ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" листопада 2014 р.Справа № 922/4670/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання
Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Харківський
авіаційний сільськогосподарський
комплекс", м. Харків до ТОВ агрофірма
"Рассвет", с. Тернова про стягнення
86898,45 грн. за участю представників:

позивача - Орєхов С.П., довіреність б/н
від 14.10.14 р.,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Харківський
авіаційний сільськогосподарський
комплекс" звернулось до господарcького
суду Харківської області з позовною
заявою, в якій просить стягнути з ТОВ
агрофірма "Рассвет" заборгованість за
договором на авіаційно-біологічні
роботи № 17/АБР від 13.07.14 р. на суму 83050,00
грн., а також 3% річних - 229,78 грн., збитки
від інфляції у розмірі 1705,98 грн., пеню -
1912,69 грн. Судові витрати просить
покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 22.10.14р. за позовною
заявою було порушено провадження по
справі та призначено до розгляду у
відкритому судовому засіданні.

19.11.14р. представник позивача надав
довідку з документами для долучення до
матеріалів справи, які долучено судом
до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні 19.11.14р. підтримав позовні
вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання 19.11.14р. не з`явився, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про що свідчить поштове
повідомлення, яке повернулось на
адресу суду з відміткою про отримання,
про причини неявки суд не повідомив,
витребувані судом документи не надав.

Враховуючи те, що норми ст.65 ГПК
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 ГПК України обов'язок
доказування і подання доказів
покладено на сторони, а також те, що
ухвалою суду від 22.10.14р. сторони було
повідомлено, що у разі неявки їх
представників у судове засідання та
ненадання витребуваних судом
документів, суд має право розглянути
справу за наявними в ній матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме поштового повідомлення про
вручення відповідачу ухвали суду про
порушення провадження у справі від
22.10.2014р., яка повернулась на адресу суду
з відміткою про отримання відповідачем
28.10.14 р., а отже відповідач мав достатньо
часу для того, щоб підготувати відзив
на позовну заяву та надати витребувані
судом документи.

Судом виконано процесуальний обов'язок
щодо повідомлення учасників процесу
про дату, час та місце розгляду справи,
а тому суд вважає можливим розглядати
справу за наявними в ній матеріалами,
як це передбачено статтею 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи позовної заяви,
повно та всебічно дослідивши обставини
справи та докази на їх підтвердження,
суд виходить з наступного.

На основі Договору на
авіаційно-біологічні роботи № 17/АБР
від 13.07.2014 р. (надалі "Договір")
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Харківський
авіаційний сільськогосподарський
комплекс" (надалі - "Позивач") виконав
роботи по розселенню трихограми на
замовлення Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Рассвет"
(надалі"Відповідач") з 11.07.2014 року по
23.07.2014 р. загальною вартістю 121500,00 грн.

Факт виконання робіт підтверджується
Актом здачі-приймання робіт по
договору на виконання
сільськогосподарських робіт від 23.07.2014
року на суму 121500,00 грн. (п. п. 1.1 Договору).

Свої зобов'язання Позивач виконав в
повному обсязі, виконані роботи
передані Відповідачу, претензій щодо
якості виконаних робіт від Відповідача
не одержано.

Відповідно до п.п. 6.2. п. 6 Договору:
"Сторони прийшли до згоди відносно
наступного порядку розрахунку:

- до початку робіт Замовник за
узгодженням з Виконавцем робить
передплату за 10 днів до РТ у розмірі ЗО %
вартості запланованого об'єму робіт за
два внесення;

- 20 % протягом 2 днів після кожного
внесення після підписання актів
виконаних робіт;

- 25 % суми, що залишилася, до 15 вересня 2014
р.;

- 25 % суми, що залишилася (остаточний
розрахунок), до 15 жовтня 2014 р.

Враховуючи наведені умови Договору,
граничними термінами сплати
Відповідачем за виконання робіт є -
14.07.2014, 25.07.2014, 15.09.2014,15.10.2014.

Оплата робиться шляхом перерахування
грошових коштів на розрахунковий
рахунок Виконавця, або іншим не
забороненим Законодавством України
способом, у тому числі шляхом видачі
векселя (в т.ч. авальованого)".

На час звернення до суду з позовом,
відповідачем частково виконано умови
договору, а саме сплачено на рахунок
позивача грошові кошти у сумі - 38450,00
грн., в т.ч. ПДВ - 20 %.

Таким чином, на дату подання Позовної
заяви про стягнення заборгованості,
заборгованість Відповідача на користь
Відповідача складає 83050,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам
та викладеним обставинам з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договір та інші
правочини та юридичні факти. Підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
господарювання (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний
вичинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкту (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо) або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського
кодексу України господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно ст. 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не припустив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи,
відповідач не сплатив 83050,00 грн.
заборгованості та не надав суду жодних
доказів, які б спростовували суму
заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції
України, статей 15,16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК
України, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
або відсутність обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до статті 526
Цивільного кодексу України, статей 193,198
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином у встановлений строк
відповідно до умов і порядку
укладеного між сторонами договору та
згідно вимогам закону, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, приймаючи до уваги
викладені обставини, та враховуючи те,
що відповідач не надав суду жодного
документу, який би підтверджував
сплату заборгованості за договором у
сумі 83050,00 грн. та визнав суму боргу у
повному обсязі, суд вважає позовні
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 83050,00 грн. заборгованості з
авіаційно-біологічних робіт,
правомірні та обгрунтовані, такі, що не
спростовані відповідачем, тому
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України,
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

Пункт договору 6.4. передбачає штраф 0,3%
від суми боргу за кожен день
прострочення у разі порушення
замовником терміну оплати.

Судом встановлено, що відповідач
порушив строк оплати, а саме п.6.2.
договору, не сплатив протягом 2-х днів
після кожного внесення після
підписання актів виконаних робіт (ар.
справи № 14) 20% від суми договірної ціни.
Акт виконаних робіт був підписаний
23.07.14 року та скріплений печатками обох
сторін договору.

Позивач просить в позовній заяві
стягнути з відповідача на свою користь
пеню в розмірі 1912,69 грн., але необхідно
зазначити, що в договорі не передбачена
була сторонами пеня, тому позивач
просить суд стягнути пеню (неустойку) в
розумінні штрафу, який передбачений
сторонами, а саме пунктом 6.4 договору.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 3% річних в розмірі 229,78 грн.
та інфляційних втрат в розмірі 1705,98
грн., суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача,
перевіривши період нарахування
останнім вказаної суми 3% річних, дійшов
висновку про те, що відповідний
розрахунок є вірним, та відповідає
нормам чинного законодавства, а тому
підлягає стягненню з відповідача у
повному обсязі в сумі 229,78 грн.

Що стосується заявленої вимоги
Позивача про стягнення з відповідача
1705,98грн. суми інфляційних втрат, суд
зазначає наступне.

В інформаційному листі від 17.07.2012р.
№01-06/928/2012 "Про практику застосування
Вищим господарським суд України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права" сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція) (постанова Вищого
господарського суду України від 05.04.2011
№ 23/466 та лист Верховного Суду України
"Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997 №
62-97р). При застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця (див.
постанову Вищого господарського суду
України від 01.02.2012 № 52/30). В силу
приписів статті 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок
інфляційних втрат визнав їх вірно
розрахованими та такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі, та
стягненню підлягає сума інфляційних
втрат в розмірі 1705,98 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. ст.44-49 ГПК
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином, судові
витрати у даній справі покладаються на
відповідача, з вини якого спір доведено
до суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Рассвет"
(62421, Харківська обл., Харківський район,
с. Тернова, р/р №701
в Філія АБ "Південний" в м. Києві, МФО
320917) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Харківський
авіаційний сільсько-господарський
комплекс" (64100, Харківська обл., м.
Первомайський, вул. Бугайченко, буд. 25,
кв. 18, код 37646413 р/р №0901 в АТ "Банк
"Фінанси та кредит", МФО 300131) основану
суму боргу - 83050,00 гри., 3% річних - 229,78
грн., збитки від інфляції - 1705,98 гри.,
пеню в розмірі 1912,69 грн. та витрати по
сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку для оскарження.
Зазначений строк обчислюється з дня
підписання повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 24.11.2014 р.

Суддя Л.В. Шарко