі
та протягом розумного строку, суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про можливість відстрочення
виконання рішення суду у даній справі
на 6 (шість) місяців.

Однак, слід зазначити, що 04.06.2014 року
Наказом Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України №407
було скасовано Наказ Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України №554 від 02.08.2013 року «Про
затвердження плану ліквідації
державного підприємства «Вугілля
України».

Відсутні достатні правові підстави
стверджувати, що державне підприємство
«Вугілля України» буде ліквідоване до
грудня 2015 року.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, колегія суддів цілком
підтримує висновок суду першої
інстанції про те, що задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва
від 16.06.2014 року у справі №
910/6490/14 залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/6490/14 повернути до
господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя
О.М. Баранець

Судді
С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло

Повний текст постанови складено 25.11.2014
року.